Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, на свою користь, на утримання їх спільних дітей - сина [PERSON] та дочки [PERSON], відповідно: 08.11.2012 та 903.03.2014 років народження. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, а тому вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права та порушеного права її дітей, а тому ставить перед судом вимогу про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до повноліття сина [PERSON], тобто до 08.11.2030 року, а потім 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до повноліття дочки [PERSON], тобто до 03.03.2032 року. Відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а саме по 1000 грн., щомісяця на кожну дитину. Свою позицію мотивував тим, що не має постійного місця роботи, працює за договорами та надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей шляхом придбання одягу, взуття та іграшок. З моменту розлучення з позивачем у серпні 2017 року ним було сплачено добровільно на утримання дітей аліменти на суму 4756.00 грн., що підтверджується наданими суду документами. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відносини, що склалися між сторонами, суд відносить до сімейних правовідносин у сфері обовязку матері, батька утримувати дитину та його виконання. Відповідно до норм ст. 180 СК України:- батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись на дитину, визначається судом. У відповідності з ч. 1 ст. 191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З свідоцтва про народження [PERSON] 08 листопада 2012 року, виданого 19 листопада 2012 року, видно що його батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). З свідоцтва про народження [PERSON] 03 березня 2014 року, виданого 07 березня 2014 року, видно що її батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З наданих відповідачем суду копій: товарних чеків, розрахункових квитанцій, накладних, касових чеків, розписки позивача про отримання 2100.00 грн. за листопад 2017 року, на утримання дітей, всього на суму 4756.00 грн., видно, що відповідач надавав деяку матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей, що позивач не заперечує. Посилаючись на відсутність постійного місця роботи, позивач не надав суду доказів відсутності можливості його працевлаштування (інвалідність, хвороба та інше) на постійне місце роботи. Таким чином в суді було встановлено, що відповідач є батьком спільних з позивачем дітей, матеріальна допомога, яку він надав на утримання та виховання дітей ніякою мірою не може задовольнити потреб необхідних для утримання дітей. Посилання відповідача на відсутність постійного місця роботи та відсутність можливості сплачувати аліменти у відсотковому відношенні, суд не може взяти до уваги, оскільки це є субєктивна думка відповідача не підтверджена доказами, а тому суд доходить висновку, що вимоги позивача базуються на законі і підлягають задоволенню. У відповідності з п. 1, ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача, на користь держави, необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved