Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON], який мотивовано тим, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей - [PERSON], 2003 р. н., та [PERSON], 2004 р. н. Батько дітей у 2005 році залишив сім'ю, виїхав у невідомому напрямку, долею дітей не цікавиться, не виховує, матеріальної допомоги не надає. Мати дітей з 2012 року залишила дітей, з її слів, виїхала на постійне проживання до Російської Федерації, залишивши дітей проживати з бабусею, яка є позивачем у справі. Оскільки батьки дітей повністю ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, вважає наявними підстави для позбавлення їх батьківських прав. Відповідачі матеріальної допомоги на утримання дітей не надають, діти перебувають на повному утриманні бабусі. Просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., а також стягнути аліменти окремо з кожного з батьків на утримання дітей по 500 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] обставини, викладені в позовній заяві, підтримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, повторно не з'явилися в судове засідання і від них не надійшло повідомлення про причину неявки чи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації за довіреністю Кравчук Т. С. в судовому засіданні вказала на доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.11зв). Відповідач [PERSON] з 2005 року проживав окремо від сім'ї, утриманням та вихованням своїх доньок не займається, життям дітей не цікавиться, не спілкується, матеріально не допомагає. Відповідач [PERSON] у 2012 році залишила дітей проживати з бабусею [PERSON], змінила місце проживання, повідомляла про намір виїхати до іншої країни, утриманням та вихованням дітей не займається, їхнім життям не цікавиться, не спілкується, матеріально не допомагає. Згідно вимог Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Чинним сімейним законодавством встановлено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз'яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. На час розгляду справи у суді [PERSON] та [PERSON] тривалий час не проживають разом з дітьми, які утримуються бабусею по материній лінії [PERSON] Відповідачі дітьми не опікуються, в утриманні та вихованні участі не беруть, не спілкуються з дітьми взагалі. 05.09.2016 органом опіки та піклування Скадовської районної державної адміністрації було надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON], які проживають та знаходяться на повному утриманні бабусі [PERSON] (а.с.17). Викладені обставини підтверджуються письмовими доказами - висновком органу опіки та піклування Скадовської районної державної адміністрації від 05.09.2016 № 01-11-857; характеристикою [PERSON] за місцем проживання; актом обстеження умов проживання сім'ї; характеристиками зі школи на дітей [PERSON] та [PERSON]; рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Скадовського району №20 від 20.07.2016 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно своїх неповнолітніх дітей»; довідкою про склад сім'ї [PERSON] (а.с.13-17). Враховуючи наведені обставини, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Аналізуючи чинне сімейне законодавство України та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це не тільки санкція за протиправну поведінку батьків, а в першу чергу спосіб захисту прав та інтересів дитини, враховуючи, що жоден з батьків не бачить своєї ролі та не приймає участі у вихованні дітей, тому позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їхніх доньок матиме позитивний результат у подальшій долі дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст.183 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Частиною третьою статті 184 Сімейного кодексу передбачено, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога у розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року становить 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує матеріальний стан сторін, відсутність відомостей про стабільний дохід відповідачів, а також потреби дітей даного віку. Також судом враховано, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно з кожного з батьків, що є наближеним до 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Одночасно суд вважає за належне роз'яснити, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати відносяться на рахунок відповідачів відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки вимоги позову задоволені.

Outcome: approved