Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовною заявою про визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що саме вона є власником цього житла. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований також і відповідач. Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідач не проживає з моменту розірвання шлюбу ( [INFO] ) по даний час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, а також наданих пояснень позивача, жодних особистих речей відповідача у спірній квартирі немає, на думку позивача, відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідача у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв`язку із реєстрацією в ній відповідача, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справи у відсутності відповідача, за наявних матеріалів справи. В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідків були допитані [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS] . Так, свідок [PERSON] , пояснила суду, що знає позивача, як сусідку, буває у неї вдома з інтервалом приблизно раз на один тиждень, вказує, що відповідача [PERSON] у спірній квартирі не бачила понад 10 років, також свідок зазначила, що речей відповідача у квартирі позивача не спостерігала. Свідок [PERSON] , пояснила суду, що знає позивача, оскільки є її сусідкою та подругою, і їй відомо, що відповідач за спірною адресою не проживає, яку свідок відвідує приблизно 2 рази на місяць, речей відповідача свідок за спірною адресою також не бачила. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 4-5) та договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2004, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є позивач (а.с. 6-7). В спірній квартирі, окрім позивача на даний час зареєстрований і відповідач [PERSON] (а.с.8-10,30). У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач з моменту реєстрації розірвання шлюбу не проживає, обов`язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв`язку з чим просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується безпосередньо свідченнями свідків, відповідно до яких відповідач вже значний період часу не проживає у вказаній квартирі, а також той факт, що відповідач не бере участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача у спірній квартирі несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи не вбачається, що позивач створює якісь перешкоди у користуванні спірною квартирою відповідачу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратила право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо додаткової вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то суд зазначає таке. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак, саме по собі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання і додаткового підтвердження рішенням суду цієї обставини не потребує. В зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial