Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON], яким просить стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Позов обґрунтовує наступним. 07.12.2013 року позивач звернулась до майстерні «Скороходь» для пошиття зимового взуття по індивідуальному замовленню. Для кращого розуміння своїх слів, щодо зовнішнього вигляду взяття, вона надала чітке зображення формату А4 із моделлю взуття, на якому чітко видно усі шви, висоту підборів та форму передньої частини взуття. Також вона додала, що бажає, аби взуття замовлене нею з точністю відповідало зображенню на папері, на що власник запевнив її, що вони професіонали високого рівня, і робота буде виконана ідеально у відповідності із зображенням. Знявши обміри, вона ще раз уточнила, що бажає висоту підбору таку як на зображенні, приблизно 10 см. та гострий передній носок, у відповідності наданому зображенню. Після чого внесла половину від ціни виробу - 1300 грн., на що їй видали товарний чек. Договір між сторонами був укладений в усній формі, вони досягли всіх істотних умов договору. 10.12.2013 року телефоном її повідомили, що замовлення виконано та вона може забрати свої чоботи. 11.12. 2103 року приблизно вона прийшла до майстерні «Скороходь», аби забрати своє замовлення. Взявши чоботи, власник запросив її до кімнати примірки. Вона відразу звернула увагу, що чоботи не відповідають її замовленню, тобто майстри на свій розсуд доповнили та змінили замовлену нею модель, без погодження з нею - змінили істотну умову договору, що суперечить ч. 1 ст. 651ЦК України. Після чого, помірним тоном та у ввічливій формі, вона повідомила власника, що товар не відповідає замовленню, тому приймати його не буде, та просить повернути аванс за товар, на що власник підвищеним тоном відповів, що нічого він повертати не буде, що чоботи залишаться в нього, а якщо продадуться, то тільки тоді він поверне гроші. Власник запропонував усунути один з недоліків, на що позивач не погодилась. Після цього відповідач назвав її «ненормальною» і вказав їй на вихід. На вимогу позивача надати їй Книгу скарг для здійснення відповідного запису в ній, їй відмовили. 12.12.2013 року позивачем була подана скарга на власника майстерні «Скороходь», про грубе порушення чинного законодавства, прав споживачів та неповаги до клієнта до Запорізьке обласне управління у справах захисту прав споживачів. 23.12.2013 року під час телефонної розмови з представником обласного управління у справах захисту прав споживачів щодо вирішення даної ситуації їй повідомили, про те, що після з'ясування обставин з власником майстерні вищевказаний зобов'язався повернути їй гроші, сплачені в якості авансу за замолену роботу в повному обсязі. Гроші їй повернули тільки 24.12.2013 року, без вибачень та пояснень щодо даної ситуації. Позивач є студентом, в проміжок часу вищеописаної ситуації вона не працювала, інших коштів на купівлю зимового взуття не мала, іншого зимового взуття не мала також, була змушена ходити в тонкому осінньому взутті, яке призначене для осінньо-весняного періоду при температурі повітря + 10 та більше, а оскільки на вулиці температура була нижче нуля, дуже холодно, сильний мороз, вона побоювалася захворіти або отримати обмороження нижніх кінцівок, у зв'язку з чим могла потрапити до лікарні. Грубе та неетичне поводження з нею, як із клієнтом закладу, та просто, як із дівчиною, до того ж, яка на багато років молодша, відмова їй в її правах споживача її дуже засмутило, обурило. 13 днів, по вині власника майстерні «Скороходь», вона була позбавлена можливості придбати зимове взуття. Майже 2 тижні в стійкі зимові морози вона змушена була ходити в тонкому, холодному весняному взутті. Саме в цей проміжок часу на території м. Токмак була стійка морозна погода, що унеможливлювала тривале перебуванні на вулиці, тим самим спричинивши їй масу незручностей. В даний проміжок часу вона була позбавлена можливості вийти до магазину за продуктами харчування, не могла вчасно сплатити комунальні послуги, була позбавлена тривалих прогулянок свіжим повітрям, відсутність зимового взуття позбавило її можливості відвідувати тренажерний зал, який тричі на тиждень відвідує вже понад 3 роки, не мала можливості на протязі 14 днів бачитися зі своїми друзями, близькими, родичами та багато інших справ з повсякденного життя, адже навіть після 5-ти хвилинного перебування на вулиці у неї відразу замерзали ноги, що могло спричинити обмороження нижніх кінцівок, або тривалий розлад здоров'я спричинений переохолодженням ніг, та інші серйозні захворювання викликані саме переохолодженням ніг. Всі фактори, перераховані вище, спричинили виникнення пригніченого стану, поганого настрою, роздратованості. В судовому засіданні позивач підтримала позов та обставини, якими він обґрунтований. Відповідач та представник відповідача позов не визнали, суду пояснили наступне. Позивач звернулась до відповідача за пошиттям взуття. Надала зображення осінніх чобіт. За бажанням позивача були внесені зміни щодо матеріалу, форми та підошви замовлених чобіт. 10.12.2013 року замовлення було виготовлене. Позивач відмовилась від договору та вимагала повернути сплачені кошти. Виготовлені чоботи відповідали замовленню позивача. Відповідач вирішив піти на зустріч позивачу та повернув сплачений нею авансовий платіж, але до цього пропонував їй переробити чоботи або продати, після чого повернути аванс. Після цього позивач звернулась до інспекції з захисту прав споживачів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.12.2013 року між сторонам був укладений договір з індивідуального пошиття взуття, зображення якого позивач надала відповідачу. За погодженням з [PERSON] [PERSON] наніс на надане нею зображення чобіт виправлення щодо довжини чобота, коротку «молнію» та зазначив інші вимоги до виробу: « Европейск выс 50, подошва 1 см., черная тесненая, верх байка, низ мех., подошва тонкая, черная, обтяжка, каблук, молния коротко». Зазначені обставини визнано сторонами. В подальшому договір був розірваний на вимогу позивача, та 24.12.2013 року їй був повернутий авансовий платіж в сумі 1293,50 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.01.2014 № 332494. Позивач зверталась з заявою до інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про порушення прав споживача, заява задоволена в частині повернення авансового платежу, що підтверджується листом від 24.12.2013 № М-746, від 27.01.2014 № М-51. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач порушив умови договору, чоботи, які він виготовив, не відповідають замовленню за наступними ознаками: 1) Висота підборів менша, ніж 10 см, 2) Носок не гострий, 3) Задня частина виготовлена по щіколотці, а повинна бути прямою, 4) Ширина чобіт біля коліна дуже широка, 5) Був шов на передній поверхні а його не мало бути, 6) Були шви біля п'ятки, яких не мало бути, 7) Подошва повинна бути поньшою, замовляла 1 см, а телефоном просила зробити менше. В судовому засіданні відповідач надав для огляду чоботи, позивач визнала, що саме ці чоботи були виготовлені на її замовлення. Оглянуті чоботи мають висоту підошви менш ніж 1 см., тому твердження позивача про те, що висота підошви не відповідає замовленню є безпідставним. Інші обставини, за якими на думку позивача виготовлені чоботи не відповідають замовленню суд не може визнати доведеними, оскільки ці ознаки чобіт не зазначені в письмовій формі договору замовлення. Частина 2 статті 59 ЦПК України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 208 ЦК України договір на виготовлення взуття, на який посилається позивач між нею та відповідачем повинен бути укладений у письмовій формі. Стаття 218 ЦК України щодо наслідків недодержання вимог щодо письмової форми правочину встановлює, що заперечення однією стороною факту вчинення правочину, або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст. 218 ЦК України, якщо договір має бути укладений у письмові формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Зокрема, показаннями свідків не може встановлюватись який саме об'єм обов'язків покладався на відповідача та який розмір оплати зобов'язаний був сплатити позивач, в які строки. З огляду на положення статей 208, 218 України, ч. 2 ст. 59 ЦПК України пояснення позивача щодо обставин договірних відносин між позивачем та відповідачем є недопустимим доказом. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 27, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За відсутності належних та допустимих письмових доказів на підтвердження визначених договором ознак взуття, ці обставини є недоведеними, а позовні вимоги - не обґрунтованими, такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed