Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, про поділ майна подружжя та стягнення компенсації, просила суд: 1. Здійснити поділ майно квартири розташовану за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 2. Визнати за мною [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 3/4 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 3. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 150 000,00 грн. компенсації вартості 1/2 автомобіля марки Тоуоїа Сатгу 2008 року випуску. 4. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати по справі. Позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідачки із позовом, про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, просив суд: 1. Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на праві особистої приватної власності право власності квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною вартістю 401 940 (чотириста одна тисяча дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок. 2. Визнати транспортний засіб Тоуоїа Сапну 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER] таким, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 3. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати. В судовому засіданні, [PERSON] та її представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Надали пояснення аналогічні позовним вимогам. В судовому засіданні, [PERSON] та його представник, позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти первісного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Надали пояснення аналогічні позовним вимогам. [PERSON] додатково пояснив, що квартира та автомобіль куплена на його особисті кошти, окрім цього автомобіль купив для бізнесу. Заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, 05 липня 2014 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 126. Від вказаного шлюбу народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 05 березня.2015 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 19 листопада 2019 року. Згідно рішення Машівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2020 року по справі 948/3/20, між сторонами встановлено режим окремого проживання. Також встановлено, що за час шлюбу, сім`єю [PERSON] було придбано майно, а саме: - у 2017 році легковий автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, вартість якого становить - 259800.00 грн.; - у 2018 році квартиру за адресою [ADDRESS] , вартість якої становить - 401940.00 грн. Вищезазначене майно було зареєстровано на ім`я, [PERSON] . Після визначення режиму окремого проживання [PERSON] із своїм чоловіком, [PERSON] у позасудовому порядку не змогла дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної квартири та легкового автомобіля. Згідно рішення Машівського районного суду від 23.12.2020р., шлюбу між сторонами розірвано. Також судом встановлено, що [PERSON] на даний час проживає у спірній квартирі, автомобіль проданий. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на визнання права власності на частку у спільному сумісному майнові подружжя у загальному порядку, окрім судового. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає, що між сторонами, як колишнім подружжям підлягає поділу спільне сумісне майно, що складається з наступного: - легковий автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, вартість якого становить - 259800.00 грн.; - квартира [ADDRESS] . У відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд ставиться критично до доводів [PERSON] про те, що за час спільного проживання [PERSON] не працювала, тягар утримання сім`ї та забезпечення повноцінних умов життя ніс лише він, квартира та автомобіль куплені за його особисті кошти, що підтверджується податковими деклараціями, а автомобіль взагалі куплений для бізнесу, так як віє є ФОП. Суд вважає вищезазначене твердження, [PERSON] безпідставним, оскільки [PERSON] будучи матір`ю двох дітей, фізично не могла ходити на роботу та заробляти гроші, виходячи з того, що вона здійснювала догляд за дітьми та вела домашнє господарство, тобто була домогосподаркою. Окрім цього доводи [PERSON] , що він купив автомобіль для ведення бізнесу не знайшли всого підтвердження, так як автомобіль був зареєстрований на фізособу а не за ФОП. Також суд вважає, що автомобіль був проданий без погодження з дружиною - [PERSON] , так як суду не надано доказів її погодження. Таким чином, підстави для визнання квартири за адресою [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] , а автомобіль визнати таким, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, судом не вбачається. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що майно, а саме: - легковий автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, вартість якого становить - 259800.00 грн.; - квартира [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , тому воно підлягає розподілу між сторонами у рівних частках. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них. продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакогіичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, шляхом здійснення поділу квартири у рівних частинах між подружжям, визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості Ѕ частини автомобіля, іншій частині вимог первіносного позову відмовити за недоведеністю. Що ж стосується вимог зустрічного позову, [PERSON] , то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] , права власності на Ѕ частину спірної квартири. В іншій частині вимог зустрічного позову відмовити за недовченістю. Судові витрати підлягають розподілу пропорційного до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial