Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Син позивача [PERSON] у звязку із працевлаштуванням попросив її у 2010 році зареєструвати його у вказану квартиру, де ніколи і не проживав. З цього часу позивач одна мешкає у квартирі та за всі послуги сплачує сама, добровільно відповідач знятись з реєстраційного обліку не бажає. Отже, як вказує позивач, з 2010 року відповідач не мешкає у спріній квартирі без поважних причин, та не сплачує комунальні платежі, тому позивач не має змоги оформити документи для отримання субсидії та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. В судове засідання сторони не явилися, позивач просила справу слухати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В силу ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2002 року позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Така квартира є адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ця ж обставина встановлена і щодо позивача - власника житла, про що вбачається із довідки про склад її сім'ї від 21.01.2015 року. Ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач вказує, що з 2010 року відповідач не мешкає у спірній квартирі без поважних причин. І у суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із актом ЦОА МКП «Основаніє» № 15 від 22.01.2015 року, згідно якого відповідач у спірній квартирі не проживає з 14.12.2010 року. При цьому судом не встановлено ні поважних причин до цього, ні будь-якої домовленості між сторонами щодо вказаного. В порядку ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача і відповідний судовий збір за подання позову у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved