Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася в Канівський міськрайонний суд в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В позовній заяві вказала, що вона є матір'ю та законним представником малолітньої [PERSON], яка відповідно до інформаційної довідки та договору дарування є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані вона з дитиною, батько дитини - відповідач [PERSON] та бабуся [PERSON] 05.11.2012 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області розірвано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який відразу після розірвання шлюбу змінив місце свого проживання, їх неповнолітня дитина залишилась проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу, відповідач родинних зв'язків з нею та донькою [PERSON] не підтримує, коштів на виховання дитини не надає, не допомагає і у вирішенні побутових питань. Місце знаходження відповідача не відоме. Спроби зв'язатися з відповідачем через його родичів результатів не дали. Відповідач не цікавиться долею колишньої сім'ї та її утриманням. Оскільки, за місцем реєстрації відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Просить суд визнати [PERSON], такими що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, до суду надійшла заява (а.с.28) про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.02.2009 (а.с.4). Неповнолітня [PERSON] на підставі договору дарування від 13.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., за №1064 є власником квартири [ADDRESS]., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2018 (а.с.7,8). З довідки сільського голови с. Таганча Канівського р-ну Черкаської області №336/02-10 від 26.09.2018 (а.с.5) вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою, починаючи з 2012 року не проживає (а.с.18). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013 при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved