Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним Кредитного договору від 16.08.2007 р. № ML-003/188/2007, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та позивачем укладено Кредитний договір №ML-003/188/2007 про надання кредиту в сумі 111142,50 доларів США на споживчі цілі. Виконання зобов`язань за даним кредитним договором забезпечувалось Договором іпотеки № РСL-003/188/2007 від 16.08.2007 р., предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . При видачі кредиту працівники Банку пояснили переваги отримання кредиту в іноземній валюті, зазначаючи на вищий розмір процентної ставки за кредитами в національній валюті та запевнили про відсутність підстав для збільшення курсу долара США протягом дії кредитного договору. Однак, в 2008 році значно збільшився курс долара США до національної валюти, що вплинуло на права позивача. З огляду на викладене позивач просила визнати кредитний договір, предметом якого є надання кредиту в іноземній валюті, недійсним, оскільки на її думку, він не відповідав вимогам ст.ст.203, 227 ЦК України. 29.05.2013 р. до участі у справі в якості співвідповідача судом залучено ТОВ «ОТП Факторинг України», оскільки між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про купівлі-продаж кредитного портфелю, відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за Кредитним договором № ML-003/188/2007 та договорами зобов`язання. 12.02.2014 р. позивач подала заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач просить визнати недійсним Кредитний договір № ML-003/188/2007, оскільки на час укладення договору вона була прихожанкою релігійної громадської організації «Церква «Посольства благословенного царства Божого для всіх народів» і під час богослужінь та проповідей застосовувались методи скритого психологічного впливу на свідомість і поведінку присутніх, що вплинуло на здатність розуміти значення своїх дій. Оскільки договір був укладений під психологічним впливом і вона не розуміла значення своїх дій, зазначені обставини є підставою для визнання правочину недійсним. 29.07.2013 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № ML-003/188/2007 в розмір 155070,51 доларів США, що еквівалентно 1239478,59 гривень та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 4221080,92 гривні, а також судових витрат. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що [PERSON] як Позичальник за Кредитним договором, належним чином не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредитну та сплати нарахованих відсотків в зв`язку з чим 04.02.2013 р. було направлено досудову вимог про погашення заборгованості, яка відповідно до п.1.9 частини №2 Кредитного договору повинна була бути виконана протягом 30 календарних днів. Крім того у разі порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов`язана сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день просрочки, що передбачено п.4.1.1 частини 2 Кредитного договору. Оскільки виконання Кредитного договору було забезпечено Договорами поруки, укладеними з [PERSON] та [PERSON] , відповідач просить стягнути з Позичальника та поручителів солідарно суму заборгованості за кредитним договором. 27.08.2014 р. та 06.12.2018 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подані заяви про збільшення позовних вимог, і відповідно до заяви від 06.12.2018 р. відповідач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором в розмірі 9169232,51 гривень. Також ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало заяву про застосування наслідків недійсності правочину у разі задоволення первісного позову та застосування наслідків пропуску [PERSON] строків позовної давності при зверненні до суду з вимогами про визнання недійсним правочину, який укладений в 2007 році. [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, відповідно до якого позивач просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки Кредитний договір був укладений під впливом методів прихованого психологічного тиску, внаслідок чого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, що свідчить про недійсність укладеного договору. Крім того позивач в обґрунтування своїх заперечень посилається на недоведеність розміру позовних вимог, відсутність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, хоча Кредитний договір укладено в іноземній валюті і зобов`язання виражені в іноземній валюті, а також припинення поруки за договорами поруки, оскільки у визначені ст.559 ЦК України терміни Банк не звернувся з вимогами до поручителів. Також позивач просила у разі задоволення позову застосувати положення ст.ст.261,267 ЦК України до вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 13.11.2018 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О. 03.04.2019 р. у справі закрито підготовче провадження. В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги та обґрунтування позову, просили його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що позивач, як прихожанка громадської організації «Церква «Посольства благословенного царства Божого для всіх народів» піддавалась психологічному впливу з метою отримання в кредит грошових коштів та передачу їх співробітникам релігійної організації, які фактично шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами [PERSON] , що було встановлено в ході розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] . На час укладення оспорюваного договору [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій, що свідчить про недійсність укладеного правочину. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний позов, стягнувши з відповідачів за зустрічним позовом суму заборгованості за кредитним договором, які своєчасно не виконали свої зобов`язання по поверненню кредиту та нарахованих відсотків, застосувати до вимог позивача за первісним позовом наслідки строку позовної давності, а у разі задоволення первісного позову просила застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.1057-1 ЦК України. Представник ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про місце і час проведення судового засідання повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено Кредитний договір №ML-003/188/2007. За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 111142,50 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIND на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIND може змінюватись Банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому Кредитним договором, інформація щодо розміру ставки FIND. розміщується на сайті банку www.otpbank.com.ua. а також в приміщенні Банку на інформативних стендах. Кредитні кошти надавались Банком на підставі Кредитної заявки Позичальника від 16.08.2007 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритого у Банку. 18.05.2009 року між [PERSON] та Банком було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким було внесено зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема змінено розмір процентної ставки, а саме визначено, що на період з 18.05.2009 року до 17.08.2009 року встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 7,00 % річних. З 17.08.2009 року використовується Плаваюча процентна ставка в озмірі 6,45 % річних та FIND. 14.08.2009 року між [PERSON] та Банком було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким було внесено доповнення до Кредитного договору. 11.9.2009р. між [PERSON] та Банком було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору, яким сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема було змінено розмір процентної ставки, а саме передбачено, що на період з 16.09.2009 року до 16.11.2009 року встановлювалася фіксована процентна ставка в розмірі 6,5 % річних. З 16.11.2009 року погоджена до застосування Плаваюча процентна ставка в розмірі 6,76 % річних та FIND.. 16.12.2009 р. між [PERSON] та Банком було укладено Додатковий договір № З до Кредитного договору, яким сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору, а саме змінено розмір процентної ставки на період з 16.12.2009 року до 17.05.2010 року встановлювалася фіксована процентна ставка в розмірі 6,5 % річних. З 17.05.2010 року по 16.11.2010 року використовувалася фіксована процентна ставка в розмірі 15,26 % річних. З 16.11.2010 року використовувалася Плаваюча процентна ставка в розмірі 7,76 % річних та FIND. 16.06.2010року між [PERSON] та Банком було укладено Додатковий договір № 4 до Кредитного договору, яким сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема було змінено розмір процентної ставки на період з 16.06.2010 року до 18.10.2010 року встановлювалася фіксована процентна ставка в розмірі 6,5 % річних. З 18.10.2010 року використовувалася плаваюча процентна ставка в розмірі 8,63 % річних та FIND. 16.12.2010 року між [PERSON] та Банком було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору, а саме було змінено розмір процентної ставки та з 16.12.2010 року до 13.2011 року встановлювалася фіксована процентна ставка в розмірі 6,50 % . З 16.03.2011 року по 16.09.2011 року використовувалася фіксована процентна ставка в розмірі 17,15 % річних. З 16.09.2011 року використовувалася Плаваюча процентна ставка в розмірі 9,65 % річних та FIND. Також 13.05.2011 року між [PERSON] та Банком було укладено Додатковий договір № 6 до Кредитного договору, яким сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема було змінено розмір процентної ставки та з 16.05.2011 юку до 16.08.2011 року встановлювалася фіксована процентна ставка в розмірі 6,50 % річних. З 16.08.2011 року по 16.02.2012 року використовувалася фіксована процентна ставка в розмірі 18,98 % річних. З 16.02.2012 року використовувалася плаваюча процентна ставка в розмірі 11,48 % річних та FIND. Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник зобов`язалась прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов`язання, визначені Кредитним договором. Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 16.08.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено Договір поруки № SR-003/188/2007/1. 16.06.2010 року, 16.12.2010 року, та 13.05.2011 року між [PERSON] та Банком були укладені Додаткові договори до Договору поруки 1, якими були внесені відповідні зміни до Договору. За умовами Договору поруки, а саме п. 1.1, Поручитель зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов Кредитного договору. У випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, відповідно до п. 3.2. Договору поруки 1 Поручитель 1 приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в повному обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 16.08.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено Договір поруки № SR-003/188/2007/2. 18.05.2009 року, 11.09.2009 року, 16.12.2009 року, 16.06.2010 року, та 13.05.2011 року між [PERSON] та Банком були укладені Додаткові договори до Договору поруки 2, якими були внесені відповідні зміни до Договору поруки 2. За умовами Договору поруки 2, а саме п. 1.1., Поручитель 2 зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов Кредитного І договору. У випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, відповідно до п. 3.2. Договору поруки 2 Поручитель 2 приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в повному обсязі, заявленому жом, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. Також судом встановлено, що виконання зобов`язань за даним кредитним договором забезпечувалось Договором іпотеки № РСL-003/188/2007 від 16.08.2007 р., предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 25.11.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Банк відступив, а Товариство прийняло право вимоги за Кредитним договором №ML-003/188/2007 від 16.08.2007, укладеним між Банком та [PERSON] , Договором поруки Договір поруки № SR-003/188/2007/1. від 16.08.2007 року, укладеним між Банком та [PERSON] , а також за Договором поруки № SR-003/188/2007/2 від 16.08.2007 року, укладеним між Банком та [PERSON] . Позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним Кредитного договору №ML-003/188/2007 від 16.08.2007 р., оскільки в момент його укладання вона перебувала під психологічним впливом та не могла усвідомлювати значення своїх дій. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] на момент вчинення оспорюваного правочину була прихожанкою Християнської релігійної громади «Посольство благословенного царства Божого для всіх народів» у Солом`янському районі Зазначену церкву відвідувала з 1999 р. по 2009 р. Зазначені обставини встановлені під час допиту [PERSON] в якості свідка в ході судового розгляду. Крім того, зазначені обставини були встановлені в ході розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ч.2 стю205, ч.2 ст.209 КК України, у якій [PERSON] визнана потерпілою. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 16.10.2013 р. судом встановлено, що, починаючи з січня 2007 р. [PERSON] на зборах прихожан церкви «Посольство Боже» в м.Києві почала схиляти вказаних осіб передавати їй грошові кошти під приводом вкладання їх нібито в будівництво об`єктів нерухомості на території м.Києва, обіцяючи при цьому повернення цих коштів в обумовлені договором строки, а також обов`язкову виплату дивідендів в розмірі від 40 до 60 відсотків річних від вкладеної громадянином суми. В той же час, лідерами церкви «Посольство Боже», в тому числі її старшим пастирем [PERSON] , на зборах прихожан церкви проводилася агітація останніх щодо отримання під заставу власного житла та іншого майна кредитів у банківських установах та передачі отриманих в кредит коштів іншим прихожанам церкви, які займалися підприємницькою діяльністю, в тому числі, [PERSON] для їх примноження. Крім того судом встановлено, що [PERSON] у зазначений спосіб заволодіння грошовими коштами [PERSON] . Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Як визначено п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якої укладеної правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі №6-131цс14. Відповідно до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 7821/15-61 під час богослужінь та проповідей проповідниками, лекторами тощо християнської релігійної громади «Посольства благословенного царства Божого для всіх народів» до прихожан застосовувалися наступні методи цілеспрямованого скритого (прихованого) психологічного впливу на свідомість присутніх: сугестія, навіювання, створення нових установок, формування порядку необхідних дій, вибіркова увага або вибіркова неувага, приховане залякування, зараження, метод створення невизначених ситуацій, психологічні маніпуляції, нейролінгвістичне програмування, залучення до нової діяльності, наслідування, гіпнотичні техніки. За допомогою зазначених методів цілком можливо ефективно вплинути на людину до ступеню порушення у ній у повній мірі розуміння рішення, яке вона приймає та реалізації своїх дій, у тому числі з укладення договору від 16.08.2007 р. №ML-003/188/2007. Під час укладання наведеного договору [PERSON] , з урахуванням особливостей власного темпераменту, поведінки та соціально-психологічних особливостей, з урахуванням визначеного їй діагнозу перебувала під впливом методів прихованого психологічного тиску, які були здійснені стосовно неї під час перебування її в якості прихожанки Християнської релігійної громади «Посольство благословенного царства Божого для всіх народів» у Солом`янському районі м.Києва, внаслідок чого вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у конкретній зазначеній ситуації продажу (застави) власного житла. від 16.08.2007 Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 06.09.2019 № 1146/19-25 вплив методів прихованого психологічного впливу на свідомість [PERSON] розпочався під час її перебування в якості прихожанки Християнської релігійної громади «Посольство благословенного царства Божого для всіх народів». Конкретну дату в межах даного експертного дослідження встановити не вбачається за можливе, оскільки застосований до [PERSON] психологічний вплив мав пролонгований на накопичуваний характер. Проте можливо стверджувати, що на момент укладання кредитного договору від 16.08.2007 року № МЬ-003/188/2007 з Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» [PERSON] вже перебувала під впливом методів прихованого психологічного тиску, які були здійснені стосовно неї під час перебування її в якості прихожанки зазначеної громади, та не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними у ситуації продажу (застави) власного житла. Враховуючи встановлення [PERSON] у 2011 році діагнозу «Депресивний помірний розлад спровокований психогенно (затяжний перебіг), антено-депресивний синдром» говорить про усвідомлення жінкою в тому чи іншому ступені небезпечності ситуації для її майнового становища, що супроводжувалось відчуттям безпорадності. Зважаючи на симптоматику, яка супроводжує депресивні розлади та її вплив на розумову та вольову сфери людини можливо стверджувати, що з моменту виникнення в [PERSON] хворобливих змін у психічній діяльності, а також протягом часу прогресування та збереження цих змін об`єктивна можливість повноцінно усвідомлювати глибинний соціальний зміст виниклих досліджуваних обставин (втягнення себе у шахрайські дії) та самостійно керувати власними діями для нівелювання негативних результатів у [PERSON] відсутня. Наведене дозволяє говорити, що станом на 2018 рік (останнє відповідно до медичних документів звернення [PERSON] за медичною допомогою) вплив методів прихованого психологічного тиску, які були здійснені (застосовані) стосовно [PERSON] , під час перебування її в якості прихожанки Християнської релігійної громади «Посольство благословенного царства Божого для всіх народів» у Солом`янському районі м.Києва, не припинився. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеним позивачем факт, що в момент укладення оспорюваного Кредитного договору остання перебувала під впливом методів прихованого психологічного тиску, які були здійснені стосовно неї під час перебування її в якості прихожанки Релігійної громади, та не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, що є підставою для визнання правочину недійсним. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявив про пропуск позивачем строків позовної давності при зверненні до суду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи Оскільки обставни, що є дослідженням у даній справі, а саме застосування методів прихованого психлогічного тиску у т.ч. на позивача, як прихожанку Християнської релігійної громади «Посольство благословенного царства Божого для всіх народів» у Солом`янському районі м.Києва, стали відомі в ході розгляду протягом 2011-2012 рр. кримінального провадження відносно [PERSON] , суд вважає, що позивачем не був пропущений строк позовної давності при зверненні до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, оскільки з таким позовом вона звернулась 07.03.2013 р. Також, не підлягає задоволенню заява представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про застосування наслідків недійсності правочину, передбачені ст.. 1057-1 ЦК України, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Частина перша статті 58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Отже, норми Закону № 5405-VI від 2 жовтня 2012 року, якими ЦК України доповнено статтею 1057 -1 ЦК , набрали чинності 4 листопада 2012 року, тобто після укладення спірного Кредитного договору, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин. Також не підлягають задоволенню вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за зустрічним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки недійсний правочин не тягне будь-яких правових наслідків і є недійсним з моменту укладання. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved