Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS], набутої під час шлюбу з [PERSON], посилаючись на наступні обставини. З 07 серпня 1999 року по 26 березня 2015 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 05 листопада 2002 року за спільні кошти подружжя була придбана шляхом укладення договору купівлі-продажу трикімнатна квартира [ADDRESS], який було посвідчено Придніпровською товарною біржею за № 040-02-Н-0 та 19.12.2002 року зареєстровано в КП «Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації». У звязку з тим, що сторони вже не перебувають у шлюбі, а відповідач в добровільному порядку не визнає спірну квартиру спільною власністю подружжя, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові. В судове засідання відповідач повторно не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 07 серпня 1999 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області було зроблено актовий запис № 148 (а.с. 5). Відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року вище вказаний шлюб розірвано (а.с. 6). Під час шлюбу, за спільні кошти позивача та відповідача була придбана [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 05 листопада 2002 року, укладеному між продавцем: [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до технічного паспорту на житлову квартиру № 365553 від 16.12.2002 року єдиним власником [ADDRESS] є відповідач [PERSON] (а.с. 8-9). Данні обставини підтверджені матеріалами справи та ніким не оспорюються. У звязку із тим, що між сторонами виник спір про право власності на [ADDRESS], позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS], набутої під час шлюбу позивача з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Матеріалами справи не підтверджено факт укладання шлюбного договору, або факт існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які мали би істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для відмови в визнанні за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS], набутої під час шлюбу та яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Outcome: approved