Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області 18.10.2016 року з позовною заявою до відповідача в якій з врахуванням уточнень просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття; аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною трирічного віку, а саме по 24.05.2019 року; відповідно до вимог п.1.ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу, встановленого законом; стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по наданню юридичної допомоги адвокатом в сумі 5000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 11 серпня 2012 року. Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], батьком сина є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, внаслідок чого в неї склалося тяжке матеріальне становище. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши через канцелярію суду заяву про слухання справи без її участі, за участі його представника. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що відповідач є батьком дитини, але матеріально не допомагає, хоча працює та отримує стабільну заробітну плату, позивачка не працює, її батьки утримувати її матеріально не мають змоги, стан здоровя дитини вимагає лікування, тому в неї склалось скрутне матеріальне становище. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши через канцелярію суду заяву про слухання справи без його участі, за участі його представника. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з них не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі про стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття; не заперечує проти задоволення позовних вимог частково про стягнення щомісячно аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/10 частини усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною трирічного віку, а саме по 24.05.2019 року; у задоволені вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат по наданню юридичної допомоги адвокатом в сумі 5000 грн. просить суд відмовити. Пояснив, що підлягає сумніву, якщо порівнювати з підписом у первинній позовній заяві від 18.10.2016 року, істинність підпису від імені позивачки у заяві від 27.12.2017 року про збільшення позовних вимог, відповідач та позивач знаходяться в шлюбі, до початку грудня 2016 року проживали разом, гроші відповідач віддавав дружині, проїзд та лікування дитини здійснювалося лише за рахунок відповідача, позивач без погодження відповідача як батька дитини, у відсутність судового рішення про встановлення місця проживання дитини з матірю, починаючи з грудня 2016 року, вивозить дитину за межі міста, крім того позивач негідно поводиться у шлюбних відносинах, зневажливо ставиться до сімейних обовязків, починала необґрунтовані сварки та провокативні дії, шантажуючи дитиною, що вказує на відсутність права на її утримання, позивачкою з грудня 2016 року істотно порушувалося право відповідача на спілкування з дитиною, вона без згоди батька виїжджала з міста. Відповідач неодноразово наголошував, що якщо позивачці важко, він готовий взяти на утримання дитину, визначивши місце проживання разом з ним, неодноразово пропонував оформити розмір аліментів в позасудовому порядку, усвідомлюючи необхідність утримання дитини почав перераховувати в адресу позивачки кошти на утримання дитини через банківські установи. Цей позов є нічим іншим, як спроба вирішити фінансові питання сімї дружини, її батьків, які є непрацездатними (пенсіонерами) за рахунок відповідача. Від суми отриманих аліментів син відповідача мало що отримує. Визначальним при поданні позову повинні бути захист прав та інтересів малолітньої дитини, але в даному випадку це є нічим іншим, як спробою показати відповідача в негативному виді під час судового розгляду, потішити свої амбіції, в подальшому це викласти в судовому рішенні та показувати своїм знайомим образ відповідача як негативного чоловіка та батька. Підтвердженням цього є та обставина, що після початку ініційованого дружиною конфлікту, відповідач, незважаючи на те, що підставою існування сімї були лише його доходи, запропонував позивачці в нотаріальному порядку укласти договір з визначеною сумою допомоги. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів може бути визначений за домовленістю між батьками. Відповідач погоджувався з пропозиціями позивачки в повному обсязі. Але позивачка на запропонований варіант відреагувала різко негативно, відмовила. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно свідоцтва про народження серія 1-ЖС №309486, виданого Енергодарським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 02.06.2016 року, батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], є відповідач по справі та позивачка по справі, також встановлено, що між сторонами 11.08.2012 року укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖС №115188, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 11.08.2012 року. Станом на день розгляду справи шлюб не розірваний, відсутні судові рішення про встановлення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], за місцем проживання одного з батьків. Частиною 2 ст.51 Конституції України, передбачено обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, який є одним з головних Конституційних обов'язків. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.6 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Частиною 8 ст.7 СК України визначено,що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу)матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виконання передбачених ст.150 СК України, обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини повязане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати пятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.128 КЗпП України встановлено обмеження щодо розміру відрахувань із заробітної плати, однак, в ч.3 ст.128 КЗпП України, законодавець зазначив, що обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно зі ст.ст.1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків,опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Позивачка просить суд про щомісячне стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача. На час розгляду справи відповідач не заперечував проти сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, суд зауважує на тому, що згідно із змістом ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у разі значного погіршенням матеріального становища платника аліментів, він може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів, і таке погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України, тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Враховуючи вищевикладене та з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни розміру їх присудження та виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дня звернення позивача до суду з позовною заявою, тобто з 18.10.2016 року, оскільки визначений розмір аліментів є обєктивним з огляду на вимоги Закону та обовязку батьків по утриманню своєї неповнолітньої дитини. Відповідач та позивач станом на день розгляду справи знаходяться в шлюбі, при цьому жодним чином, ні за домовленістю між відповідачем та позивачкою, ні за рішенням суду, не визначалось місце проживання малолітнього сина разом з матірю. Шлюб є нерозірваним. Ці обставини прямо вказують, що малолітній син на дату подання позову проживав разом не тільки з матірю, але й батьком, а відтак, спростовують доводи Позивачки про проживання сина тільки з позивачкою. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Позивачка не надала доказів, що син проживав до грудня 2016 року з нею окремо від відповідача. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.1 ст.86 СК України чоловік, з яким проживає дитина, має право на утримання від дружини - матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно пояснень представника відповідача до грудня 2016 року позивач та відповідач проживали разом, відповідач забезпечив проїзд та дослідження свого сина [PERSON] 23.11.2016 року до КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня «Запорізької обласної ради», під час спільного проживання відповідач віддавав гроші дружині на утримання родини в цілому, і неповнолітнього сина, зокрема, при цьому, як це прийнято у родині, формально це жодним чином документально не оформлював. В той же час, позивач без погодження відповідача як батька дитини, починаючи з грудня 2016 року, почала вивозити дитину за межі міста, істотно порушуючи право відповідача на спілкування з дитиною. Під час розгляду справи відповідач та його представник неодноразово наголошували, що якщо позивачці важко, відповідач готовий взяти на утримання дитину, визначивши місце проживання разом з ним, неодноразово пропонував оформити розмір аліментів в позасудовому порядку, усвідомлюючи необхідність утримання дитини почав перераховувати в адресу позивачки кошти на утримання дитини через банківські установи. Суд дослідив чек від 11.02.2017 року про перерахування відповідачем аліментів на імя позивача та чеки від 22.11.2016, 24.11.2016, 04.12.2016 про оплату товарів та харчування дитячого вжитку. Виходячи з позовної заяви та пояснень представника позивача у позивача та її батьків відсутні можливості утримувати дитину, інших доходів у неї не має, купувати ліки, їжу, оскільки батьки дружини є пенсіонерами, допомагати родині відповідача та позивачки, зокрема, дружині відповідача, їх сину не мають можливості, що також підтверджує обставину фінансової участі відповідача та можливості забезпечення сімї, зокрема дружини та сина, виходячи тільки з його доходів. В СК України встановлено загальні правила щодо взаємного утримання подружжя. Так, право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі (нужденність); спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Належних доказів про витрати на своє утримання позивач не надав. Згідно ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. СК України визначено два випадки, в яких право на утримання не виникає. Одним з таких випадків, виходячи з приписів ч.5 цієї статті, є відсутність права на утримання того з подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах. Негідна поведінка у шлюбних відносинах може мати різні прояви, зокрема, зневажливе ставлення до сімейних обовязків. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач надав документи про оплату ним лікування свого батька, у якого встановили діагноз ішемічна хвороба серця, післяопераційний плеврит зліва, що підтверджується виписним епікризом №12601, довідкою ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України про знаходження батька відповідача з 14.02.2016 на лікуванні в кардіологічному відділенні, чеками від 14.02.2017, 15.02.2017, 19.02.2017, 20.02.2017. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/10 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років, з дня звернення позивача до суду з позовною заявою, тобто з 18.10.2016 року. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.ст.79,84 ЦПК до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених вимог (ч.ч.1,2 ст.88 ЦПК). Склад та розміри витрат, повязаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).\~ З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та її адвокатом укладена угода про надання правової допомоги. До складу згаданих оплатних послуг зокрема включені: надання консультацій, порад 500 грн., складання одного документу до суду 750 грн., вивчення матеріалів справи та підготовка до судових засідань 1250 грн., участь у судовому засіданні в суді 1-ї інстанції 2000 грн., витребування та збір документів на додаток до позовної заяви 500 грн. Перелік дій, які вчинені особою, яка надає стороні правову допомогу особі, яка бере участь у справі, і виникнення права в останньої на їх відшкодування визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є - часовий обсяг роботи особи яка надавала правову допомогу і саме при вчиненні процесуальних дій у суді. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. Первинний позов складений іншим адвокатом, заява про збільшення вимог підготовлена з використанням даних первинного позову, підготовка такої заяви не потребує тривалого часу, це суто технічна робота замінити в одному місці 1/6 на 1/4 при визначенні розміру частки від заробітку при стягненні аліментів на утримання дружини.\~Також, в матеріалах справи відсутні докази про кількість годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі та належний доказ сплати витрат на правову допомогу. Із журналу судових засідань убачається, що представник позивача - адвокат [PERSON], чиї послуги згідно Акту виконаних робіт оцінені в 5000 грн., приймав участь у одному судовому засіданні, однак розмір компенсації з привязкою до часу судових засідань, виходячи з вимог згаданого закону, не вчинив. Крім того, позивач не надав суду розрахунок витрат на правову допомогу, яка визначена ним, позивачем не надані належні докази здійснення/отримання оплати за надання правової допомоги. Таким чином, витрати повязані з правовою допомогою, які поніс позивач не підтверджені документально. На підтвердження оплати правової допомоги мають бути надані платіжні документи. При оцінці наданих доказів слід враховувати вимоги щодо оформлення безготівкових та готівкових розрахунків. Відповідно до п.3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Такого документа на розсуд суду не представлено. До матеріалів справи надана лише довідка адвоката про суму гонорару. Виходячи з правової позиції Верховного суду України, визначену у судових рішеннях: Ухвалі Верховного Суду України від 13 квітня 2011 року у справі №6-51325св10 (Єдиний Державний реєстр судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/Review/15090072) та Ухвалі Верховного Суду України від 13 грудня 2006 року у справі №6-8254ск06 (Єдиний Державний реєстр судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/Review/354965) не є належними доказами витрат про правову допомогу довідка адвоката про суму гонорару, розписка про одержання коштів на правову допомогу. Особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом, як зазначено в ст.12 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, мають бути документально підтверджені та доведені, але позивачем не надано належних та допустимих в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України доказів. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі (ст.56 ЦПК). Позивач з такою заявою не звертався до суду. У матеріалах справи відсутні дані про те, що представника позивача було допущено до участі в розгляді справи як особу, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду. На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а згідно ч.3 - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з положень ч.4 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, мають бути документально підтверджені та доведені, але позивачем не надано належних та допустимих в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України доказів. Належних доказів про оплату правової допомоги сторона позивача не надала. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу. Ненадання стороною належних доказів допуску як особи, яка надає правову допомогу, так і відсутність належних доказів на оплату цієї правової допомоги, є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення про часткове задоволення позову, суд присуджує з другої сторони понесені судові витрати пропорційно до розміру заявлених позовних вимог (ст.88 ЦПК). Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», якій діяв на час звернення позивача до суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення до суду позивача, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення до суду позивача, за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, з відповідача на корить держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial