Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.12.2014 року між сторонами було укладено договір позики грошей у сумі 10 000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідач [PERSON] написав розписку, у якій підтверджує факт отримання у борг грошей та домовленість, що поверне вказану суму до 26.12.2015 року. Однак у визначений строк відповідач боргу не повернув, а тому він змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь 10 000 доларів США боргу, 5\~000 доларів відсотків за користування коштами, 416,67 доларів США за період прострочення з 25.12.2015 по 25.01.2016 року, а всього 15\~416,67 доларів США та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 25.12.2014 року [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 10 000 доларів США, які зобовязувався повернути до 25.12.2015 року, вказана обставина підтверджується договором позики (а.с. 28). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позикодавець свої зобовязання перед позичальником виконав, передав останньому грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США. Вказаний факт підтверджується розпискою (а.с. 28). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] грошові кошти не повернув, основна заборгованість за отримані кошти згідно розписки складає 10 000 доларів США, а тому з нього слід стягнути в користь позивача суму позики. Крім того, відповідно до укладеної розписки від 25.12.2014 року боржник зобовязувався сплачувати відсотки у розмірі 50%, що за період користування коштами становить 5000 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочення виконання зобовязання з 25.12.2015 року по 25.01.2016 року складає 416,67 доларів США. На підставі наведеного та

Outcome: approved