Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою в якій просить суд визнати за нею в порядку поділу майна подружжя, право власності на 2/3 частини автомобіля ВАЗ -21091, 1992 року випуску, колір червоний, номерний знак [NUMBER], номер кузова ХТА 210910N1068065. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.01.2017 року. Від спільного подружнього життя вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними припинені з кінця серпня 2017 року, в даний час спільно не проживають. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення донькою трирічного віку. Оскільки доньці ще не має року, тому питання про розірвання шлюбу вона буде ставити після досягнення донькою річного віку. В період шлюбу, а саме в березні 2017 року ними був придбаний автомобіль ВАЗ -21091, 1992 року випуску, колір червоний, номерний знак [NUMBER], номер кузова ХТА 210910N1068065, який був зареєстрований на імя відповідача. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, як і сам автомобіль знаходиться у користуванні відповідача. Вартість автомобіля на час набуття складала 37800 грн. Даний автомобіль був придбаний за рахунок наступних коштів: 10000 грн. - особисті кошти відповідача, 34000 її кошти, подаровані батьками та заощаджені до шлюбу за рахунок державної допомоги при народженні дитини. Домовленості про добровільний поділ майна , що є спільною власністю подружжя між ними не досягнуто. Враховуючи , що в неї на утриманні є малолітня дитина, то просить суд провести поділ майна, збільшив її частку до 2/3. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Під час попереднього судового засідання відповідач надав до суду заперечення проти позову, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо поділу автомобіля, як сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що зазначений автомобіль хоча і був придбаний в період шлюбу, але за його особисті кошти, які він позичив у [PERSON], про що мається розписка. Але під час судового розгляду відповідач визнав позов частково, та не заперечував проти поділу автомобіля, шляхом визнання за позивачем права власності на ? частини автомобіля. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно\~ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно \~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 21.01.2017 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія I-ЕД № 230012, видане Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 6. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЕД № 383614, видане Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Спільне життя сторін не склалося, тому вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства й з серпня 2017 року мешкають окремо. Малолітня донька [PERSON] мешкає з позивачем, що підтверджується довідкою № 5572 про склад сімї, виданою 05.10.2017 виконкомом Новопсковської селищної ради. Згідно пояснень позивача, відповідач сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно з усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначені обставини не спростовані відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що за час спільного подружнього життя сторони придбали автомобіль ВАЗ -21091, 1992 року випуску, колір червоний, номерний знак [NUMBER], номер кузова ХТА 210910N1068065, який зареєстрований за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та довідкою № 31/12/4443-122/49 від 19.09.2017 р. територіального сервісного центру № 4443 регіонального сервісного центру у Луганській області. Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. За змістом ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма права закріплена і в ст. 372 ЦК України: у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 1ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як зазначено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи наведене, а також відсутність домовленості між сторонами щодо спірного майна, суд вирішуючи спір, дійшов висновку, що автомобіль був придбаний за час шлюбу подружжям, тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності та сторонни відповідно мають рівні частки у цьому майні. При цьому, суд враховує те, що правовий режим такої власності має враховувати інтереси всіх її власників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Під час розгляду даної справи сторони не наполягали на проведенні судової товарознавчої експертизи, та жодна із сторін не надала свою згоду на отримання грошової компенсації чи попереднього внесення одним із подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду. При поділі спірного майна, придбаного під час шлюбу сторонами, суд бере до уваги те, що це не подільна річ. Таким чином, приймаючі до уваги те, що автомобіль є річчю не подільною, враховуючі зміст позовних вимог, суд вважає необхідним визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності сторін. При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача в тій частині, що кошти на придбання спірного майна він взяв у борг у свого знайомого [PERSON], оскільки належних доказів того, що отримані ним кошти за розпискою від [PERSON], були витрачені саме на придбання спірного майна автомобіля, відповідачем до суду не надано. Також не надано до суду доказів того, що позивач, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, надавала свою згоду на отримання відповідачем грошей в борг від [PERSON] Щодо визначення часток сторін при поділі майна, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 69,70 СК України дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що з позивачем проживає малолітня донька [PERSON] і відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання дитини. Під час розгляду справи позивач не надала суду доказів того, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та шляхом поділу майна подружжя визнання за позивачем права власності ? частини автоавтомобіля ВАЗ - 21091, 1992 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова ХТА210910N1068065. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial