Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання права спільної сумісної власності на майно, який згодом уточнила (а.с. 66-69). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 01 серпня 1998 року вона перебувала у офіційному шлюбі з відповідачем, який було розірвано 06 березня 2013 року. До офіційної реєстрації шлюбу вона з 1993 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, вела з ним спільне господарство, виховувала спільну дитину [PERSON], [INFO]. З 1994 року сторони проживали у будинку батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а з 25 вересня 1998 року позивач зареєстрована за вказаною адресою. У 1998 році після смерті батьків право власності на вищевказаний будинок у порядку спадкування перейшло до відповідача. Вартість будинку на час прийняття спадщини складала 19462 грн. З моменту фактичного проживання у будинку [ADDRESS] позивач постійно приймала участь у його утриманні, а з часу прийняття його у спадщину відповідачем і в його поліпшенні. Зокрема, з 1996 року проведені наступні роботи: повна заміна даху житлового будинку; перепланування з будовою стін у службових приміщеннях літ. А, А1, А2, Д, С.Я, В; збудовано ванну кімнату, туалет, вбиральню, стічну яму; повна заміна електромережі, систем водопостачання, водовідведення, опалення; встановлена система кондиціонування будинку; замінено два вікна на нові метало пластикові; замінено двоє дверей у будинку та одні в гаражі; встановлено двері у ванну кімнату і т.і. Вважає, що внаслідок проведених робіт суттєво зросла вартість будинку. У зв'язку з чим позивач, посилаючись на ст. 62 СК України, просить визнати житловий будинок [ADDRESS], який належить [PERSON], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що позивач як член сім'ї власника будинку, відповідно до ст. 156 ЖК України, зобов'язана брати участь у витратах по утриманню будинку. З точки зору ст. 62 СК України, розмір коштів, витрачених позивачем на утримання будинку, не був вагомим внеском, а збільшення вартості житлового будинку відбулося виключно за рахунок підвищення цін на будівельні матеріали. З висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що вартість будинку виросла за рахунок інфляції, показник якої за період 2003-2013 років склав 5,29027. За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони з 01 серпня 1998 року перебували у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області (а.с. 7). Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.03.2013 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 71). На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12.03.1998 державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Коробкою О.В., відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 20.02.1998, на земельній ділянці розташовані наступні об'єкти та споруди: житловий будинок літ. «А»; сіни літ. «а»; службова прибудова літ «а1» - самочинно побудовано; службова прибудова літ. «а2» - самочинно побудовано; літня кухня літ. «Б»; сарай літ. «б»; гараж з оглядовою ямою літ. «Д» - самочинно побудовано; сарай літ «Е» - самочинно побудовано; погріб з шейкою літ. «пг» - самочинно побудовано; вбиральня літ. «В»; паркан № 1; водопровід № 2. Вартість житлового будинку станом на 20 лютого 1998 року склала 19462,00 грн. (а.с. 126-128). Відповідно до ст. 22 КпШС, який був чинним до 01.01.2004, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За ст. 25 КпШС, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Позивач зазначає, що постійно приймала участь в утриманні житлового будинку, а з часу прийняття його у спадщину відповідачем і в його поліпшенні, внаслідок чого його вартість істотно зросла. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На обґрунтування своїх вимог позивач надала суду товарні чеки, податкові накладні та квитанції на придбання нею протягом 2004-2011 років будівельних матеріалів (а.с. 21-34). Однак доказів їх застосування в будівництві чи ремонту спірного будинку суду не надано, тому суд не приймає їх до уваги. З наданої суду заяви позивальника від 23.12.2009, встановлено, що позивач [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у сумі 4137,60 грн. на придбання товару, однак жодного доказу надання цих грошей для будівництва чи поліпшення житлового будинку суду не надано (а.с. 35). Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу здійснення позивачем трудових або грошових затрат на утримання житлового будинку. Не погоджується суд і з доводами позивача щодо суттєвого збільшення вартості будинку за рахунок трудових або грошових затрат позивача. Так, по справі проведено судову будівельно-технічну експертизу, за висновками якої ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS], без урахування вартості земельної ділянки, станом на 2013 рік складає 84445,00 грн. (а.с. 116-120). Однак з мотивувальної частини висновку експерта вбачається, що на підвищення вартості спірного будинку істотно вплинув індекс інфляції, показник якого за період з 2003 по 2013 роки склав 5,29027 (таблиця № 1 а.с. 120). За таких обставин, суд не може врахувати зазначений висновок експерта як належний доказ обґрунтування позивачем своїх вимог. На приймає до уваги суд і посилання позивача щодо участі у поліпшенні житлового будинку за час проживання з відповідачем у цивільному шлюбі з 1993 по 1998 роки, оскільки вказані обставини не мають жодного юридичного значення. Так, згідно ст. 12 КпШС, шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Статтею 13 КпШС визначено, що реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. З викладених норм, які діяли на час укладення шлюбу сторонами, вбачається, що в спільному майні подружжя може бути тільки майно, яке набуте ними під час шлюбу. За таких обставин, застосування норми ст. 74 СК України, на яку посилається позивач, щодо майнових правовідносин за час фактичних шлюбних відносин можливе лише з набранням чинності цим кодексом, тобто з 01.01.2004. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки сторони в шлюбі на час придбання майна у власність не перебували, такі взаємовідносини не породжували права на спільне майно. Крім того, факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з 1993 по 1998 роки не доведено належними доказами по справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed