Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 08.09.2017 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди житлового приміщення, згідно п. 2.3 якого орендар зобов`язується своєчасно (кожного місяця) сплачувати комунальні послуги згідно виставлених рахунків надавачам таких послуг. Однак з листопада 2018 року відповідач не сплачує вартість наданих комунальних послуг, зокрема станом на 01.01.2020 року заборгованість по квартплаті складає 2026,10 грн., за послуги теплопостачання - 4240,21 грн., за водопостачання та водовідведення - 1036,09 грн., за електроенергію - 800 грн. Вона неодноразово попереджала відповідача про необхідність своєчасно сплачувати комунальні послуги, а в жовтні 2019 року надіслала листа з вимогою погасити заборгованість, але відповідач відмовилась отримати листа. Крім того, [PERSON] не допускає її в приміщення квартири, змінила замки і вона не має можливості перевірити її стан. За наведених обставин, відповідач порушує умови договору, позбавляє її права користування та розпорядження своїм майном, тому просить усунути перешкоди в користуванні нею житловим приміщенням (квартирою) шляхом виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за місцем проживання. В підготовчому засіданні позивач збільшила позовні вимог, крім заявлений у позовній заяві просить розірвати договір оренди житлового приміщення, укладений з [PERSON] 08.09.2017 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 02.06.2020 року задоволено заяву [PERSON] та залишено без розгляду позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості за комунальними послугами в сумі 8102,40 грн. В судовому засіданні позивач решту позовних вимог підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що заборгованість за житло допустила із-за складного матеріального становища, після звернення позивача до суду погасила частину боргу за житлово-комунальні послуги, в зв`язку з поганими відносинами з позивачем не бажає проживати у квартирі останньої і має намір виселитись. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату. Частиною 4 ст. 168, ст. 169 ЖК України передбачено, що договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Вимогами ч.3 ст. 815 ЦК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч.1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. Згідно з п. 1 ч.2 ст. 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (ст. 826 ЦК України). Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №95806884 від 30.08.2017 року. 08 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди житлового приміщення (далі Договір), згідно п. 1.1 якого орендодавець представляє орендареві в користування квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, що передбачено п. 3 ст. 3 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз змісту вказаної норми права дає суд підстави прийти до висновку, що умови Договору, виходячи із засади свободи договору, не суперечать закону і мають превалюючу дію, оскільки більш точно і детально визначають відносини сторін щодо умов оренди житла. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що за згодою сторін договором не встановлюється плата за оренду квартири. Згідно п. 2.2.3 Договору Орендар зобов`язується своєчасно (кожного місяця) сплачувати комунальні послуги згідно виставлених рахунків (електроенергія, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, комунальну плату) надавачів таких послуг і надавати щомісяця орендодавцеві підтверджуючі документи про сплату комунальних послуг. Таким чином суд приходить до висновку, що сторони у Договорі фактично узгодили, що плата за оренду квартири рівна оплаті комунальних послуг. Згідно п. 3.1.3 договору, орендодавець має право вимагати від орендаря звільнення житлового приміщення якщо не сплачені комунальні платежі більше 2 місяців. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, своєчасно не вносила плату за комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, що складається з заборгованості по квартплаті станом на 01.02.2020 року в сумі 2026,10 грн., за теплопостачання станом на 01.01.2020 року - 4240,21 грн., за водопостачання та водовідведення станом на 01.01.2020 року - 1036,09 грн., що підтверджується даними довідок ПП «УК «Житлофонд» від 21.01.2020 року, помісячного розрахунку нарахування та оплати за послуги теплопостачання Шепетівського підприємства теплових мереж від 21.01.2020 року, розгорнутої оборотно-сальдової відомості по особовому рахунку [PERSON] - [PERSON] та квитанцією Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства за грудень 2019 року. За наведених обставин, у зв`язку з тим, що відповідач не сплачує плату за комунальні послуги більше 2 місяців, укладений між сторонами договір оренди жилого приміщення підлягає розірванню, а відповідач - виселенню з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. За наведених обставин, вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. В частині позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за місцем знаходження спірного помешкання задоволенню не підлягають, оскільки саме судове рішення про виселення і є законодавчо встановленою підставою для зняття фізичної особи з місця реєстрації. Оскільки позивач при подачі до суду позову в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то суд знаходить такі витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial