Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.12.2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] фактично вступивши в управління спадковим майном на нерухоме майно, яке складається з 51/100 частки жилого будинку [ADDRESS] . Підставою для відмови видачі свідоцтва про право на спадщину є ненадання позивачем документів, які підтверджують право власності [PERSON] на спадкове майно, а саме договору купівлі-продажу від 10.01.1992 року, а також неможливості видачі дублікату цього документа, оскільки нотаріальні справи, які були вчинені до 2000 року передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого знаходяться на території, яка тимчасово неконтрольованій території України. У зв`язку з неможливістю отримати дублікат договору купівлі-продажу від 10.01.1992 року, позивач просила суд визнати за нею право власності на 51/100 частки жилого будинку [ADDRESS] в порядку спадкування. В підготовче судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приймає визнання ним позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянки України та свідоцтвом про народження, повторно виданим 19.06.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис 604 (а.с. 9,55). [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , та яка уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] » з 11.01.1994 року по 21.06.2019 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 12.906.2019 року, виданою 05.09.2019 року Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області за № 37959, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.09.2019 року № 00023834859 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 03.09.2019 року № 00023835153 (а.с.20, 57). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09.07.2019 року відділом ЗАГС адміністрації Червоногвардійського району Бєлгородської області Російської Федерації, актовий запис 21 (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 15.06.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис 141 (а.с.11). Згідно відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради Луганської області від 04.09.2019 року № 627 та договору купівлі-продажу від 09.01.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Білоус З.В., 51/100 частина жилого будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 17-18). Оціночна вартість жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 93 100, 00 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 28.01.2020 року № N2801220-002 (а.с. 31-36). 05.09.2019 року [PERSON] звернулася до Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом щодо майна померлої [INFO] її матері [PERSON] , а 13.12.2019 року подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом № 526 на нерухоме майно, яке складається з 51/100 частки жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] батьку [PERSON] - [PERSON] (а.с.52,59 зворт-60) Постановою державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2019 року № 440, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [INFO] метрі - [PERSON] , на нерухоме мано, яке складається з 51/100 частки жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що видати дублікат договору купівлі-продажу купівлі продажу не має можливості, а всі нотаріальні справи, які були вчинені до 2000 року були передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України (а.с.15-16). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що мати позивача - [PERSON] , після смерті [INFO] свого батька - [PERSON] , відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини,фактично прийняла спадщину, оскільки на час смерті батька була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20, 57) та фактично вступила в управління спадковим майном, однак не оформила належним чином право власності на зазначений будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки правовстановлюючий документ позивачем втрачений, то вона має право на визнання свого права власності відповідно до ст. 392 ЦК України. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що у позивача відсутній оригінал договору купівлі-продажу від 10.01.1992 року на 51/100 частки жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і вона не може отримати його дублікат, оскільки всі нотаріальні справи, які були вчинені до 2000 року були передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України, внаслідок чого отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану частку жилого будинку позивач в позасудовому порядку не має можливості. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved