Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб Олени Володимирівни, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді квартирищо знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері за законом, інших спадкоємців немає, заповіту матір не складала. Для отримання спадщини вона у встановлений строк не змогла звернутись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки після смерті матері погіршився стан її здоров`я та було констатовано ризик відторгнення трансплантованої нирки. Після введення карантинних заходів пов`язаних з поширенням епідемії коронавірусу, за рекомендацією лікаря вона змушена була обмежити до мінімуму соціальні контакти, так як її імунітет був ослабленим прийняттям препаратів імонодепресантів, а у випадку захворювання виникав великий ризик ускладнень небезпечних для життя на фоні поставленого діагнозу. Крім того, зазначає, що внаслідок побутової травми 28.03.2020 року, їй було встановлено можливий перелом великого вертлюга правого стегна та констатовано необхідність оперативного втручання. Операція була відкладена в зв`язку із нестабільним станом здоров`я через ризик відторгнення нирки, рекомендовано максимально обмежити ходіння та навантаження на ногу. Крім того Позивач зазначає, що вона являється одинокою матір`ю, самостійно виховує чотирьох дітей, двом з яких встановлено діагноз «дитячий церебральний параліч», в зв`язку з чим діти потребують додаткової уваги та часу. Також зазначає, що в лютому 2021 року дитині була проведена хірургічна операція, після виписки з лікарні, дитина перебувала в лежачому стані, внаслідок чого Позивач змушена була знаходитися вдома для забезпечення належного догляду. В червні 2021 року Позивач звернулась до нотаріуса який повідомив їй про пропуск строку для прийняття спадщини. Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що вказаний строк нею було пропущено через поважні причини, а тому просить задовольнити її вимоги та визначити їй додатковий строк для подання такої заяви в два місяці з часу набрання рішенням законної сили. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.09.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. 16.10.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив та клопотання про заміну неналежного відповідача. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва внесеної до протоколу судового засідання від 25.01.2021 року, суд ухвалив замінити відповідача з Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на Київську міську раду. 18.05.2021 року представником позивача подано клопотання про виключення третьої особи яка не заявляє самостійних вимог - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб Олену Володимирівну зі складу учасників справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в загальному порядку. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві представник позивача просив розглянути справу за відсутності сторони позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В свою чергу, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини [PERSON] пропущений з поважних причин. Так погіршенням стану здоров`я позивача, а саме ризик відторгнення нирки, подальша госпіталізація і нестабільний стан після закінчення стаціонарного лікування, та рекомендації надані Позивачу про обмеження соціальних контактів на фоні поширення хвороби зумовленої вірусом COVID-19 з урахуванням необхідності прийняття нею імунодепресантів, свідчить про наявність об`єктивних, та істотних труднощів, які перешкоджали Позивачу своєчасно звернутися з відповідною заявою про прийняття спадщини. Суд також приймає до уваги, що отримання травми у вигляді можливого перелому великого вертлюга правого стегна з необхідністю обмежити навантаження на опорно-рухову систему, а також проведення хірургічної операції дитині яка перебуває під доглядом Позивача, котрі відбулися в період часу для подання заяви про прийняття спадщини та в подальшому, після закінчення шестимісячного строку, також свідчать про додаткові обставини які перешкоджали своєчасному зверненню позивача до нотаріуса. Встановлені судом обставини підтверджуються належними та допустимими доказами - копіями довідки ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН України», рентгенологічного висновку, довідки медичного центру «Товмед», документів медичної установи діалізного фонду «Надія», виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 007554/2019. Враховуючи викладене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved