Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 21 листопада 2000 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №17. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходженнями поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Відповідач влаштовує постійні скандали, вчиняє відносно неї фізичне та психологічне насильство. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, з вини відповідача подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, від шлюбу мають синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. На даний час шлюбні відносин припилились, разом із відповідачем не проживають з 2017 року, примирення не можливе. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, що підтверджується відміткою про отримання судової повістки у розписці, в судове засідання не з`явився, клопотань чи заяв не подав. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 21 листопада 2000 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Позивач примирення не бажає. Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача і свідчили про необхідність збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved