Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання факту сумісного проживання, стягнення боргу, розподіл майна та визнання права власності. В підтвердження позовних вимог пояснює, що 10.08.1993 році їй виділено земельну ділянку площею 0,10га для будівництва та обслуговування будинку в мікрорайонні Дубово м. Хмельницького, вул. Долінського 5, яка пізніше була приватизована нею. В цьому ж році позивачкою самовільно за її ж кошти був змонтований фундамент під забудову та вимуруваний перший поверх будинку, який перекрили залізобетонними плитами. В 1994 році позивачка вступила у цивільний шлюб з відповідачем [PERSON]. Від сумісного проживання в 1994 році у них народився син [PERSON], та оскільки шлюб не був зареєстрований, то сина зареєстрували на прізвище позивачки, а по батькові на відповідача. В 2001 році у них народився другий син [PERSON] і за згодою і заявою відповідача, [PERSON] в [PERSON] [PERSON] зареєстрували як [PERSON]. У відповідача також була земельна ділянка, площею 0,06 га, за адресою [PERSON], вул. Заводська 163/2. 04.10.2007 року майно яке належало позивачці, вона продала [PERSON], за 36 000,00 доларів США, що на той час становило 179 450,00 грн., та після нотаріального оформлення договору куплі-продажу всі гроші в сумі 36 000,00 доларів США вона передала відповідачу на будівництво житла та виробничих об’єктів на його земельній ділянці. Однак, зимою 2013 року сторони припинили спільно проживати, та позивач відмовляється в добровільному порядку розділити спільне майно, що і стало причиною на звернення до суду. Тому позивачка просить встановити факт спільного проживання однією сім’єю з відповідачем, визнати її та відповідача співвласниками двохкімнатної та трьохкімнатної квартир і виробничого приміщення, що знаходяться у [PERSON] по вул. Заводській 163/2, залишити за нею трьохкімнатну квартиру в новозбудованому приміщенні, яка знаходиться в [PERSON] по вул. Заводській 163/3 і визнати її власністю, виділити їй частку виробничого приміщення на першому поверсі будівлі та визнати її власністю, яке знаходиться за вище вказаною адресою, збільшити частку спірного майна на її користь в рахунок їх неповнолітнього сина [PERSON], та стягнути з [PERSON] 201 470,00 грн. на її користь, які нею були витрачені на будівництво житлового та виробничого приміщення, яке розміщене в м. Хмельницькому по вул. Заводській 163/2. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги змінив, та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 495 630,00 грн. використаних на будівництво, з яких 25 830,00 грн. виручених з продажі земельної ділянки, та 9 630,00 грн. позичених на будівництво, виділити 1/2 частки в сумі 1 050 000,00 грн. з коштів спільної сумісної власності з суми 2 100 000,00 грн., та стягнути 1/4 частки в сумі 262 500,00 грн. на користь неповнолітнього [PERSON] з частки відповідача з суми 1 050 000,00 грн. а також просить покласти на відповідача судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з’явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, та подані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинною 1 ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім’єю, але не перебувають у шлюбі, майно набуте ними за час сумісного проживання, належить їм на праві спільної власності. Статтею 57 ч. 1 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, і за кошти, які належали її, йому особисто. Частинною 7 ст. 57 СК України визначено, якщо у придбання вкладеної, крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні належить відповідно до розміру внеску, є її, його особистою приватною власністю. В судовому засіданні встановлено, що вказане вище майно сторони придбали під час проживання однією сім’єю в громадянському шлюбі. Це підтверджується в судовому засіданні поясненнями позивачки, копією витягів про реєстрацію права власності, які наявні в матеріалах справи. Оскільки майно придбано сторонами під час спільного проживання в громадянському шлюбі, то воно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними. За таких обставин по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він є підставним, та таким, що ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved