Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідачів про: визнання за нею в порядку спадкування за законом першої черги право власності на 2/7 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. Цегольня, 51, с. Кальне Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 44,6 кв.м., сарай (В), побудований із цегли, загальною площею 47,5 кв.м., огорожу (№1) із металевої сітки, загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№2), загальною площею 4,9 кв.м.; визнання за нею, як за членом колишнього колгоспного двору права власності на 5/7 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. Цегольня, 51, с. Кальне Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 44,6 кв.м., сарай (В), побудований із цегли, загальною площею 47,5 кв.м., огорожу (№1) із металевої сітки, загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№2), загальною площею 4,9 кв.м.. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її матір [PERSON] була головою колгоспного двору, який складався зі семи членів: [PERSON] (мати позивача); [PERSON] (позивач); [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (чоловік та діти позивача) та [PERSON] (баба позивача). Остання померла 24.02.1998 року не залишивши заповіту. Мати позивача [PERSON] померла 25.01.2017 року також не залишивши заповіту. Вказує, що на момент смерті баби [PERSON] [PERSON] проживала разом з нею та останню слід вважаєти такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Крім того, зазначає, що на момент смерті матері [PERSON] з нею проживали позивач [PERSON] та усі члени її сімї ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]М.). Таким чином, позивач вважає, що як спадкоємець першої черги вона також вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері і, відповідно, баби. Зазначає, що звернулась із заявою до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок та господарські будівлі, але їй було відмовлено у звязку із невідповідністю правовстановлюючих документів вимогам законодавства. Звертає увагу також на те, що інші члени колгоспного двору не заперечують проти визнання за нею права власності на цілий житловий будинок. На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі вказаного, суд приходить до висновку про необхідність продовження розгляду справи за правилами ЦПК України в редакції закону №2147-VIII від 03.10.2017 року. Позивач та її представник у підготовче засідання не зявилися, однак представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у їхній відсутності без застосування технічних засобів. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області в підготовче засідання не зявився, однак подав відзив на позов, згідно якого «підтримують повністю» заявлені позовні вимоги, просить справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] не зявився у підготовче засідання і від нього надійшла заява про визнання позову, у якій, серед іншого, зазначено, що він не заперечує щодо визнання за позивачем права власності в тому числі і на частку, яка б могла належати йому. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також не зявився у підготовче засідання і від них надійшли заяви аналогічні поданій заяві відповідачем [PERSON]. Оскільки сторони в підготовче засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Цегольня, 51 у с. Кальне, Козівського району, Тернопільської області належить колгоспному двору, який складається із семи членів, головою якого була [PERSON], що підтверджується копією дублікату свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.06.2002 року (а.с.16). Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 15.03.2017 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно з довідкою Козівського РБТІ від 28.02.2017 року №18 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с. Кальне, на вул. Цегольня, 51 у Козівському районі Тернопільської області належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому, кожній із зазначених осіб належить 1/7 (а.с.26). Згідно із копією свідоцтва про смерть, виданого повторно, серії І-ИД №129472 від 15.12.2011 року [PERSON] померла 24.02.1998 року (а.с.13). [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. На день її смерті разом з нею проживала та була зареєстрована дочка [PERSON] (а.с.22). Відповідно до розяснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР (1963 року) у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Нормами ст.525 ЦК України (1963 року), серед іншого, передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно зі ст.549 ЦК України (1963 року), який діяв на момент смерті [PERSON], визнається, серед іншого, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 цієї ж статті ЦК України (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Таким чином, на підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що [PERSON], вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном, прийняла спадщину після смерті [PERSON]. [PERSON] померла 25.01.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №216958 (а.с.14). Остання постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] і на день її смерті з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (онук) та його дружина [PERSON], [PERSON] (правнука), [PERSON] (правнука), [PERSON] (правнука), [PERSON] (правнука) (а.с.23). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Постановою державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори від 04.10.2017 року №401/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.20). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] померли, а останню слід вважати такою, що прийняла спадщину після [PERSON]; [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], а [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заяви, у яких відмовились від свого права на частки у спірному будинковолодінні на користь позивача та визнали її позов, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 2/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на вул. Цегольня, 51 у с. Кальне, Козівського району Тернопільської області, а також на 5/7 цього ж будинку з господарськими будівлями і спорудами як за членом колишнього колгоспного двору. На підставі викладеного,

Outcome: approved