Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, посилаючись на ті обставини, що з 23 квітня 2009 року вона зареєстрована як фізична особа-підприємець. В період часу з 19 червня 2015 року до 01 серпня 2015 року відповідач перебувала з нею у трудових відносинах як найманий працівник, виконувала обов'язки продавця в торговому кіоску «[INFO]». Згідно умов укладеного з відповідачем трудового договору на працівника [PERSON] було покладено обов'язок продавця продовольчих товарів з повною матеріальною відповідальністю, пов'язаною з отриманням, зберіганням, реалізацією товару та здачею готівки в касу підприємця. Станом на час прийняття товарно-матеріальних цінностей до реалізації згідно інвентаризаційного опису від 18 червня 2015 року відповідач отримала для зберігання та реалізації продовольчі товари на суму 19279 гривень 93 копійки. На підставі акту результату перевірки цінностей від 01 серпня 2015 року, акту зняття готівки в кіоску та інвентаризаційного опису товарів від цієї ж дати в кіоску було встановлено недостачу товару на суму 7305 гривень 61 копійка. На пропозицію добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду відповідач 01 серпня 2015 року написала розписку , в якій зобов'язувалася погасити недостачу в термін до 04 серпня 2015 року. У вказаний термін та до даного часу матеріальна шкода відповідачем їй не відшкодована, тому просила стягнути з відповідача 7305 гривень 61 копійку завданої шкоди та понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, в поясненнях послалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання та за правилами частини 7 вказаної статті за місцем роботи. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно вимог ст. 232 КЗпП України трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації розглядаються безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах. За правилами ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, в тому числі, при укладенні трудового договору з фізичною особою . Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлені наступні обставини. З 23 квітня 2009 року позивач [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець. В період часу з 19 червня 2015 року до 01 серпня 2015 року за трудовим договором від 18 червня 2015 року у трудових відносинах з нею перебувала відповідач [PERSON], яка виконувала роботу продавця продовольчих товарів в кіоску «[INFO]». Трудовий договір був оформлений наказом фізичної особи-підприємеця [PERSON] від 18 червня 2015 року. Миронівська ОДПІ була повідомлена про прийняття працівника на роботу 18 червня 2015 року. 19 червня 2015 року сторони уклали договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Дані обставини підтверджені випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №501369, заявою відповідача, наказом позивача, трудовим договором та повідомленням, датованими 18 червня 2015 року, договором про повну матеріальну відповідальність від 19 червня 2015 року (а.с.,а.с. 5 - 8,11,13). За договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідач зобов'язана була вжити всі необхідні заходи до повного збереження матеріальних цінностей кіоску «[INFO]», бережливо відноситись до переданих їй для зберігання матеріальних цінностей, вжити заходів по запобіганню збитків, своєчасно повідомляти про всі обставини, які загрожують забезпеченню збереження ввірених їй матеріальних цінностей, вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошових та інших звітів про рух і залишки довірених їй матеріальних цінностей, приймати участь в інвентаризації довірених їй матеріальних цінностей. Договором також встановлено, що при невиконанні зобов'язань по збереженню товарно-матеріальних цінностей працівник [PERSON] несе відповідальність згідно чинного законодавства, в тому числі кримінальну та повну матеріальну відповідальність в грошах, а також майном, яке належить їй на праві приватної власності. Станом на час прийняття товарно-матеріальних цінностей до реалізації згідно інвентаризаційного опису від 18 червня 2015 року відповідач отримала для зберігання та реалізації продовольчі товари на суму 19279 гривень 93 копійки (а.с. а.с. 14-19). В період роботи відповідач складала товарно-грошові звіти, підписувала накладні, що підтверджували факт отримання нею товару, виручені від продажу товару кошти здавала позивачу згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру. Вказані письмові документи додані позивачем до матеріалів цивільної справи (а.с. а.с. 28-58). На підставі акту про результати перевірки цінностей від 01 серпня 2015 року, акту зняття готівки в кіоску та інвентаризаційного опису товарів від цієї ж дати в кіоску було встановлено недостачу товару на суму 7305 гривень 61 копійка (а.с. а.с. 20-27). 01 серпня 2015 року відповідач написала та передала позивачу розписку, за змістом якої підтвердила факт недостачі та зобов'язалася відшкодувати її розмір до 04 серпня 2015 року (а.с. 12). Відповідно до правил ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Статтею 134 вказаного кодексу встановлена відповідальність у повному розмірі шкоди, в тому числі, у випадках коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано недостачею. За змістом ст. 136 КЗпП України покриття шкоди, що перевищує середній місячний заробіток провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду. Судом встановлено, що відповідач була матеріально відповідальною особою та зобов'язана була нести індивідуальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей, отриманих у підзвіт, своєчасну передачу власнику грошових цінностей, отриманих від реалізації товару, та допустила недостачу товару на суму 7305 гривень 61 копійка Відповідно до положень ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Згідно Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 за № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно. Голова і члени інвентаризаційної комісії (робочих інвентаризаційних комісій) забезпечують додержання правил проведення інвентаризацій, повноту і точність внесення до інвентаризаційних описів (актів інвентаризації) даних про фактичні залишки активів та повноту відображення зобов'язань, правильність та своєчасність оформлення матеріалів інвентаризації. Наявність активів при інвентаризації встановлюється шляхом обов'язкового підрахунку, зважування, обміру. Переважування, обмір, підрахунок проводяться у порядку розміщення активів у приміщенні, де вони зберігаються. Встановлено, що інвентаризація товарно-матеріальних цінностей позивачем проведена у встановленому порядку. Зі змісту актів від 18 червня 2015 року та 01 серпня 2015 року вбачається, що під час ревізії проводилося переважування та підрахунок конкретних товаро-матеріальних цінностей, розмір шкоди було визначено за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку. Згідно зі ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за спричинену шкоду власник повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, зокрема факту порушення покладених на працівника трудових обов'язків. В судовому засіданні позивач довела факт порушення відповідачем трудових обов'язків, довела, що саме ці порушення призвели до виникнення недостач у кіоску. Відповідально до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено по 551 грн. 20 коп. судового збору. Вказані витрати документально підтверджені платіжним дорученням № 72 від 13 липня 2016 року та підлягають стягненню на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 130, 134, 135-1, 135-3, 136, 138, 232 КЗпП України, Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 за № 879,

Outcome: approved