Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який у процесі розгляду справи уточнила (а.с. 1-3, 52-53, 89-91). Зазначила, що 22 вересня 2013 року на обїздній дорозі м. Житомира у с. Станишівка її чоловік [PERSON], керуючи належним позивачу автомобілем [PERSON], рухаючись по крайній правій смузі руху на неосвітленій ділянці дороги, потрапив до ями довжиною 1,3 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,17 м. Внаслідок ДТП було пошкоджено дві шини автомобіля. Відповідно до звіту про вартість матеріального збитку внаслідок ДТП позивачу завдано матеріальну шкоду в розмірі 7225,12 грн. У звязку з наведеним просить стягнути з солідарно з відповідачів вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу, що становить 7225,12 грн, вартість проведеного дослідження вартості завданого транспортному засобу пошкодження в сумі 1300 грн та завдану моральну шкоду в сумі 1000 грн. Представник відповідача [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що саме ДП Житомирський облавтодор має відповідати за заподіяння збитків, оскільки 07 травня 2013 року між [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області та ДП Житомирський облавтодор було укладено договір про закупівлю послуг, згідно з яким саме ДП Житомирський облавтодор взяло на себе зобовязання по відшкодуванню збитків, повязаних із незадовільними дорожніми умовами. Також зауважив, щодо недоведеності матеріальної та моральної шкоди, заподіяної позивачу. У звязку з наведеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області (а.с. 98-102). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач підтримала позов, з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача ДБ «Житомирський облавтодор» просив відмовити в задоволенні вимог позивача та застосувати строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області зауважив щодо відсутності правових підстав для покладення на службу відповідальності за ДТП за участю позивача та недоведеності завданої їй шкоди. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач є власником легкового автомобілю SUBARU OUTBACK, 2008 року випуску, реєстр. номер [NUMBER] (а.с. 4). У процесі розгляду справи позивач повідомив, а відповідачі не заперечували, що 22 вересня 2013 року на обїздній дорозі м. Житомира у с. Станишівка чоловік позивача [PERSON], керуючи належним позивачу автомобілем SUBARU OUTBACK, 2008 року випуску, реєстр. номер [NUMBER], рухаючись по крайній правій смузі руху на неосвітленій ділянці дороги, потрапив до ями довжиною 1,3 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,17 м. Внаслідок ДТП було пошкоджено дві шини автомобіля. Житомирським районним судом Житомирської області було здійснено розгляд справи № 278/233/14-п про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], який, як зясовано у процесі розгляду справи, є начальником філії Зарічанська ДЕД ДП Житомирський облавтодор. Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що [PERSON], будучи відповідальною особою за утримання автодороги Житомир-Сквира, порушив правила норм стандарту, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, ДСТУ-3587-97, не ліквідував ямковість, що спричинило ДТП, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП, однак провадження у справі було закрито постановою суду від 15 січня 2014 року закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного правопорушення із нереабілітуючих обставин (а.с. 161). З огляду на встановлення судом під час здійснення розгляду справи № 278/233/14-п вини начальника філії Фарічанська ДЕД ДП Житомирський облавтодор у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, та у звязку з укладеним 07 травня 2013 року договором підряду між [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області (замовник) та ДП Житомирський облавтодор (підрядник) (а.с. 103-107), за умовами якого підрядник зобовязався поміж іншого надати замовнику послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування Житомирської області та та взяв на себе відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних незадовільними дорожніми умовами, представник відповідача [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області у процесі розгляду справи неодноразово зауважував, що саме ДП Житомирський облавтодор має нести відповідальність перед позивачем за завдані внаслідок ДТП збитки. Стосовно вищевказаних доводів представника відповідача [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області суд зазначає таке. Засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг визначає Закон України Про автомобільні дороги. Відповідно до ст. 10 Закону України Про автомобільні дороги в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях. Одними з основних обов'язків органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є: розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками і навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг (п.п. 4-6, 9 ч. 1 ст. 11 Закону України Про автомобільні дороги). Орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає, зокрема за: стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України Про автомобільні дороги). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України Про автомобільні дороги орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом. Отже, з огляду на наведене, враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування відповідала Державна служба автомобільних доріг України, правонаступником якої відповідно до Указу Президента України від 13 квітня 2011 року № 456/2011 Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України є Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор), суд дійшов висновку, що саме відповідач [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області має відповідати за завдані позивачу збитки внаслідок незадовільного технічного стану сторін, оскільки відповідно до Положення про службу автомобільних доріг у Житомирській області (а.с. 152-153) належить до сфери управління Укравтодору. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 852 ЦК України підрядник за наявності у роботі істотних недоліків несе відповідальність лише перед замовником. Частиною 2 ст. 1172 ЦК України регламентовано, що саме замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). 06 липня 2017 року ФОП [PERSON] було складено звіт про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу № 4/03-ТЗ, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ у результаті пошкодження транспортного засобу SUBARU OUTBACK, реєстр. номер [NUMBER], складає 7225,12 грн (а.с. 54-59). За складення проведення ФОП [PERSON] згаданого дослідження позивачем було сплачено 1300 грн, що підтверджується квитанцією № 4/07-ТЗ від 04 липня 2017 року (а.с. 82). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З огляду на наведене, зважаючи на завдання [PERSON] внаслідок неналежного утримання автомобільної дороги матеріальних збитків, суд дійшов висновку, що завдана шкода має бути стягнута з відповідача [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області, однак не в розмірі 7225,12 грн з розрахунку вартості чотирьох шин, як просить відповідач, а в розмірі 3612,56 грн з розрахунку вартості двох шин, оскільки позивачем не надано суду доказів необхідності зміни усього комплекту шин. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Пленум Верховного суду України у п. 5 Постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, зважаючи на ненадання жодних доказів на підтвердження наявності завданої позивачу моральної шкоди, суд вважає відмовити в задоволенні даної вимоги у звязку з недоведеністю. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Отже, з відповідача [PERSON] автомобільних доріг у Житомирській області на користь позивача має бути стягнуто 551,20 грн судового збору та 1300 грн за проведення дослідження вартості завданих матеріальних збитків. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає, що позбавлений можливості його задовольнити, оскільки позивач спрямувала до суду позов 22 вересня 2016 року (а.с. 5), тобто в межах трирічного строку.

Outcome: partial