Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . З травня 2009 року відповідач проживає окремо. Через початок озброєного конфлікту вони з сином були змушені виїхати до м. Харкова та стати на облік як внутрішньо переміщені особи. Аліменти на сина відповідач не сплачує. Позивач посилається на те, що відповідач життям дитини не цікавиться, з сином не спілкується, дитина проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні сина, не піклується про нього. Всі питання щодо виховання та утримання сина вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки відповідача. Відповідач не проявляє зацікавленості в подальшій долі сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, відповідач не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Бездіяльність відповідача наносить суттєву шкоду інтересам дитини. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виховання сина, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду Ухвалою суду від 08.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.11.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 08.11.2019 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Підготовче судове засідання призначено на 26.11.2019. 26 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 грудня 2019 року. 23 грудня 2019 судове засідання відкладено до 09 січня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача. 09.01.2020 судове засідання відкладено до 03.02.2020 у зв`язку з витребуванням доказів. 03.02.2020 судове засідання відкладено до 24.02.2020 у зв`язку з ненадходженням витребуваних судом доказів. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останній до судового засідання повторно не з`явився, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши наявні у справі письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області 21.05.2009. Малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №0000503232 та №4814 від 28.03.2018. Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.05.2012 і до повноліття дитини. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів. З довідки КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №175 «Кулиничівська» Харківської міської ради Харківської області» за вих. № 402 від 15.07.2019, вбачається, що малолітній [PERSON] , 2009 року народження, навчається в 4-А класі школи. Вихованням та навчанням, утриманням дитини займається мати [PERSON] . Вона регулярно відвідує школу, надає допомогу класному керівнику. Батько з вчителями не спілкується, не забирає дитину додому, не бере участь в батьківських зборах. Згідно довідки КЗ охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка №7» Департаменту охорони здоров`я № 942 від 02.12.2016, малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом поліклініки з грудня 2014 року. Супроводжувала дитину до поліклініки під час хвороби та проведення періодичних оглядів мати [PERSON] . Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дане питання було розглянуто на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до вимог ст. 171 СК України було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , який пояснив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] , батько з ним багато років не спілкується, участі у його житті не приймає. Мати дитини [PERSON] пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров`ям, розвитком та досягненнями, не сплачує аліменти. [PERSON] до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав. Враховуючи права та інтереси малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] , покладених на нього сімейним законодавством, не піклується про стан здоров`я дитини, здобуття нею освіти, має заборгованість зі сплати аліментів. Вихованням та утриманням сина, піклуванням про його здоров`я та майбутнє займається матір дитини [PERSON] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч.5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved