Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати нараховану заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2013 р. по 01.04.2014 р. в розмірі 9 524,41 грн. безпідставною та такою, що підлягає скасуванню та зобов'язати КП «Центр обслуговування Шевченківського району списати з особового рахунку [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 9 524 грн. 41 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є співвласницею квартири [ADDRESS]. Вказана квартира була передана у власність позивачу, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному відповідно до розпорядження від 11.07.1994 року № 8140 відділу приватизації державної адміністрації Шевченківського району м. Києва. 10.08.2005 р. в [ADDRESS] в м. Києві було встановлено загально будинковий лічильник, яким вимірюються витати теплової енергії на централізоване опалення. Вказаний лічильник фактично було введено в роботу з 2011 року і перебуває він на балансі та технічному обслуговуванні ПАТ «Київенерго». Відповідач щомісяця виставляє позивачу як власниці особового рахунку рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг. Позивач лише частково сплачувала рахунки, оскільки до встановлення лічильника витрати на теплову енергію становили 200-300 грн., а після його встановлення 900 грн. в місяць. За таких обставин підприємство звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2013 р. по грудень 2013 р. в сумі 6 008 грн. 87 коп. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2014 р. та відмовлено у задоволенні позовних вимогах про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2013 р. по грудень 2015 р. у розмірі 6 008,87 грн. Проте, вказаним рішенням заборгованість н скасовано , у зв'язку із чим відповідач продовжує нараховувати позивачеві борг. Станом на квітень 2014 р. заборгованість нарахована позивачу за спожиту теплову енергію становить 9 524,41 грн. за період з 01.08.2010 р. по 31.12.20ё4 р. З такою заборгованістю позивач категорично не згодна та вважає її безпідставною, оскільки лічильник за яким розраховується споживання теплової енергії не є справним. Відповідними органами проведено перевірку приладу та встановлено надано ПАТ «Київенерго» припис щодо визначення коректності роботи лічильника. Фахівці ПАТ «Київенерго» при обстеженні приладу виявили сторонній предмет (окалина) та встановили 10.03.2015 р., що різниця витрат теплоносія між подавальним та зворотним трубопроводом є більшою ніж нормативна, що свідчить про некоректну роботу приладу теплової енергії. Таким чином позивач вважає, що заборгованість за послуги з центрального опалення за період з 01.03.2013 р. по 01.04.2014 р. нарахована за показниками несправного загально будинкового тепло лічильника, роботу якого за результатами перевірок було визнано некоректною, а тому показники такого приладу н можуть вважатися фактичними даними щодо обсягів фактично спожитої теплової енергії. З цих підстав [PERSON] і звернулась до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити. Представник Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що згідно до розрахунку заборгованості за період з 01.03.2013 р. по 01.04.2014 р. борг позивача за житлово-комунальні послуги становить 5 414,82 грн., а за центральне опалення - 4 367,60 грн., що не відповідає сумі зазначеній у позові. Таким чином позивач неправомірно вимагає списання боргу. Всі нарахування в тому числі і за спожиту теплову енергію було нараховано відповідно до існуючих та затверджених тарифів у встановленому законом порядку. Представник ПАТ «Київенерго» засіданні поклався на розсуд суду щодо вирішення спору. Зазначив, що за спірний період ПАТ «Київенерго» не був виконавцем послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води до будинку де проживає позивач. [PERSON], [PERSON]. в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення позивач, представників відповідача та третьої особи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного . Встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] Як свідчать свідоцтво про право власності на житло, видане12.07.1994 року відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району, вищезазначена квартира належить на праві власності в рівних частках кожному [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також не оспорювалось в судовому засіданні, що позивач є власником особового рахунку. Відповідно до положень ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вбачається з наданого представником відповідача розрахунку борг за житлово-комунальні послуги [ADDRESS] за період з 01.03.2013 р. по 01.04.2014 р. становить за центральне опалення - 4 367,60 грн., за житлово-комунальні послуги - 5 414,82 грн. [PERSON] зазначає, що нарахування заборгованості за зазначений період є безпідставним, відсутність боргу підтвердив своїм рішенням Апеляційний суд м. Києва. Борг нарахований за показниками несправного приладу, який обчислює споживання теплової енергії, а тому така заборгованість підлягає скасуванню. За положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як свідчать матеріали справи рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. по справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2013 р. по грудень 2013 р. в сумі 6 008 грн. 87 коп. та ухвалено нове рішення, яким відмовлено позивачу у задоволенні вимог. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У своєму рішенні Апеляційний суд м. Києва зазначив, що суд першої інстанції правильно послався на положення ст. 322 ЦК України щодо обов'язку власника утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом першої інстанції не було встановлено належність [ADDRESS] та зроблено невірний висновок, що обов'язок по утриманню квартири має бути покладений на [PERSON] в повному обсязі. Таким чином рішення Апеляційного суду м. Києва не свідчить про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги та підставою для скасування рішення суду першої інстанції неповне з'ясування кола осіб, що є власниками майна. Як свідчать лист «Київенерго» від 25.02.2015 р. направлений в адресу позивача 13.11.2014 р. працівниками Товариства було демонтовано прилад обліку теплової енергії в будинку [ADDRESS] У ході перевірки на витратомірній ділянці лічильника виявили сторонній предмет (окалина), предмет видалено, тепло лічильник змонтовано. Також як вбачається з листа 10.03.2015 р. під час проведення перевірки працівниками ПАТ «Київенерго» встановлено, що різниця витрат теплоносія між подавальним та зворотним трубопроводом є більшою ніж нормативна, що свідчить про некоректну роботу приладу теплової енергії. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому за положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні позивачем не заперечувалась та обставина, що і вона і інші співвласники квартири та мешканці будинку отримували та споживали теплову енергію Надаючи оцінку всім зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що в порушення вимог чинного процесуального законодавства позивачем не надано доказів, які б достовірно свідчили про некоректну роботу приладу саме за спірний період та неправомірності нарахування боргу. Також, на думку суду заслуговує на увагу зазначене представником відповідача щодо розміру заборгованості за централізоване опалення , яка становить суму у розмірі 4 367,60 грн., в той час, як позивач ставить вимогу про зобов'язання відповідача списати заборгованість за всі надані житлово-комунальні послуги. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed