Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, [PERSON], третя особа: Вільнянська районна державна адміністрація, про часткове скасування рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON], залишивши належно оформлений заповіт від 16 травня 1987 року, згідно з яким все її майно, яке складалося з житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці земель радгоспу «Дружба», було поділено у рівних частках між її дітьми: сином [PERSON] та донькою [PERSON]. У зв'язку з чим було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 липня 1988 року, складене державним нотаріусом Коробкою О.В. та зареєстроване в реєстрі за № 1596. [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті спадщину у вигляді ? частини вищевказаного житлового будинку прийняла мати позивача [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1990 року. [INFO] року померла [PERSON], спадкоємцем майна якої, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 грудня 2003 року, є відповідач по справі [PERSON] Згідно вказаного свідоцтва [PERSON] успадкувала весь житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 29 від 27 липня 1990 року, виданого Матвіївською сільською радою [PERSON] на виконання рішення виконкому Вільнянської районної ради народних депутатів № 60 від 01 березня 1990 року. Одержуючи правовстановлюючі документи на весь спірний житловий будинок [PERSON] умисно приховала правду, достеменно знаючи те, що їй на праві власності належить виключно ? частина спірного житлового будинку. У 2010 році мати позивача звернулась до нотаріальної контори для оформлення належної їй ? частини спірного житлового будинку на позивача та довідалась про порушення прав чоловіка та свого права на житловий будинок. У зв'язку з цим мати позивача звернулась до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визнання за нею права власності на ? частину спірного будинку. Справа була розглянута по суті та прийнято рішення від 14.12.2010, залишене без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16.08.2011, яким у задоволені позову було відмовлено. Під час розгляду справи, [INFO] року мати позивача - [PERSON] померла. Позивач як єдина спадкоємиця першої черги за законом прийняла спадщину. В червні 2011 року позивач звернулась до суду з позовом про часткове скасування рішення виконкому Вільнянської районної ради народних депутатів від 01 березня 1990 року № 60 та визнання свідоцтва на право власності № 29 від 27 липня 1990 року недійсним. В ході розгляду зазначеної справи було встановлено наявність первісного документу, яким є рішення Матвіївської сільської ради № 16 від 13 лютого 1990 року, згідно якого були затверджені списки громадян, яким належить на праві власності житлові будинки. Саме у вказаному рішенні виконкому Матвіївської сільської ради було помилково зазначено одноособовим власником спірного житлового будинку [PERSON] Згідно даних Державного архіву Запорізької області оспорюване рішення № 16 прийнято на засіданні виконкому Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за протоколом № 2 від 13 лютого 1990 року. Проте списки громадян, яким належать житлові будинки на праві приватної власності та які зазначені в рішенні виконкому, за даними архіву відсутні. Враховуючи те, що на момент прийняття рішення виконкомом Матвіївської сільської ради Вільянянського району Запорізької області від 13 лютого 1990 року № 16 щодо визнання права особистої власності громадян на житлові будинки села Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області мати позивача [PERSON] була власником ? частини спірного житлового будинку, позивач вважає, що її помилково не було включено до списку громадян, за якими в подальшому право власності було належним чином оформлено. Прийняте рішення виконкому Матвіївської сільської ради фактично позбавило її матір права власності, яке згідно із вимогами ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 року) охоронялося законом, а держава забезпечувала стабільність правовідносин власності. На підставі викладеного позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд частково скасувати рішення виконкому Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 16 від 13.02.1990, прийнятого за протоколом № 2 від 13.02.1990 в частині визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] одноособово за [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали, зазначивши про недоведеність факту порушення прав позивача вказаним рішенням сільської ради. Крім того, заявили про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки остання знала про наявність у відповідача документів про право власності на будинок в цілому, а померла [PERSON] взагалі не реєструвала свої права в сільській раді, про необхідність чого зазначається нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину. На підставі викладеного, просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином (а.с. 36, 56, 78), причин неявки представника суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надавав. У зв'язку з чим причина неявки представника відповідача визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу. Представник третьої особи Вільнянської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 55), причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим причина неявки представника третьої особи визнана судом неповажною. При вищевикладених обставинах, суд ухвалив розглядати справу за відсутністю представників відповідача Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та третьої особи Вільнянської районної державної адміністрації. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] згідно із заповітом, складеним їх матір'ю [PERSON] 16 травня 1987 року, прийняли спадщину в рівних частинах у вигляді житлового будинку який знаходиться в с. Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області (а.с. 5). У зв'язку з цим державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Коробкою О.В. 16 липня 1988 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок (а.с. 18). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] стали власниками житлового будинку, який знаходиться в с. Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області. [INFO] року батько позивача [PERSON] помер (а.с. 6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 30 грудня 1989 року державним нотаріусом Гришиною В.І., мати позивача [PERSON], як дружина померлого [PERSON], прийняла спадщину після його смерті, що складається з ? частини житлового будинку, який знаходиться в с. Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області (а.с. 19). Таким чином, станом на 30 грудня 1989 року власниками спірного житлового будинку були в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. На підставі заповіту, посвідченого Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 28 грудня 2001 року за № 370, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] року, є відповідач у справі [PERSON], яка 09 грудня 2003 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Вільнянської держнотконтори Коробкою О.В. та зареєстроване за № 1695 (а.с. 12). Відповідно до вказаного свідоцтва [PERSON] стала власницею, зокрема, житлового будинку [ADDRESS]. Як вказано у цьому свідоцтві, житловий будинок належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 29 від 27.07.1990, виданого Матвіївською сільською радою. Вищевказані обставини призвели до порушення права власності [PERSON], у зв'язку з чим у 2010 році вона звернулася до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON], недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування. Рішенням Вільнянського районного суду від 14.12.2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16.08.2011, у задоволенні позову було відмовлено. В обґрунтування прийнятих рішень суди посилалися на те, що позивач не оспорювала підстави визнання права власності за спадкодавцем [PERSON] і в цій частині не надавала доказів (а.с. 23-25). [INFO] року мати позивача [PERSON] померла (а.с. 16). Згідно заповіту, посвідченого 15 червня 2010 року секретарем виконкому Люцернянської сільської ради Яскульською Л.В., спадкоємицею після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] (а.с. 15), яка оскаржує підстави набуття права власності [PERSON] на весь будинок [ADDRESS] та з цією метою звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], Вільнянської районної державної адміністрації про часткове скасування рішення Вільнянського виконавчого комітету, визнання свідоцтва про право власності часткового недійсним та визнання права власності в порядку спадкування. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.04.2013, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.09.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2013, позовні вимоги [PERSON] задоволені, визнано частково недійсним рішення Вільнянської районної ради № 60 від 01 березня 1990 року в частині оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] одноособово за [PERSON]; визнано частково недійсним свідоцтво № 29 від 27 липня 1990 року, видане виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, про право власності на [ADDRESS] одноособово за [PERSON]; визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09 грудня 2003 року, видане державним нотаріусом Коробкою О.В. на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], на ? частину житлового будинку [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] (а.с.41-46). При розгляді вказаної справи суди дійшли висновку, що прийняте рішення № 60 від 01 березня 1990 року, свідоцтво про право власності, видане на підставі цього рішення, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 09 грудня 2003 року [PERSON], позбавили [PERSON] права власності на належну їй в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS]. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як було з'ясовано в судовому засіданні, 27 липня 1990 року [PERSON] виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області було видано свідоцтво про право особистої власності № 29, згідно якого в цілому їй належить будинок [ADDRESS] (а.с. 10). Вказане свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Вільнянської районної ради народних депутатів від 01 березня 1990 року за № 60 (а.с. 8). До вказаного рішення було надано додаток - список житлових будинків с. Вільноуланівське, які належать громадянам на праві особистої власності. Згідно цього переліку власником [ADDRESS] вказана лише [PERSON] (а.с. 9). Рішення виконкому Вільнянської районної ради народних депутатів від 01 березня 1990 року № 60 було прийнято на підставі рішення виконкому Матвіївської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області від 13 лютого 1990 року № 16 (а.с. 21). Вказана обставина підтверджується наданим архівним витягом з рішення виконкому Матвіївської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області від 13 лютого 1990 року № 16 (протокол засідання виконавчого комітету № 2). Згідно вказаного рішення, розглянувши матеріали та документи записів по господарських книг, виконавчий комітет Матвіївської сільської ради народних депутатів вирішив визнати право особистої власності на житлові будинки сіл Матвіївка, Люцерна, Богатирівка, Вільногрушевське, Вільноуланівське за громадянами, вказаними у доданому списку. Разом з тим, у відповіді Державного архіву Запорізької області вказано, що додаток - список громадян, за якими було визнано право приватної власності на житлові будинки в с. Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області, до вищевказаного рішення відсутній (а.с. 20). Також суд вважає за необхідне зазначити, що матеріалах справи міститься рішення виконкому Вільнянської районної ради народних депутатів від № 60, дата прийняття якого зазначена « 1 марта 1989 г.» (а.с. 8). Це рішення стосується оформлення права особистої власності на житлові будинки, що належать громадянам с. Вільноуланівське згідно додатку. Однак аналізуючи інші документи, які були надані представником позивача, суд приходить до висновку, що у вказаному рішенні помилково зазначена дата 01.03.1989 замість правильної 01.03.1990. Факт того, що рішення Вільнянського райвиконкому № 60 було прийнято саме 01 березня 1990 року підтверджується тим, що додаток до рішення, датований 01.03.1990 (а.с. 9). Зазначені обставини надають можливість суду дійти до висновку про допущену описку у році, в якому фактично було прийнято рішення Вільнянського райвиконкому № 60 щодо оформлення права власності на житлові будинки в селі Вільноуланівське, а саме це 01 березня 1990 року. Факт того, що [PERSON] на момент прийняття оспорюваного рішення № 16 від 13 лютого 1990 року була власником ? частини [ADDRESS] в с. Вільноуланівське, також підтверджується наданою копією погосподарської книги (а.с. 48). У вказаному будинку [PERSON] проживала та була зареєстрована з 1971 року по день смерті (довідка виконкому Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 07.02.2011 № 105) (а.с. 11). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, оцінивши надані докази у сукупності, суд приходить до висновку, що на момент прийняття виконкомом Матвіївської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області рішення від 13.02.1990 № 16 щодо визнання права особистої власності на житлові будинки села Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області [PERSON] була власником ? частини [ADDRESS], та її не було включено до списку громадян, за якими в подальшому це право власності було оформлено. Прийняте рішення фактично позбавило [PERSON] право власності на належну їй частку житлового будинку, яке згідно із вимогами ст. 86 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) охоронялося законом, а держава забезпечувала стабільність правовідносин власності. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки погоджується з доводами позивача, що про факт існування оспорюваного рішення виконкому Матвіївської сільської ради їй стало відомо лише у 2011 році в ході розгляду іншої цивільної справи. За приписами ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У своїх запереченнях [PERSON] тільки стверджує, що нібито позивачу та її матері ще у 1990 році було відомо про те, що весь спірний будинок оформлено на [PERSON], не додаючи при цьому ніяких належних доказів на підтвердження цього факту. Не приймає до уваги суд і заперечення відповідача щодо обов'язку [PERSON] зареєструвати своє право власності на частину спірного житлового будинку у сільській раді, про що було зазначено нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину. Так, на час прийняття спадщини у вигляді ? спірного житлового будинку матір'ю позивача був чинним Цивільний Кодекс УСРС (в редакції 1963 року), який не містив жодних положень щодо обов'язкової реєстрації нерухомого майна в разі його успадкування. Тому постійно проживаючи у спірному будинку та маючи свідоцтво про право власності на ? частину цього будинку, яке на сьогодні не оскаржене та не скасоване, [PERSON] вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка - [PERSON] А посилання нотаріуса в свідоцтві про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], носить більш рекомендаційний характер, аніж законодавчо встановлений обов'язок. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає вимоги позивача щодо часткового скасування рішення виконкому Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 16 від 13.02.1990, прийнятого за протоколом № 2 від 13.02.1990, в частині визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] одноособово за [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved