Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просила визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В разі задоволення позову просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати в сумі 719,57 грн., які складаються зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн., та комісії АТ «Полтава-банк» за прийом платежів 15,57 грн., а також стягнути з [PERSON] , понесені позивачем поштові витрати в сумі 23,66 грн. В обґрунтування даного позову зазначала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2001 року серії АЕА № 589550, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кас`яненко Л.В., зареєстровано в реєстрі за №1420. За вказаною адресою також зареєстровані її дочка - [PERSON] , [INFO] та її малолітній син - онук позивача - [PERSON] , [INFO] , а також онук позивача - [PERSON] , [INFO] , які фактично за місцем реєстрації не проживають. Відповідач [PERSON] з сином не проживають за місцем реєстрації протягом 10 (десяти) років - з 2008 року, відповідача [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2001 року, тобто, 17 (сімнадцять) років. Онук був зареєстрований у квартирі бабусі на його переконливі прохання з метою оформлення документів для виїзду за кордон, оскільки мав намір поїхати в Чехію. Однак, на даний момент на зв`язок з бабусею він не виходить, його місцезнаходження позивачу не відоме, і обіцянку знятися з реєстраційного обліку не виконав. Реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає позивачу оформити субсидію на оплату житлово - комунальних послуг, тому змушена звернутись до суду. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Представник позивача [PERSON] направила клопотання про розгляд справи у відсутність її та позивача, позов підтримала, проти винесення заочного не заперечувала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які про час та дату судового засідання повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради направив пояснення, в яких просив прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітнього. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно з вимогами ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу віл 08.06.2001 року серії АЕА № 589550, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кас`яненко Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 1420 (а.с.8). Згідно довідки № 5236 КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради від 15.11.2018 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з 16.11.201 року власник [PERSON] , [INFO] , з 10.06.2005 року дочка [PERSON] , [INFO] з 01.06.2011 року онук [PERSON] , [INFO] , а також з 22.08.2018 року онук [PERSON] , [INFO] ( а.с.12). Як вбачається з довідки Заворсклянської сільської ради № 1436 від 21.09.2015 року, відповідач [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Також факт не проживання відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у квартирі позивача підтверджено свідченнями сусідів: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , підписи яких засвідчено начальником КП «ЖЕО № 2» [PERSON] 08.11.2018 року, які зазначають, що [PERSON] та [PERSON] проживають з січня 2008 року в с.Головач, а [PERSON] проживає за кордоном, у вказаній квартирі не мешкає з 2001 року ( а.с.14 Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] , не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад рік, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Проте не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] , оскільки згідно довідки № 5236 КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради від 15.11.2018 року у квартирі [ADDRESS] він зареєстрований з 22.08.2018 року ( а.с.12). А тому на час звернення до суду з вказаним позовом 18.12.2918 року строк визначений ч. 2 ст. 405 ЦК України не пройшов. Частиною 1 ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення позивачем надано копію чеку про направлення [PERSON] копії позову в сумі 23, 66 грн. За змістом ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Тому суд приходить до висновку про стягнення судових витрат в сумі 743, 23 грн. (719,57 грн. + 23, 66 грн. = 743, 23 грн.) з відповідача [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial