Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про встановлення факту батьківства, стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, витрат по догляду за вагітністю та утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 3-4 червня 2017 року вона познайомилась з відповідачем, з яким перебувала у близьких стосунках. Сторони планували створити сім`ю, проте відповідач відмовився зареєструвати шлюб з позивачем та припинив з нею стосунки. Враховуючи вказані обставини 25.07.2017 позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком [PERSON] [INFO] у позивача народилась дитина, [PERSON] , в актовому записі про народження дитини батьком дитини було записано чоловіка позивача - [PERSON] , проте 10.09.2018 за рішенням Деснянського районного суду м. Києва відомості про батька дитини [PERSON] виключені з актового запису про народження. Вказала, що біологічним батьком дитини [PERSON] є відповідач, якому було відомо про вагітність позивача. Однак, відповідач не допомагав позивачу у витратах, пов`язаних з вагітністю та пологами, також після народження дитини [PERSON] не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки. Відповідач фактично самоусунувся та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач не має змоги самостійно утримувати дитину, оскільки на даний час не працює та доглядає за дитиною. Відповідач є матеріально забезпеченим та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Враховуючи викладене, просила суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , зазначивши у графі «відомості про батька» - [PERSON] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, та на своє утримання у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною віку 3-х років; стягнути з відповідача витрати на фізичний та духовний розвиток дитини у розмірі 15 000,00 грн. щорічно, на лікувально-оздоровчі заходи у розмірі 15 000,00 грн. щорічно, витрати по утриманню дитини за минулий час в розмірі 178 806, 69 грн., а також витрати по догляду за вагітністю позивача у розмірі 83 757,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.03.2019 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2019 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання стосовно біологічного батьківства дитини [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. Ухвалою суду від 07.10.2019 поновлено провадження у справі. Згідно ухвали суду від 18.08.2020, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, постановлено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Левицький В.А. вимоги, викладені у позовній заяві, підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача - адвокат Очеретяний В.Є. у судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, однак просив змінити спосіб їх стягнення з твердої грошової суми на 1/4 частину від усіх видів його заробітку (доходу). У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити з підстав їх необґрунтованості. Представник третьої особи служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Звертаючись до суду із позовною заявою позивач вказувала на те, що 3-4 червня 2017 року позивач познайомилася із відповідачем. 09.06.2017 відповідач у своєму автомобілі марки «Infiniti» подарував позивачу обручку та вони домовилися проживати в будинку відповідача. 11.06.2017 позивач та відповідач обирали оздоблення для проведення ремонту в будинку відповідача. 13.06.2017 відповідач познайомився із батьками позивача. 15.06.2017 позивач та відповідач подали заяву про намір укласти шлюб. 17.06.2017 позивач разом із своїми батьками допомагали у проведенні будівельних робіт у будинку відповідача. 19.06.2017 позивач з відповідачем замовили кухонний гарнітур. 22.06.2017 позивач та відповідач замовили обручки. 24.06.2017 позивач познайомилася із родиною відповідача. 28.06.2017 позивач та відповідач відвідали клініку «Добробут» для проходження медичного обстеження з метою підготовки до вагітності. 30.06.2017 позивач продала належний їй мотоцикл, а кошти від продажу мотоцикла витратила на будівельні матеріали. 17.07.2017 відповідач повідомив позивача про припинення між ними стосунків, однак позивач повідомила про свою вагітність. 25.07.2017 Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (Т. 1, а.с. 17). Від зареєстрованого шлюбу у позивача [INFO] народилась дитина - [PERSON] . У графі «відомості про батька» батьком дитини було зазначено чоловіка позивача [PERSON] , [INFO] (Т. 1 а.с. 21, зворот). 23.11.2018 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2018 за №756/3891/18 Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві внесено зміни в актовий запис про народження дитини: по батькові дитини з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про батька змінено на « [PERSON] » у порядку, визначеному ч. 1 ст. 135 СК України (Т. 1, а.с. 19-21). Зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2018, яке міститься у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76995942) убачається, що позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що 25.07.2017 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу [INFO] у неї народилась донька [PERSON] . Позивач при зверненні до суду з позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини вказувала на те, що біологічне батьківство народженої нею дитини походить не від [PERSON] , а від іншого чоловіка - [PERSON] , з яким вона мала стосунки до реєстрації шлюбу з [PERSON] і з яким вона мала намір укласти шлюб та мати дитину. Позивач зазначала, що на час укладення шлюбу з [PERSON] вона не була достовірно впевнена, що є вагітною, хоча ознаки вагітності були. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.11.2018 Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 06.03.2018 у [PERSON] народилась дитина - [PERSON] , актовий запис №636, батьком дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України записано [PERSON] (Т. 1, а.с. 18). Частиною 1 ст.135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно із ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. За приписами ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Так, із пояснень позивача убачається, що протягом червня-липня 2017 року вона перебувала у близьких стосунках з відповідачем, від яких у них народилась спільна донька. Відповідач не заперечував факту перебування у близьких стосунках з позивачем, при цьому жодних доказів на спростування батьківства не надав. В ході розгляду справи за клопотанням позивача судом було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-226-2019 від 03.09.2019 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , складає величину не менш ніж 99,99% (Т. 2, а.с. 13-16). Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. У відповідності до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Підпунктом 2.13.1 п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду (п. 2.16.4 Правил). Враховуючи доведеність біологічного батьківства відповідача відносно малолітньої [PERSON] , позовні вимоги про визнання [PERSON] батьком дитини та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Як убачається із рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2019,яке міститься у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79713404), позовні вимоги колишнього чоловіка позивача - [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу були задоволені. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, хоча знає про необхідність надання такої допомоги та має змогу це робити. В свою чергу відповідач стверджує, що не може надавати аліменти на утримання дитини у тому розмірі, який просить позивач, виходячи із розміру його доходів. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині 1 ст. 184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В судовому засіданні відповідач надав довідку ТОВ «Газтрім», у відповідності до якої [PERSON] працює на посаді юрисконсульта з 19.04.2019 з посадовим окладом 4 175,00 грн. (Т. 2, а.с. 100). Таким чином, враховуючи встановлені обставини, зважаючи на наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, відсутності інших грошових зобов`язань по утриманню осіб, суд вважає позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 5 000,00 грн. на утримання дитини щомісячно такою, що підлягає задоволенню, оскільки дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням положень ч. 3 ст. 181 СК України, суд не бере до уваги твердження сторони відповідача про необхідність стягнення аліментів у частці від його заробітку. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною віку трьох років, а також про стягнення з відповідача витрат по догляду за пологами, суд виходить з того, що позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання їй як матері дитини, яка потребує такої допомоги, проте може її надавати. Згідно із частиною 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 СК України встановлено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із аналізу наведеної норми, убачається, що обов`язок утримувати дружину виникає саме у чоловіка такої дружини. Разом з тим, судом встановлено, що з 25.07.2017 позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який на той час був записаний батьком дитини. Позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, та в розумінні Сімейного кодексу України, чоловіком та дружиною не були. Крім того, у позовній заяві позивач вказує, що у її власності перебував мотоцикл «Судзукі», кошти після продажу якого повністю пішли на догляд за вагітністю та утримання дитини, тому такі кошти підлягають стягненню з відповідача. У той же час, у позовній заяві позивач вказує, що грошові кошти від продажу мотоцикла вона в повній мірі витратила на будівельні матеріали та ремонтні роботи у будинку відповідача. Матеріали справи не містять будь-яких доказів вказаним обставинам. Таким чином, враховуючи те, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а також те, що на той час [PERSON] не мав обов`язку по утриманню [PERSON] , та його батьківство відносно [PERSON] встановлено не було, вимога про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років, а також вимога про стягнення витрат по догляду за пологами задоволенню не підлягає. Стосовно вимоги про стягнення додаткових витрат на фізичний та духовний розвиток дитини та на лікувально-оздоровчі заходи слід відмітити наступне. Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення додаткових витрат на дитину позивач вказувала на те, що такі витрати є не прогнозованими та можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, зокрема, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Враховуючи те, що позивачем не надано суду жодного доказу існування обставин, що мають істотне значення для стягнення додаткових витрат на дитину, то підстав для їх стягнення судом не убачається. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на утримання дитини за минулий час в розмірі 178 806, 69 грн., суд вважає за необхідне відмітити наступне. Сімейний кодекс України визначає можливість стягнення аліментів за минулий час. Так, ч.2 ст. 192 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За своєю правовою суттю, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на утримання дитини за минулий час, не є вимогою про стягнення аліментів за минулий час, а є вимогою про компенсацію понесених колишнім подружжям [PERSON] витрат на утримання дитини. Позовна заява не містить жодного правового обґрунтування стягнення таких витрат, як і не містить доказів того, що позивач зверталася до відповідача з вимогою про надання аліментів з моменту народження дитини, в період перебування у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Окрім того, в судовому засіданні позивач жодним чином не пояснила, чому всі витрати, які були понесені колишнім подружжям [PERSON] , підлягають стягненню з відповідача. Резюмуючи вище наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial