Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Торгова група», ТзОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані», в якому просить визнати припиненою поруку [PERSON] за зобов'язаннями товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Група» перед товариством обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» відповідно до договору поставки № ТТ1/133/28-0411 від 28 квітня 2011 року за договором поруки укладеного 18 жовтня 2012 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані». В обґрунтування позову посилається на те, що 28 квітня 2011 року між відповідачем 1 - ТзОВ «Торгова Група» та відповідачем-2 - ТзОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» укладено договір поставки №ТМ/133/28-0411, відповідно до умов якого відповідач-2 зобов'язався постачати електронну побутову техніку, а відповідач-1 оплатити поставлені товари. Для забезпечення виконання цих зобов'язань 18 жовтня 2012 року між відповідачем-2 та позивачем - [PERSON] укладено договір поруки. Вважає, що поруку за договором слід вважати припиненою з наступних підстав: непред'явлення кредитором вимоги (позову) до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; збільшення обсягу забезпеченого порукою зобов'язання боржника перед кредитором без згоди поручителя. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та додаткових обґрунтуваннях позовних вимог, просив позов задоволити. Представник відповідача-1 ТзОВ «Торгова група» в судовому засіданні позов визнав, зазначив, що є рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року по справі №914/3002/14, яке вступило в законну силу про стягнення з ТзОВ «Торгова група» на користь ТзОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» суми боргу 41391342,31 грн., пені в сумі 3227726,68 грн. та 3% річних у сумі 751740,60 грн., а також судового збору у розмірі 73080 грн. Представник відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» подав заперечення на позов, зокрема зазначив, що строк дії договору не закінчився та договір поруки не припинено. В судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року між відповідачем 1 - ТзОВ «Торгова Група» та Відповідачем-2 - ТзОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» укладено договір поставки №ТМ/133/28-0411, відповідно до умов якого відповідач-2 зобов'язався постачати електронну побутову техніку, а відповідач-1 оплатити поставлені товари. Між вказаними сторонами було в подальшому 10.10.2012 року укладено додаткову угоду № 10/12 до договору № ТN/133/28-0411 від 28.04.2011 року про поставку товарів. (а.с. 68-69). Для забезпечення виконання цих зобов'язань 18 жовтня 2012 року між відповідачем-2 та позивачем - [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до пункту 2.9 цього договору порука припиняється з припиненням забезпеченого зобов'язання, а згідно з пунктом 4.1 строк дії поруки визначається відповідно до строку дії забезпеченого зобов'язання. Строк дії договору поставки визначено пунктом 15.1, а саме до 31 грудня 2012 року, де окрім цього, додатково обумовлено, що договір продовжуватиметься на кожний наступний період тривалістю в 1 рік, якщо не буде припинений достроково будь-якою стороною. На виконання цих умов між відповідачами 10 жовтня 2012 року укладено додаткову угоду №10/12 до договору поставки, чим внесені до нього зміни та продовжено строк дії - до 31 грудня 2013 року. Впродовж строку дії договору поставки у первісній редакції, з якою була ознайомлена [PERSON], у період з 28 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року усі забезпечені зобов'язання відповідачем-1 виконані, і жодних претензій та вимог, в т.ч. до поручителя, відповідач-2 не заявляв. У межах нового, продовженого без згоди поручителя, строку дії договору відповідач-2 здійснив поставку 6 партій товару на суму 41 391 342,31 грн. на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних від 31 жовтня, 8, 15, 22, 29 листопада та 6 грудня 2013 року, яку не провів відповідач-1. Про вказані поставки, як стверджує представник позивача, останньому стало відомо під час ознайомлення з матеріалами справи № 441/1496/14-ц, що розглядається Городоцьким районним судом Львівської області. Однак, суд з таким твердженням позивача не погоджується, адже відповідно до підпункту 4.2.3 пункту 4.2 договору поруки ця порука є триваючим зобов'язанням, відповідно будь-яке із зобов'язань, що міститься в цій поруці повністю покривають забезпечені зобов'язання (за Договором поставки) зі всіма змінами, що такі забезпечені зобов'язання можуть час від часу зазнавати. Крім того, відповідно до п.2.9. договору поруки поручитель підтверджує те, що він отримав повну, достовірну і остаточну версію договору купівлі-продажу товарів і відповідно розуміє зобов'язання покупця за договором купівлі-продажу товарів. Договір поруки було укладено 18 жовтня 2012 року, тобто через 8 днів після укладання додаткової угоди №10/12, а відтак укладаючи договір поруки відповідач підтвердила, що отримала повну достовірну і остаточну версію договору поставки із всіма змінами, в тому числі і повну достовірну і остаточну версію додаткової угоди №10/12 до договору поставки. Таким чином, договір поруки було укладено після укладання додаткової угоди, а позивач підтвердила, що отримала повну достовірну і остаточну версію договору поставки зі всіма змінами, а також підтвердила, що розуміє зобов'язання відповідача-1, за які вона поручилася. Окрім цього, позивач посилається на те, що поруку слід вважати припиненою, у зв'язку із нібито втратою чинності договору поруки через, начебто, закінчення 31 грудня 2012 року строку дії договору поставки, а також припинення забезпеченого зобов'язання. Договір поставки не закінчився, його дію не припинено так само, як і не припинено договір поруки, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 15.1 договору поставки цей договір продовжується на кожний наступний період тривалістю в 1 (один) рік, якщо не буде припинений достроково будь-якою стороною як передбачено п.п. 15.3, 15.4 або замінено новим договором. Також, відповідно до ч.2. ст. 212 Цивільного Кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. З огляду на вказані положення договору поставки та положення чинного законодавства України, оскільки сторонами не вчинено, дій в порядку передбаченому п. 15.3., 15.4. договору поставки, спрямованих на припинення вказаного договору поставки, відтак дія цього правочину не закінчилася і продовжується автоматично, а додаткової згоди сторін (зокрема, шляхом укладення додаткової угоди до договору поставки) щодо цього не вимагається. Крім того, рішенням Господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року у справі №914/3002/14 повністю задоволені позовні вимоги ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» до ТОВ «Торгова Група» про стягнення боргу за договором поставки. Згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 р. (справа № 914/3002/14) вказане рішення суду залишено в силі. Вказаним рішенням підтверджується, що строк дії договору поставки не закінчився і дію договору поставки сторонами не припинено, а відтак підтверджується існування боргу ТзОВ «Торгова Група» перед Відповідачем-2, за оплату якого поручився позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, строк дії договору поставки не закінчився і дія договору поставки сторонами не припинена. За своєю правовою природою договір поруки є акцесорним - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, який повинен існувати на момент виникнення відносин поруки. Поручительство за неіснуючий обов'язок виходить за межі правової дійсності і не може вважатись порукою в розумінні Цивільного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Порука також припиняється у зв'язку із закінченням строку, який надається кредитору для пред'явлення вимоги поручителю. Вказаний строк може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). Чинний ЦК України виходить з того, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначати строк для заявлення вимог до поручителя. Згідно з пунктом 4.1 договору поруки строк дії поруки визначається відповідно до строку дії забезпеченого зобов'язання. З огляду на вказане положення договору поруки та враховуючи вимоги пункту 15.1 договору поставки, щодо строку дії цього правочину, строк дії договору поруки визначається за тими ж правилами, що і строк дії договору поставки, тобто порука діє до 31 грудня 2013 року (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою) та продовжується на кожний наступний період тривалістю в один рік, якщо не буде припинена достроково однією із сторін правочину. Оскільки сторони не припиняли в односторонньому порядку договір поставки та (або) договір поруки відповідно, то строк дії вказаних правочинів не закінчився та продовжений до 31 грудня 2014 року. Беручи до уваги викладене, твердження позивача про начебто закінчення строку дії договору поставки та припинення, у зв'язку з цим, договору поруки є необґрунтованими та спростовуються умовами вказаних правочинів. Окрім цього, позивач стверджує, що зобов'язання за договором поруки припинені, оскільки відповідач 2 протягом 6 місяців після настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив до поручителя позову про виконання зобов'язання, як це випливає з ч.4. ст. 559 ЦК України. Частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України встановлюється загальне правило визначення строку дії та припинення поруки, відповідно до якого порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Поряд з цим ч.4. ст. 559 Цивільного кодексу України встановлює спеціальне правило припинення поруки, відповідно до якого у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що спеціальні правила стосовно порядку припинення поруки (після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), застосовуються тільки у випадку, якщо строк дії поруки не встановлено договором поруки. Згідно з пунктом 4.1 договору поруки строк дії поруки визначається відповідно до строку дії Забезпеченого зобов'язання. З огляду на вказане положення договору поруки, строк дії поруки встановлюється в самому договорі поруки і визначається за тими ж правилами, що і строк дії договору поставки, тобто відповідно до пункту 15.1 договору поставки, а саме до 31 грудня 2013 року (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою) та продовжується на кожний наступний період тривалістю в один рік, якщо не буде припинений достроково однією із сторін. Таким чином, оскільки строк дії поруки встановлено в самому договорі поруки, відтак твердження позивача про начебто припинення поруки, у зв'язку непред'явленням відповідачем-2 позову протягом 6 місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, є необґрунтованими та спростовуються умовами договору поруки. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed