Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до Бахмацького районного суду Чернігівської області із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) із земель КСПП ім.Шевченка. Проте нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на вищевказану спадщину, з огляду на те, що відсутній відповідний правовстановлюючий документ, оскільки за життя [PERSON] не одержала його у відповідній установі. Дані обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав, тому вона просить визнати за нею право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] в судовому порядку. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; позивач просить задовольнити її вимоги; відповідач проти задоволення позову заперечень не має. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка з 18.09.1999 року по день своєї смерті постійно проживала разом з позивачем в [ADDRESS] (а.с.6,8,27). Згідно з довідкою виконавчого комітету Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 23.08.2016 року № 666 та списку членів КСПП ім. Шевченка станом на 01.01.1994 року [PERSON] за життя була включена до списків членів КСПП ім.Шевченка с.Григорівка та мала право на земельну частку (пай), але не отримувала вказаної частки (паю) (а.с.10, 12-14). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 31.08.2016 року № 2211/01-16 спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON]; свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.24,25). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень п. г ч.1 ст.81 ЗК України, однією з підстав набуття права власності на земельну ділянку є прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. Проте, у зв»язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) не був виданий [PERSON] за життя, нотаріус не може видати позивачу свідоцтва про право на дану спадщину, посилаючись на те, що для оформлення спадкових прав на нерухомість спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ на нерухоме майно (а.с.15). Згідно з п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що [PERSON] за життя набула права на земельну частку (пай) із земель КСПП ім. Шевченка, оскільки була включена до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю вищевказаного сільськогосподарського підприємства, проте відповідний правовстановлюючий документ з невідомих причин не одержала, що наразі позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої прав на вищевказану спадщину. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай), яке належало померлій [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст.1217, 1268 ЦК України, ст.81, Земельного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved