Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом з позовними вимогами: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської О.С. від 07 вересня 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36955659, про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на належне позивачу майно та проведенні державної реєстрації вказаних прав; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 22213601 про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на належне позивачу майно: нежилі приміщень 1-ого поверху №4а-Н, (загальною площею - 70,2 кв.м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що здійснений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вузівського відділення Одеської обласної Дирекції був укладений договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку належне їй нерухоме майно - нежилі приміщення 1-ого поверху № 4а-Н, за адресою: [ADDRESS]. У жовтні 2017 року їй стало відомо, що 07.09.2017 року приватним нотаріусом Янковською О.С. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на належне їй нежилі приміщення, на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки від 26.06.2017 року та було проведено державну реєстрацію вказаних прав. Вона не повідомлялася про укладення будь-яких договорів відступлення прав вимоги за вищевказаним договором іпотеки та їх копії не отримувала, з їх змістом не ознайомлювалася. Вважаючи, що вказане рішення незаконне, та у нотаріуса були відсутні правові підстави для прийняття вказаного рішення, вона звернулася за захистом своїх прав до суду. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач - Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Янковська О.С. у судове засідання не з'явилася, проте надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити у задоволені позовних вимог оскільки вона діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні оспорюваної дії у неї не було, та подані для вчинення вказаної дії документи відповідали вимогам законодавства, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав, про причини неявки не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено що, 06.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вузівського відділення Одеської обласної Дирекції був укладений кредитний договір № 010/15-54/07-414 відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 110 000,00 доларів США на строк з 06.08.2007 р. по 04.08.2017 р. включно. В забезпечення цього договору 06 серпня 2007 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вузівського відділення Одеської обласної Дирекції був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3921, відповідно до якого позивач передала Іпотекодержателю на забезпечення виконання основного зобов'язання, відповідно до кредитного договору № 010/15-54/07-414 від 06.08.2007 р., належне їй нерухоме майно - нежилі приміщення 1-ого поверху № 4а-Н, (загальною площею - 70,2 кв.м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, яка приєднана до матеріалів справи, 07.09.2017 року приватним нотаріусом Янковською О.С. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36955659, яким було зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на належне позивачу майно - нежилі приміщення 1-ого поверху №4а-Н, (загальною площею - 70,2 кв.м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки від 26.06.2017 року та було проведено державну реєстрацію вказаних прав. Відповідно до ст.. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно п. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом У відповідності до ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. №1952-IV. Стаття 2 названого Закону визначає державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. За змістом пункту 1 частини 1 статті 15 Закону № 1952-IV прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень є однією із стадій державної реєстрації. Згідно абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону № 1952-IV перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 р. Відповідно до підпункту 1 пункту 37 Порядку документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат. Згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Стаття 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV установлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Такі ж положення закріплення в п.6.4. договору іпотеки. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на сьогоднішній день судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не виносилося, виконавчий напис нотаріуса не видавався, договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався. Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 2 названої статті Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За приписами частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Договір іпотеки від 06.08.2007 року не передбачає та не містить відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Текст договору має посилку на п.5.5.1 Договору, як на застереження, при цьому у Договорі іпотеки від 06.08.2007 року п.5.5.1. відсутній, що підтверджується матеріалами справи. В судовому засіданні також було встановлено, що договору на продаж заставленого майна між [PERSON] та позивачем не укладалося. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для проведення звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, шляхом прийняття оспорюваного рішення та внесення запису про реєстрацію права власності на належне позивачу майно за [PERSON], у зв'язку з відсутністю відповідного застереження у договорі іпотеки та відсутності між [PERSON] та [PERSON] договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Окрім того згідно ч. 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані пава та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Із матеріалів справи вбачається, що згідно Розділу 6 договору іпотеки «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки» встановлено, що у разі порушення боргового зобов'язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає боржнику іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш аніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 6.5. договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем та/або боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за цим кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст.. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем відповідної вимоги, та відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Вказаною нормою закону встановлено, що особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії. В матеріалах справи відсутні та відповідачами не надано докази, які б підтверджували повідомлення позивача про відступлення права вимоги. Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). В судовому засідання встановлено, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса як державного реєстратора і, як зазначалося вище, остання здійснила спірну реєстрацію права власності за відповідачем. За таких обставин, у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для прийняття рішення від 07 вересня 2017 року. Аналіз вказаних обставин свідчить про недотримання відповідачами порядку вчинення дій та подачі документів для проведення державної реєстрації з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку», та не дотримання приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в частині встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, що унеможливлює прийняття будь-яких рішень та проведення на їх підставі реєстраційних дій. Також, судом встановлено, що відповідно до ст. 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В матеріалах справи відсутні докази щодо визначення вартості предмета іпотеки при проведенні відповідачем реєстрації права власності на нього. Сторонами не надано до суду оцінки суб'єкта оціночної діяльності предмета іпотеки. Крім того, приватним нотаріусом Янковською О.С. при прийнятті оскаржуваного рішення та вчиненні реєстраційних дій не прийнято до уваги, що на належне позивачу нерухоме майно було накладено обтяження постановою Приморського відділу держаної виконавчої служби м. Одеси від 21.07.2017 року, індексний номер 36262555. Із наведеного випливає, що рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежилі приміщення 1-ого поверху №4а-Н, (загальною площею - 70,2 кв.м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] з відкриттям розділу, прийняте 07.09.2017 року - протиправне та підлягає скасуванню. Згідно частини 2 статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 р. № 3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили». Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, у п. 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. З огляду на викладене позовна вимога щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на належне позивачу майно також підлягає задоволенню.

Outcome: approved