Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 23.07.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою. На даний час, сімейні стосунки припинені, у зв'язку із розбіжностями у характері та відсутності почуттів. Вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про поділ майна та місце мешкання дитини не виникає. Просила шлюб розірвати. Після шлюбу залишити прізвище - [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог. Шлюб просила розірвати, прізвище залишити «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.07.2011 року, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 523, свідоцтво серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER]. На даний час, сімейні стосунки припинені. Спорів про поділ майна та місця мешкання дитини не виникає. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання . У зв'язку з цим суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, прийшовши до висновки про задоволення позовних вимог, вважає, що відповідно до ст. 88 ЦПК України на відповідача необхідно покласти судові витрати у розмірі 250 гривень. На підставі ст. 24, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved