Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики. В обґрунтування позову позивача вказала, що 22 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] отримав у борг 150,000 доларів США. Відповідно до пункту 3 Договору на підтвердження факту отримання грошових коштів, відповідачем була написана розписка про отримання грошових коштів до договору позики про отримання коштів. Відповідно до пункту 1 договору позивач надав відповідачу позику під 18 % річних у формі готівкових грошових коштів в сумі 150,000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначену суму та додаткову суму відсотків 13 500,00 до 23 травня 2017 року або достроково, шляхом сплати в готівковій формі грошових коштів. Однак, в зазначені строки позику повернуто не було. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з викладених в позовній заяві обставин, з урахуванням уточнення позовних вимог, а саме щодо загальної суми боргу у розмірі 5805073 грн. та просила суд про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вказаного позову відповідно до уточнених в судовому засідання позовних вимог та загальної суми боргу. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США, а відповідач зобов'язався їх повернути у визначений договором строк, а саме до 23 травня 2017 року. Позивачем виконано взяті на себе зобов'язання за вказаним договором шляхом надання коштів, про що свідчить розписка про отримання грошових коштів по договору позики від 22.11.2016 року (а.с. 8-10). Однак в зазначені строки відповідач позику не повернув. Отже, загальна сума що підлягає поверненню боржником в рахунок погашення заборгованості по основному боргу, відсотків за користування та пені в сумі 5805065 (п'ять мільйонів вісімсот п'ять тисяч шістдесят п'ять) грн. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині повернення грошових коштів, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення суми боргу в розмірі 5805065 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Outcome: approved