Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що вона, [PERSON] , являється власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , частки якого набула у порядку спадкування у 2017 та у 2018 роках. Відповідач був прописаний у даному житловому будинку у 2005 році з дозволу попередніх власників, утім там не проживає, не несе жодних зобов`язань щодо утримання майна, тому позивач вважає, що [PERSON] втратив право на користування належним їй житлом. Оскільки відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає їй як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна, вказане стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 03.10.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що [PERSON] являється власником 2/5 частки будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серія НМО №563918 виданого 02.06.2017 (а.с.5). Власником іншої частки об`єкта нерухомості розміром 3/5 являється [PERSON] , який помер [INFO] , утім на випадок своєї смерті залишив особисте розпорядження відповідно до якого все належне йому майно заповів позивачеві, на що вказує заповіт складений 20.06.2018 та посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Врублевською Ю. та зареєстрований в реєстрі за №518. Згідно із записами у Домовій книзі на вищевказане домоволодіння встановлено, що місце проживання відповідача було зареєстроване у вищевказаному житловому будинку 26.08.2005 (а.с.9, 10) Як убачається з Акту обстеження складеного за участі депутата та сусідів і затвердженого селищним головою 23.07.2016 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , утім більше 8 років (станом на складення Акту) там не проживає. Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування належним йому житловим будинком. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що відповідач проживав у спірному будинку, утім там не проживає з 2008 року, на підтвердження чому надано належні та допустимі докази. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач не надав до суду жодних заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі від 03.10.2019, не навів обставин, які підлягають доказуванню у даній справі та не надав жодних доказів на спростування обставин наведених у позові. Судом встановлено, що не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2008 року, не несе жодних зобов`язань щодо утримання майна, спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому суд вважає, що його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, отож встановлено наявність підстав для задоволення даного позову у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved