Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 12 по вул. Князів Острозьких (колишня назва - Шелушкова), будинок 95 в м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона зареєстрована та проживає у вказаній квартирі, право на користування квартирою мають також її діти - [PERSON] та [PERSON] Відповідач за даною адресою не проживає з 2000 року, не несе витрат по її утриманню. Вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки без поважних причин не проживає в ньому понад шість місяців. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Пояснила, що відповідач є її сином, зареєстрований за вказаною адресою, проте на початку 2000 року виїхав до Російської Федерації на роботу, забравши з квартири всі свої речі . З 2008 року з відповідачем вона не спілкується, в квартирі він не проживає протягом тривалого часу, витрати на оплату житлово-комунальних послуг не несе, що порушує її права як наймача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. Пояснила, що брат фактично в даній квартирі не проживав, хоча і був прописаний. В 2000 році він виїхав на роботу до Російської Федерації, протягом певного періоду часу вони листувались, він телефонував, але в останні роки втратили з ним будь-який зв'язок, їм навіть невідоме місце його точного знаходження. Відповідач в судові засідання 21.12.2016 р. та 11.01.2017 р. не зявлявся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 23, 24, 28). Судові виклики направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с. 15), тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 047624, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету міської ради народних депутатів № 325 від 21.11.1990 року, [PERSON] набула право на проживання в квартирі квартири № 12 по вул. Князів Острозьких (колишня назва - Шелушкова), будинок 95 в м. Житомирі (а.с.4), на даний час зареєстрована та постійно проживає за цією адресою. Згідно приписів ч. 1 ст. 64 ЖК України позивач має право на звернення з позовом до суду. Зі змісту довідки №2176 від 21.10.2016 року Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15» Житомирської міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (колишня назва - Шелушкова), будинок 95 (а.с. 5). Відповідно до актів Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15» Житомирської міської ради від 29.11.207 р., 08.07.2008 р. та 23.06.2016 р. відповідач [PERSON] за адресою м. Житомир, вул. Князів Острозьких (колишня назва - Шелушкова), будинок 95, не проживає з лютого 2000 року (а.с. 8,9,10). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є сусідом позивача, пояснив, що за весь час проживання за цією адресою бачив сина позивача всього декілька раз, востаннє бачив його понад 20 років тому, зі слів матері йому відомо, що він поїхав до Російської Федерації. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, пояснила, що з 1997 року проживає за адресою [INFO]. Відповідача бачила лише одного разу близько 20 років тому назад, з позивачем він ніколи не проживав. Покази свідків є послідовними та логічними, не викликають сумніву, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ по справі. Частина 1 ст. 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад 6 місяців, не несе будь-яких обовязків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не оплачує комунальні послуги. Перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилось. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача, відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, таким, що втратив право користування спірним житлом у звязку з його відсутністю без поважних причин понад шість місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача на користування квартирою № 12 по вул. Князів Острозьких (колишня назва - Шелушкова) будинок 95 в м. Житомирі порушене і підлягає судовому захисту, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved