Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи тим, що у 09 грудня 2013 року вона та відповідач домовились, про те, що [PERSON] готова продати, а вона купити квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з чим цього ж дня вона надала [PERSON] грошову суму у розмірі 9000 гривень в якості завдатку в рахунок продажу квартири, про що посередником [PERSON] було завірено угоду про завдаток від 09 грудня 2013 року. Проте договір купівлі-продажу квартири укладено не було, від зустрічей та телефонних бесід з нею [PERSON] стала ухилятися, вказану суму відповідачка не повернула, жодних пояснень не надала. Оскільки вважає, що відповідачка повинна повернути кошти отримані в рахунок оплати за квартиру, які визнала авансом, вона вимушена звертатися до суду. Крім того просить стягнути з [PERSON] на свою користь судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнала, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову тим, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений не з її вини. Факт отримання грошей від позивача 09 грудня 2013 року в сумі 9000 гривень не оспорювала. Проте наполягала на тому, що отримана нею від позивача сума є авансом, але позивач просить стягнути суму завдатку, що не є тотожнім, тому вважає позовні вимоги безпідставними. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України), суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено домовленість, відповідно до якої відповідач погодилась продати позивачу квартиру [ADDRESS] в строк до 31.01.2014 року, у якості завдатку [PERSON] передала [PERSON] 9 000 гривень. Факт отримання грошей підтверджується поясненнями відповідача в судовому засіданні [PERSON] та угодою про завдаток , (а.с.5). Судом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладений не був і грошей, переданих за угодою про завдаток від 09.12.2013 року , продавець [PERSON] покупцю [PERSON] не повернула, оскільки вважала, що завдаток не повинна повертати, тому що договір купівлі-продажу не був укладений не з її вини. Згідно статті 570 ЦК України сторони можуть забезпечити зобов'язання внесенням завдатку у рахунок належних за договором платежів. Проте, якщо не буде встановлено, що зазначена сума є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. З матеріалів справи вбачається, що спірна сума 9000 гривень, була сплачена у рахунок купівлі нерухомості за угодою про завдаток, укладеною 09 грудня 2013 року. Статтею 657 ЦК України передбачена виключно нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна. Тому й попередня угода про завдаток за купівлю-продаж квартири має бути укладеною у такій самій формі. За правилами ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору він є нікчемним, тобто не має ніяких правових наслідків. Оскільки передана позивачем сума внаслідок недодержання нотаріальної форми договору не може вважатися завдатком, вона є авансом. Договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, тому сплачені в рахунок виконання договору 9 000грн. є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що договір купівлі-продажу укладений не був, квартира позивачкою придбана не була, тому правові підстави для утримання відповідачем зазначеної суми відпали і сума авансу підлягає поверненню покупцю. Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи без достатніх правових підстав або коли підстава , на якій воно було набуто, згодом відпала, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача, потерпілого, інших осіб або наслідком події. Виходячи з зазначених положень закону, доводи відповідача, що угода не відбулася з вини покупця, не має правового значення. Доводи відповідача відносно того, що грошова сума, яку передала позивач є завдатком, який у разі не укладання договору залишається у продавця, суд вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні матеріального закону. Доводи відповідача в тій частині, що позивач наполягає на стягненні завдатку 18000грн., тому відсутні підстави для стягнення на його користь авансу 9000 гривень є неспроможними . В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» п. 9 зазначено, оскільки підставою позову є фактичні обставини справи, що наведені в заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми в обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Визначивши, що передана в рахунок оплати за квартиру сума 9 000 грн. є авансом, суд приходить до висновку про повернення внесеного авансу позивачу. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 300 гривень по складанню позовної заяви, задоволенню не підлягають з огляду на наступне. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення зазначених норм закону жодних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу матеріали справи не містять, а саме, акту виконаних робіт, з якого б вбачався факт надання правової допомоги - складання процесуальних документів, консультацій тощо відповідачкою суду не надано. Питання про судові втрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial