Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] в якій вона просить надати дозвіл дитині на тимчасові поїздки в межах України через лінію розмежування в зону проведення АТО Донецької та Луганської областей України та за межі державного кордону України разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] не перебуваючи у шлюбі народила сина [PERSON] . Батьком дитини був відповідач [PERSON] , який визнав батьківство в органах ЗАГСу та був вказаний батьком дитини у свідоцтві про народження. Сторони не проживають спільно останніх сім років. Позивач з відповідачем спілкується тільки по телефону. Дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач участі у вихованні сина не брав і не бере, має іншу родину. Відповідач відмовляється надати дозвіл через нотаріальну контору на виїзд дитини за кордон України без пояснення будь-яких причин цього. На підставі викладеного позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі державного кордону України через лінію розмежування зони проведення АТО, за межі України у супроводі матері, без згоди та супроводу батька. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явились, у позові позивач просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача про надання дозволу на виїзд неодноразово їх спільної дитини за межі кордону України, через лінію розмежування до зони проведення АТО до Донецької та Луганської областей, та просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , свідоцтво видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 794. 27 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Станично-Луганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається з позову неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом з матір`ю. Батько дитини ухиляється від надання дозволу через нотаріальну контору на виїзд дитини за межі України. Тобто через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за межі України,позивач не має можливості оформити необхідні документи для виїзду разом з дитиною через лінію розмежування до зони проведення АТО Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону України. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням як найвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим задовольнити позов [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України та через лінію розмежування в зони АТО Донецької та Луганської областей, без згоди та супроводу батька. На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved