Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 28 вересня 2016 року, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, згоди на виїзд дитини не надає, мотивуючи тим, що в нього немає змоги та часу на виїзд з тимчасово окупованої території. Просила надати дозвіл їхній малолітній дитині на виїзд за межі України, країн Шенгенської угоди та Європейського союзу, Сполучених штатів Америки, Австралії, Об`єднаних Арабських Еміратів, Єгипту, Туреччини, Російської Федерації , Білорусії, Грузії, Ізраїлю та перетин лінії розмежування операції об`єднаних сил України Донецької та Луганської областей, разом із нею без згоди та супроводу батька. А також надати дозвіл на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших документів для виїзду малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала. Не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи - служба у справах дітей Луганської обласної державної адміністрації Родіна Л. в судове засідання не з`явилася, надала лист, у якому вказала, що забезпечення захисту прав дітей покладаються на служби у справах дітей районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10-11). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконкомом Шотівської селищної ради м. Антрацит Луганської області Україна (а.с.9). Судом встановлено, що позивач позбавлена можливості отримати від відповідача - батька дитини згоду на виїзд дитини у позасудовому порядку. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх в`їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивач має намір вивезти дитину за межі території України з метою з метою розширення її кругозору, судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а також те, що позивачем не надано доказів, того що виїзд дитини за кордон пов`язаний з виїздом на постійне місце проживання разом із матір`ю або пов`язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. На підставі викладеного, суд вважає за доцільне надати дозвіл на виїзд малолітній дитині [PERSON] , [INFO] за межі України до країн Шенгенської угоди та Європейського союзу, Сполучених штатів Америки, Австралії, Об`єднаних Арабських Еміратів, Єгипту, Туреччини, Російської Федерації, Білорусії, Грузії, Ізраїлю та перетин лінії розмежування операції об`єднаних сил України Донецької та Луганської областей, разом з матір`ю [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] , а також надати дозвіл на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших документів для виїзду малолітньої [PERSON] , [INFO] Оскільки питання про судові витрати позивачем не ставиться, суд його не вирішує.

Outcome: approved