Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просила стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця і до досягнення нею повноліття починаючи з 07.06.2020 року. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 07.06.2020 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у неї та відповідача народилась донька [PERSON] . Після народження дитини жодної допомоги відповідач не надавав, у зв`язку з чим позивач вимушена утримувати та виховувати дитину самостійно. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 07.12.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він не заперечував проти присудження аліментів на утримання дитини. При цьому проти стягнення аліментів на утримання позивача та на дитину з 07.06.2020 року заперечував посилаючись на те, що у позивача відсутні будь-які докази щодо звернення до відповідача з вимогою про сплату аліментів за минулий час як вимагає ст. 191 СК України, а тому дані вимоги задоволенню не підлягають. Також зазначив, що відповідачем було здійснено переказ коштів позивачу за період з 06.09.2019 року по 25.11.2020 року на загальну суму 37967,24 грн., а тому твердження позивача стосовно того, що відповідачем жодної матеріальної допомоги надано не було є необґрунтованими. Стосовно утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач з відповідачем складають сім`ю, спільно проживають, пов`язані спільним побутом, у зв`язку з чим дані вимоги задоволенню не підлягають. Також, представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін відмовлено. 11.12.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що жодних аліментів з моменту народження доньки їй сплачено не було. Також зазначила, що положеннями ч. 2 ст. 91 СК України не передбачено спеціальних умов обов`язкового спільного проживання жінки та чоловіка для виникнення у них права на утримання. Стосовно наданих відповідачем роздруківок з переказом грошових коштів зазначила, що відповідач вводить в оману суд, оскільки у зазначений період, а саме з червня 2019 року по травень 2020 року вони проживали разом однією сім`єю. Позивачем також були подані заяви про виклик свідків та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.04.2021 року у задоволенні заяв про виклик свідків відмовлено. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.04.2021 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданий Солом`янським районним судом у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Встановлено, що малолітня донька сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 зі ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1, 2 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. Слід зазначити, що аліменти підлягають стягненню з дати звернення до суду з даним позовом, а саме з 26.10.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 07.06.2020 року то слід зазначити наступне. Встановлено, що позивач з 10.08.2020 року по 07.06.2023 року перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ «Фора» за №4410 від 05.10.2020 року. З матеріалів позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем, відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв`язку з чим позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу щомісяця і до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку. Відповідач заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач з відповідачем складають сім`ю, спільно проживають, пов`язані спільним побутом, на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 4 ст. 76 СК України якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами не укладався, однак у чинному законодавстві відсутні спеціальні умови обов`язкового спільного проживання жінки та чоловіка для виникнення у них права на утримання, у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, у зв`язку з чим заперечення відповідача є необґрунтованими. Крім того, відповідно до змісту ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2-4 статті 84 цього кодексу. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трьох років є обґрунтованими. При цьому, суд вважає що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частки з усіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, у зв`язку з чим саме даний розмір аліментів підлягає задоволенню. Такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, який визначений згідно принципів справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини справи. Що стосується вимог про стягнення аліментів за минулий час на утримання позивача та доньки [PERSON] , [INFO] , то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи докази, які надано позивачем, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів за минулий час не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надала жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Доводи позивача про те, що їй необхідний був час для морального та фізичного відновлення після пологів не є тими обставинами, які перешкоджають реалізувати право на вжиття заходів для отримання аліментів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання за минулий час не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. Що стосується наданих відповідачем копій чеків та виписок з банку, то слід зазначити наступне. Позивач зазначила, що у період з червня 2019 року до травня 2020 року сторони проживали разом. Вказаних тверджень відповідачем не спростовано, а тому чеки та перекази за цей період судом до уваги не приймаються, оскільки неможливо встановити призначення вказаних коштів, чи вони сплачувались в якості аліментів та утримання позивача, чи в інтересах обох сторін як чоловіка та жінки, що проживають разом. Стосовно період з червня 2020 року до 26.10.2020 року (дата звернення до суду) то слід зазначити наступне. Згідно наданих доказів відповідачем за період з червня 2020 року до 26.10.2020 року ним здійснено перекази на ім`я позивача на загальну суму 13862,49 грн. Однак, вказані платежі носили періодичний характер та були сплачені частинами, а саме: 21.10.2020 року відповідач направив позивачу 4000,00 грн., в червні 2020 року ним було здійснено перекази частинами на користь позивача на загальну суму 900,00 грн., а у липні 2020 року двома переказами було сплачено загальну суму 157,00 грн. Отже, надані відповідачем докази в обґрунтування належного матеріального утримання позивача та дитини [PERSON] , [INFO] , є необґрунтованими. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд враховує рівень життя в Україні, ціни на продукти харчування, засоби гігієни, що необхідні для дитини, речі, відповідно до сезону, а також збільшення потреб у зв`язку з віком дитини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору 840,80 грн.

Outcome: partial