Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду 16.03.2018р. з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], зазначивши підставою позову ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України (далі СК України), у спосіб захисту, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 14.10.2005 року сторони уклали шлюб, який рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.11.2010 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Ухвалою суду від 19.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач по первісному позову посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем по первісному позову предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У судовому засіданні встановлено наступне. 14.10.2005 року сторони уклали шлюб, який рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.11.2010 року розірвано (а.с. 5). Від вказаного шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 3), який проживає разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні (а.с. 2). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про стягнення аліментів випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 180-184 СК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з чим позивач, яка має намір стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, вважає, що в неї є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. В судовому засіданні встановлено, що 14.10.2005 року сторони уклали шлюб, який рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.11.2010 року розірвано (а.с. 5). Від вказаного шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 3), який проживає разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні (а.с. 2). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача [PERSON], окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Враховуючи викладене вище, а також ті факти, що дитина проживає разом з матірю та визнання в судовому засіданні відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд не вбачає. Відповідно дост. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved