Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 8683,63 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 3209,76 грн., вихідної допомоги у розмірі 401,22 грн. та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку зазначивши в позовній заяві, що 21 листопада 2017 року її було звільнено з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» за ст. 38 п. 3 КЗпП. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, відповідач був зобовязаний в день звільнення, виплатити їй всі належні їй суми, однак розрахунок з позивачем у повному обсязі не здійснений до теперішнього часу. Вважає свої права порушеними, та відповідно до уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 8683,63 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 3209,76 грн., вихідну допомогу у розмірі 401,22 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 9629,28 грн. У судове засідання позивачка не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду, щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 21 листопада 2017 року [PERSON] було звільнено з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» за ст. 38 п. 3 КЗпП. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні, підприємство має виплатити працівнику всі належні йому суми, а про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2017 року по справі №334/3387/17 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» на її користь заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 19014.86 грн. за період з 01.04.2016 року по 13.04.2017 року. Заборгованість відповідача з заробітної плати за період з 13.04.2017р. по 21.11.2017р. складає 8683,63 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Остання відпустка за відпрацьований 2016 рік була використана позивачкою в грудні місяці того ж року. Відповідно до графіку відпусток затвердженого підприємством за погодженням з профспілковою організацію на 2017 рік, відпустка у цьому році була призначена на вересень місяць та складала 24 календарних дні. Тобто, за 2017 рік у позивача залишилось 24 календарних дні невикористаної відпустки. З урахуванням розміру середньої заробітної плати 133,74 грн. за робочий день, розмір грошової компенсації за невикористані 24 дні щорічної відпустки, становить 3209,76 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Також, в порушення норм чинного законодавства, позивачу не була нарахована вихідна допомога передбачена положеннями ст. 44 КЗпП України, адже при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 г. №100, для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Враховуючи викладене та видану відповідачем, довідку про середньоденний заробіток, згідно до якої розмір середньої заробітної плати за робочий день складає 133,71 гри., а середньомісячна кількість робочих днів становить - 1 робочий день, тобто 3 робочих дні за гри місяці, останній має виплатити позивачу вихідну допомогу у сумі - 401,22 грн., яка складає її тримісячний середній заробіток. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власники або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку, виходячи з середньоденного доходу позивача, який складав 133,71 гри., та становить за період з 22.11.2017р. по 05.03.2018р. 9629,28 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 640,00гривень.

Outcome: approved