Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом, в якому просить зобов'язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO]. на ґрунті особистої неприязності відповідач зухвало ображав її в соціальній мережі «Однокласники» неприйнятними словами, глузував над її фізичними вадами (вона є інвалідом ІІ групи), принижував її та її доньку (неповнолітня [PERSON], [INFO]), чим спричинив їй сильні душевні страждання та глибоку образу, заставив її відчувати себе неповноцінною та нещасною. Така протиправна поведінка відповідача завдала їй та доньці нищівного удару по їх психіці, оскільки донька була свідком її переписки з відповідачем. Даний факт відобразився на їх з донькою самопочуттю та погіршенню емоційного стану в цілому. Оскільки її донька є дуже вразливою дитиною, бо росте без батька і не відчуває себе повноцінно захищеною, в результаті чого впала в глибоку депресію і вона була змушена відвідати з нею психотерапевта, щоб вивести її з такого депресивного стану, що підтверджується довідкою. Відповідач є конфліктною та соціально-небезпечною людиною, відносно відповідача у Сихівському суді м.Львова розглядаються дві кримінальні справи за ст.125 КК України. З відповідачем працівниками міліції неодноразово проводили бесіди профілактичного характеру щодо його протиправної поведінки, також неодноразово викликали у правоохоронні органи. На підставі наведеного вважає, що відповідачем була завдана як їй, так і її доньці моральна шкода, розмір якої оцінює у 6000 грн. У судовому засідання позивач та її представник позов підтримали та просять задоволити. Позивач пояснила, що з відповідачем знайома близько 10 років та [INFO]. між ними почалась переписка в соціальній мережі «Однокласники», в якій він з приводу фізичних вад ображав її, завдавши тим самим моральних страждань. Ствердила, що переписка відбувалась тільки між ними двома, іншим особам вона не була доступна, а зміст переписки своїй неповнолітній дочці показала з власної ініціативи. Дитині було завдано моральних переживань, з приводу чого зверталась до лікаря. На запитання відповіла, що [PERSON] (колишня дружина відповідача) є її подругою. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та просить в такому відмовити. Пояснив, що зазначеної позивачем переписки в соціальній мережі «Однокласники» не вів. Ствердив, що в даній мережі його зареєструвала його колишня дружина [PERSON], яка знає логін та пароль та яка перебуває в дружні відносинах з позивачем. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку, з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. У ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про захист честі та гідності у зв'язку образою її відповідачем [PERSON] шляхом надіслання останнім їй електронних листів (приватних повідомлень) в соціальній мережі «Однокласники». За умовами ст.306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Відповідно до ст.9 Закону України «Про телекомунікації» охорона таємниці телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються технічними засобами телекомунікацій, та інформаційна безпека телекомунікаційних мереж гарантуються Конституцією та законами України. Оператори, провайдери телекомунікацій зобов'язані вживати відповідно до законодавства технічних та організаційних заходів із захисту телекомунікаційних мереж, засобів телекомунікацій, інформації з обмеженим доступом про організацію телекомунікаційних мереж та інформації, що передається цими мережами. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Відповідно до пояснень позивача, переписка в соціальній мережі відбувалась приватно, а позивач сама повідомила зміст такої переписки третій особі - своїй дочці. Таким чином, відповідачем не здійснено жодних дій по поширенню інформації щодо позивача, а відтак в його діях відсутній склад правопорушення для підставності позову про захист честі та гідності. Разом з тим, позивач просить відшкодувати 6000 грн. моральної шкоди у зв'язку із приниженням відповідачем її честі та гідності. Так, за змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За умовами ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із змісту наданої позивачем переписки в соціальній мережі «Однокласники» (а.с. 11-21) вбачається, що така містить нецензурну лайку та образи зі сторони обох учасників даної переписки. Враховуючи встановлені обставини справи та аналізуючи наведені вище положення закону, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до переконання, що, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не доведено завдання її моральної шкоди відповідачем, оскільки завдання такої шкоди жодними доказами у відповідності до ст.57-59 ЦПК України не підтверджено. Надання позивачем довідки від 15 січня 2015 р. про обстеження її доньки не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на викладене, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню та в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.15, 23, 297, 306 ЦК України та

Outcome: dismissed