Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі і має з ним спільну дитину, сина - [PERSON] [INFO]. Але відповідач в добровільному порядку надавати грошові кошти на утримання дитини не бажає, проживає окремо. Тому, позивачка просить суд стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивачка наполягала на позовних вимогах вказуючи на те, що розмір аліментів в позовні заяві вказав адвокат не пояснивши їй його підстави, тоді як вона вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти в 1/4 частці від доходу, оскільки відповідач є військовослужбовцем і має стабільний щомісячний дохід. Оспорювання відповідачем батьківства, вважає спробою ухилитися від сплати аліментів, оскільки дитина народилася у них у зареєстрованому шлюбі. З 2008 року по 2015 рік відповідач визнавав дитину своїм сином і ніколи не ставив під сумнів своє батьківство, і тільки при подачі позову до суду про стягнення аліментів він заявив про це. Відповідач заперечуючи проти позову вказував на те, що ним подано до Чугуївського міського суду позов про оспорювання батьківства. До розгляду цієї справи вважає необхідним зупинити провадження за цим позовом і не стягувати аліменти на утримання дитини, хоча по суті визнає необхідність матеріального утримання дитини в даний час. Дослідивши матеріали справи, суд визнає позов підлягаючий задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей, його вік, розмір заробітку. Так, сторони мають спільну неповнолітню дитину. Після розірвання шлюбу у 2010 році фактично проживали однією сім'єю та вели спільне господарство і сімейний бюджет до липня 2015 року. З липня поточного року стали проживати окремо один від одного і за добровільної згодою дитина стала проживати з матір'ю. В даний час дитина знаходиться на вихованні та утриманні матері - позивачки по справі. Батько дитини добровільно будь-якої матеріальної допомоги по утриманню дитини не надає. Батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають, перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, а не солідарним. Відповідач не надає грошові кошти позивачу для утримання дитини, хоча працює і має постійне місце роботи. Інших осіб на своєму утримання не має. На підставі вищевикладеного, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів для утримання дитини у вигляді 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи від дня звернення до суду позивача до досягнення дитиною повноліття. Щодо оспорювання відповідачем батьківства, то цей позов розглядається в іншому позовному провадженні і до його розгляду по суті, відповідач зобов'язаний утримувати дитину матеріально.

Outcome: approved