Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , вона отримала свідоцтво про право власності від 09.04.1993 року, згідно якої на підставі ст. 22 КпШС їй з та чоловікові на праві спільній частковій власності належав вищевказаний будинок по Ѕ частині кожному, на земельній ділянці площею 606 кв.м. В той день 09.04.1993 року вони отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на ј частину вказаного будинку. 27.05.2015 року вона зареєструвала своє право власності на ѕ частини вказаного будинку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На теперішній час виникла необхідність продажу будинку, тому вона звернулася до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степанищенко Е.А., де отримала роз`яснення, що продаж будинку не можливий , так як ј частина будинку після смерті чоловіка ніким не успадкована, а спадкова справа передана до Донецького обласного Державного нотаріального архіву, який на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території України у м. Донецьку. У зв`язку з тим, що оформити право власності в порядку спадкування на ј частину вказаного будинку в нотаріальному порядку наразі неможливо, позивач змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 26.12.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, у позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу без його участі (21). Суд, допитавши свідка, дослідивши письмові докази справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу позивач [PERSON] з 25.12.1973 року перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 09.04.1993 року [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , ј чатсину житлового будинку [ADDRESS] (а.с.12). Згідно свідоцтва про право власності від 09.04.1993 року [PERSON] належить Ѕ частина у спільному майні, набутому за час шлюбу, яка складається з Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.13). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстр [PERSON] є власником ѕ частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10-11). З роз`яснень приватного нотаріуса Степанищенко Е. А. на ім`я [PERSON] вбачається, що продаж житлового будинку [ADDRESS] на теперішній час неможливий, так як ј частка цього будинку не отримана ні ким у спадщину після смерті [PERSON] . Більш детальну інформацію надати неможливо, так як спадкова справа була передана до Донецького обласного Державного нотаріального архіву, який на даний час знаходиться на тимчасово - окупованій території України у місті Донецьку (а.с.17). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є онуком позивача [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] . На час смерті дідуся з ним проживала лише бабця [PERSON] . Також на той час був ще живий батько діда, але він ще в 90-х роках поїхав до Російської Федерації, де в наступному помер. Інших спадкоємці після [PERSON] на теперішній час нема. До спірних правовідносин суд застосовує положення Цивільного Кодексу 1963 року, оскільки [PERSON] помер в 1992 року, тобто до прийняття нового Цивільного Кодексу. Згідно ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. . Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України ( в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності зі ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично ступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на ј частину вищевказаного будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки, як було встановлено судом, на теперішній час вона є єдиним спадкоємцем майна померлого, вступила фактично вступила в управління та у володіння спадковим майном, крім того вже отримала у спадщину ј частину вказаного спадкового будинку. Передання спадкової справи після смерті [PERSON] до державного нотаріального архіву, розташованого в м. Донецьк, який є тимчасово окупованою територією, унеможливлює на теперішній час оформлення спадкових справ позивачкою в нотаріальному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved