Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позов про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], до 1/3 його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, подали заяви: позивач - про підтримання позову, відповідач - про його визнання. Обидва заявили про розгляд справи за їх відсутності. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох дітей сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач працює в фірмі Бізон-Тех 2006, менеджером. Аліменти на дитину [PERSON] стягуються за судовим наказом. Просить збільшити їх до 1/3 частки заробітку відповідача. Судові витрати залишити за нею. Суд виходить з того, що права та обов'язки сторін регулюються ч.2 ст. 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, ст.180, ч.3 ст.181-183 Сімейного кодексу України, щодо способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину, який визначається за домовленістю між сторонами, обставин, які при цьому враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значенні. Розмір аліментів, відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 5.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача [PERSON] (а.с.2); копія свідоцтва про народження [PERSON], 10 серпня 2012 року, батьками якого є [PERSON], [PERSON] (а.с.3); довідка з Чапаєвської селищної ради про те, що дитина [PERSON] знаходиться на утриманні [PERSON] (а.с.5); виписка з рішення Кегичівського районного суду Харківської області про розірвання шлюбу (а.с.6); копія судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є працездатною людиною, в матеріалах справи не міститься даних про наявність на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних батьків, обставин, пов'язаних з незадовільним здоров'ям чи його матеріальним становищем чи наявність інших обставин, що мають істотне значення для справи. Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 8 СК України суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає, оскільки позивач заявила про залишення їх за нею.

Outcome: approved