Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, який згодом уточнила зазначивши, що в березні 2010 року, вона на підставі договору купівлі-продажу отримала у власність у ФСГ «Танок» нерухоме майно. Разом з цим, договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку складено не було, фактично позивачка сплатила кошти за об`єкт нерухомості та отримала у власність будівлю телятника в с. Андріївське, що підтверджується відповідним актом прийомки передачі від 19 березня 2010 року, що розташовані за адресою Запорізька область Якимівський район с. Андріївка. Обов`язки за договором були виконані обома сторонами Договору та відповідач ФСГ «Танок» за актом передало майно та майнові сертифікати. \~ \~ \~ \~Вказана будівля належала ФСГ «Танок» на підставі договору купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності від 02 лютого 2010 року, укладеного зі співвласниками майна КСП «Південний» та ФСГ «Танок». \~ \~ \~ \~Разом з цим, фактично ФГ «Танок» були придбані майнові сертифікати (майнові права), а не саме майно, оскільки воно не було зареєстровано, як об`єкт нерухомості. Позивачка вважає, що давність володіння є добросовісною, оскільки під час придбання майна вона не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності. \~ \~ \~ \~ Посилаючись на положення статті 344 ЦК України позивачка зазначає, що добросовісно заволоділа вказаним майном та відкрито та безперервно користується вказаним приміщенням з березня 2010 року, тобто більш ніж 10 років. Позивачка вказує, що відповідач не визнає права власності на нерухоме майно за позивачкою та вимагає повернення вказаного майна, у зв`язку із відсутню належним чином складеного договору купівлі-продажу нерухомого майна. В зв?язку з чим, просить суд визнати за нею право власності на будівлю телятника А-1, загальною площею 731.1 квадратних метри, що розташована за адресою Запорізька область Якимівський район с. Андріївка. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що підтримує заявлений позов та просила його задовольнити в повному обсязі не заперечувала проти заочного розгляду справи у випадку неявки представника відповідача. В судове засідання представник відповідача не з`явився без поважних причин, про час та місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив у встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Судом зважаючи на існування умов передбачених ч.1 ст. ст.280 ЦПК України, відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши\~ матеріали справи, суд\~ приходить до наступного. Судом встановлено,\~що в березні 2010 року, позивачка на підставі договору купівлі-продажу придбала у ФСГ «Танок» нерухоме майно. Разом з цим, договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку складено не було, фактично позивачка сплатила кошти за об`єкт нерухомості та отримала у користування будівлю телятника в с. Андріївське, що підтверджується відповідним актом прийомки передачі від 19 березня 2010 року. Обов`язки за договором були виконані обома сторонами Договору та відповідач ФСГ «Танок» за актом передало майно та майнові сертифікати. \~ \~ \~ \~Вказана будівля належала ФСГ «Танок» на підставі договору купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності від 02 лютого 2010 року, укладеного зі співвласниками майна КСП «Південний» та ФСГ «Танок». \~ \~ \~ \~Разом з цим, фактично ФГ «Танок» були придбані майнові сертифікати (майнові права), а не саме майно, оскільки воно не було зареєстровано, як об`єкт нерухомості. Так, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 1 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-и років, або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною власністю на нерухоме майно, транспортні засоби набувається за рішенням суду. Таким чином, давність володіння у позивачки є добросовісною, оскільки вона не знала при заволодінні майном і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Пунктами 13,14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5, 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснено про можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.,ст. 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За таких обставин суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved