Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими що втратили право користування квартирою № 38 у будинку № 43 по вул..Володимира Великого у м. Кривому Розі. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2002 року, є власницею квартири [ADDRESS] На сьогоднішній день окрім неї, у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON]. [INFO] та [PERSON]. [INFO], що підтверджується довідкою № 109 від 18.10.2016 року. [PERSON] є її колишнім чоловіком та з 2010 року й по сьогоднішній день не мешкає у вказаній квартирі, що підтверджується актом про не проживання від 19 жовтня 2016 року. [PERSON] є її сином, однак з 2014 року по сьогоднішній день не мешкає за вищевказаною адресою, що підтверджується актом про не проживання. Місце фактичного проживання відповідачів їй не відоме, у будинку відсутні будь-які речі останніх. Позивач сама сплачує комунальні платежі за надання житлово-комунальних послуг, утримую у належному технічному стані житлове приміщення. Знаходження відповідачів на реєстраційному обліку в квартирі позивача порушує та обмежує її майнові права. Тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач та її представник, к до зали судового засідання не зявилась, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до зали судового засідання не зявились, були належним чином повідомлені, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті Вісті Придніпровя, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи [PERSON] до зали судового засідання не звилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. \~ Згідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням думки позивача на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, в зв'язку з повторною неявкою відповідачів до зали судового засідання, суд вважає за доцільне ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Житлового Кодексу України та нормами ЦК України. \~Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки [PERSON] № 109 від 18.10.2016 року, виданої власнику [PERSON] яка зареєстрована в [INFO] в тому що її сім»я складається з трьох чоловік: власника - [PERSON], сина [PERSON] та [PERSON]В.( а.с. 10). Як вбачається з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2011 року шлюб між [PERSON]В та [PERSON]І розірвано ( а.с.11). З акта від 19.10.2016 року складеного мешканцями будинку № 43 по вул. В.Великого м. Кривому Розі, вбачається, що [PERSON], за адресою м. Кривий Ріг, вул. В.Великого, 43/38 з 2010 року по теперішній час не проживає (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився 17 липня 1995 року, його батьками записані [PERSON] та [PERSON]І.(а.с.13) Відповідно до акту від 19.10.2016 року складеного мешканцями будинку № 43 по вул. В. Великого, [PERSON], [INFO] за адресою м. Кривий Ріг вул. В.Великого, 43/38 з 2014 року по теперішній час не проживає (а.с. 14) Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій\~\~розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З висновку Верховного Суд України, зроблених у справі № 6-24089св06 від 31.03.2007 року вбачається, що в разі виникнення спору між власником житла і членами його сімї суди повинні врахувати, що право члена сімї на користування житлом є сервітутним, у звязку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст.\~405,\~406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, з урахуванням положень ст. 316, 655 ЦК України приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. В.Великого 43/38. Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в звязку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, позбавлена можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідачі не проживають у зазначеній квартирі без поважних причин понад один рік (а.с. 12;14), обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідачів у зазначеній квартирі, судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, позовні вимоги [PERSON], щодо визнання [PERSON] та [PERSON], такими що втратили право користуватись квартирою № 38 у будинку № 43 по вул.. Володимира Великого у м. Кривому Розі в Дніпропетровській області, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом захисту цивільного права - права на користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, є визнання останніх такими що втратили право користуватись житловим приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2002 року. Разом з тим, на підставі ч.1\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на відповідачів, стягнувши на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с.1) На підставі викладеного,

Outcome: approved