Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на ті обставини, що у період з 30.09.2005 року по 25.01.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розлучення з відповідачем дитина постійно проживає разом з позивачем та її матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні, утриманні дитини, а також участі у додаткових витратах на дитину не приймає, а навпаки перешкоджає цьому шляхом виявлення небажання спілкуватися з дитиною та не надає дозвіл на тимчасовий виїзд дитини під час літніх канікул за межі України до родичів на оздоровлення. У зв'язку з викладеним просить визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України у період з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], незаконною; надати дозвіл [PERSON] та [PERSON] без згоди [PERSON] здійснити виїзд за межі України разом з неповнолітнім [PERSON], [INFO], у період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року, у період з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, у період з 01.06.2020 року по 31.08.2020 року, у період з 01.06.2021 року по 31.08.2021 року, у період з 01.06.2022 року по 31.08.2022 року, у період з 01.06.2023 року по 31.08.2023 року до Російської Федерації, Республіки Абхазія та Республіки Білорусь, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України у період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], незаконною; надати дозвіл [PERSON] та [PERSON] разом або кожному окремо без згоди [PERSON] здійснити виїзд за межі України разом з неповнолітнім [PERSON], [INFO], у період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року до Російської Федерації, Республіки Абхазія та Республіки Білорусь. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій уточнив позовні вимоги та просив позовну вимогу про визнання відмови [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України у період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], незаконною, не розглядати. Крім того, просив розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами та просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради в судове засідання надали заяву, в яких просили розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просили проводити розгляд справи без їх участі. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 30.09.2005 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.01.2011 року було розірвано. Від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.02.2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.01.2011 року до його повноліття. Згідно характеристики на [PERSON], учня 4-Б класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 46 Херсонської міської ради від 28.11.2017 року вбачається, що дитина виховується у неповній сім'ї. Мати приділяє багато уваги вихованню сина. Батько навчальними досягненнями сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує, з класним керівником не спілкується. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з сином; матеріально не підтримує, тим самим не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 01.12.2017 року. Відповідно до висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради від 16.05.2018 року №02-14-199-25, орган опіки та піклування Корабельного району надає згоду на виїзд дитини [PERSON], [INFO], у супроводі матері без згоди батька до Республіки Білорусь з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 2 ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивача [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року.

Outcome: approved