Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачем є власниками будинку загальною площею 91.30 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1658 га, кадастровий номер 3221486201:01:039:0006. На думку позивача, [PERSON] не бажає добровільно провести поділ будинку та земельної ділянки, постійно порушує її права як співвласника майна. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила здійснити поділ домоволодіння відповідно до додатку №2, поділ земельної ділянки відповідно до додатку №4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №ЕS/01/14В/55 від 18.08.2014 року , просила справу слухати без її участі, щодо заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 26 жовтня 2004 року, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті батька [PERSON] в рівних частках по 1/2 частці житлового будинку загальною площею 91.30 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на 1/2 частку спірного будинку підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5206803 від 27.10.2004 року. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №384022 46515 від 12 квітня 2005 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є співласниками (по 1/2 частці) земельної ділянки площею 0,1658 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських бдівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3221486201:01:039:0006. Висновком судової будівельно-технічної експертизи №ЕS/01/14В/55 від 18.08.2014 року запропоновані варіанти поділу спірних будинку та земельної ділянки по 1/2 частині в натурі з урахуванням переобладнань. Відповідно до положення ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до вимог ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З роз'яснень, що містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі,що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до вимог ст. ст. 86, 87 Земельного Кодексу (далі - ЗК) України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності може виникати зокрема за рішенням суду. Вимогами ст.89 ЗК України, встановлено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, яки є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Оскільки судом встановлено можливість виділу в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності сторін, суд вважає за необхідне виділити позивачеві вказану частину будівлі та визнати за ними право власності на зазначену частину будівлі та земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, відповідно до додатку №2 та додатку №4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №ЕS/01/14В/55 від 18.08.2014 року. За вказаних обставин та вимог закону суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved