Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 28.12.2015 р. в сумі 3865 грн., відсотків від суми позики сумі 596,37 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 38,12 грн., інфляційних збитків в сумі 58,03 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позивних вимог зазначивши проте те, що останній добровільно зобов'язання передбачені умови позики не виконує та ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим просить суд, позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності наполягаючи на задоволенні позовних вимог, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла, заяв про розгляд справи у свою відсутність не подавала. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 28.12.2015 року [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER] року народження, взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 3865 грн. та зобов'язався повернути останньому борг до 04.01.2016 р. Оскільки спірні правовідносини виникли з договору позики, то до їх врегулювання підлягають положення Цивільного кодексу України, що регулюють виконання зобов'язання, встановлюють правові наслідки його порушення, відповідальність за порушення зобов'язання та положення про позику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з копії розписки від 28.12.2015 року, сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові [PERSON] в строк до 04.01.2016 р. Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. З листа-вимоги від 22.04.2016 р. вбачається, що [PERSON] направлявся лист [PERSON] про повернення суми боргу , про те, останній на нього не відреагував, борг не повернув. За таких підстав, суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу в сумі 3865 грн., відповідно до наданої ним розписки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти нараховані від суми позики в розмірі 596,37 грн., що нараховуються на основну суму боргу, яка становить - 3865 грн. за період з 28.12.2015 р. по 03.05.2016 р., відповідно до ставки НБУ - 22,00 %. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Прострочення відповідача по поверненню суми позики за період з 28.12.2015 р. по 02.05.2016 р. склало 128 днів. Виходячи з цього, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача станом на 03.05.2016 року суму збитків від інфляції в розмірі 58,03 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу, що складає 28,12 грн. Таким чином, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, який ґрунтується на вимогах закону та є обґрунтованим. За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст.ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, бґрунтованими та такми, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved