Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду даним з позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна ВРТ/680634 від 26.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за №302, вона є власником квартири [ADDRESS] . У січні місяці 2020 року вона звернулася до Знам`янського міського центру надання адміністративних послуг з метою вирішення питання щодо реєстрації місця проживання члена своєї родини до належної їй квартири та дізналася, що на вказану квартиру накладено арешт. Звернувшись до Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вона отримала відповідь, з якої вбачається накладення заборони (іпотеки) на належне [PERSON] нерухоме майно в інтересах АТ «Дельта Банк», що є правонаступником ПАТ «Укрсиббанк», яка є попереднім власником квартири [ADDRESS] . Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на вказаний об`єкт нерухомості зареєстроване обтяження за №7156115 від 30.11.2012 року на підставі договору-купівлі-продажу права вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк», іпотекодавець - гр. [PERSON] . Тому, з метою захисту своїх прав та інтересів, вона звертається з даним позовом та просить суд зняти іпотеку з квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та накладена приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С, реєстраційний номер обтяження 7156115 від 30.11.2012 року за договором купівлі-продажу права вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», 2949, 08.12.2011 року, іпотекодавець - [PERSON] на користь іпотекодержателя АТ «Дельта Банк», виключити запис щодо реєстрації іпотеки з Єдиного державного реєстру іпотек за №7156115 від 30.11.2012 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом, проте лист повернувся на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата за місцем проживання (а.с.194). Треті особи, які не заявляюсь самостійних вимог щодо предмет спору в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд відзначає наступне. Так, на підставі матеріалів справи судом встановлено, що 08.05.2008 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Цибульською Л.М. до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено обтяження за реєстраційним №7150851 на підставі договору іпотеки ВКК 887623-887626 від 08.05.2008 року, де власником майна є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с.26). 20 липня 2012 року було проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки і є власністю боржника [PERSON] . Переможцем торгів визначено гр. [PERSON] , що підтверджується копією протоколу №10-0064/12-1 та актом про реалізацію предмету іпотеки від 20.07.2012 року (а.с. 20,21). Згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна ВРТ/680634 від 26.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за №302 та витягу про державну реєстрацію прав №35029336 від 01.08.2012 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.18,19). Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.12.2020 року було зобов`язано приватного нотаріуса КМН Хару Н.С. надати суду належним чином завірені документи та витяги з Єдиного Державного реєстру іпотек, що стосуються відомостей про реєстрацію обтяження на майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . Іпотекодавець - [PERSON] . Строк виконання 24.04.2028 на користь іпотекодержателя Акціонерного товариства «Дельта Банк». На виконання ухвали, приватним нотаріусом КМНО надано відповідь за №85/01-16 від 14.01.2021 року з якої вбачається, що 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. за реєстровим №№2949, 2950, згідно з умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами. 30.11.2012 року до ПН КМНО Хари Н.С. звернувся ПАТ «Дельта Банк» з повідомленням про реєстрацію зміни обтяження нерухомого майна іпотекою, того ж дня нотаріусом було зареєстровано зміну до запису в державному реєстрі іпотек 7156115, а саме вилучено іпотекодержателя ПАТ «Укрсиббанк» та додано іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк». Надано копію повідомлення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою, копію довіреності представника ПАТ «Дельта Банк», копію Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек. У листі Знам`янського МРВ ДВС від 25 березня 2020 року за №14923, адресованому позивачу зазначено, що відповідно до відомостей з Реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та відомостей з Державного реєстру іпотек за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване обтяження, а саме: тип обтяження: іпотека, реєстраційний номер: 7156115, зареєстровано 30.11.2012 року приватним нотаріус КМНО Харою Н.С., підстава: договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08.12.2011, приватний нотаріус КМНО Шевченко Д.Г., об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] ; Іпотекодержатель: ПАТ «Дельта Банк», код 34047020; Іпотекодавець [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; розмір основного зобов`язання 25000,00 доларів США. Згідно протоколу ТОВ «ТД «ЕЛІТ СЕРВІС» про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна №10-0064/12-1 віл 20.06.2012 року вказана квартира придбана [PERSON] . При цьому, станом на день надання відповіді, матеріали виконавчого провадження знищені, а тому відсутні підстави для зняття арешту. За таких обставин судом встановлено, що правові підстави для обтяження майна позивача відсутні. Заборона відчуження накладена на майно позивача та порушує її право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного чи окремого провадження. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст. 321 ЦК України. За нормою ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Згідно ст.1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено уст. 317 ЦК України. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки накладення обтяження на майно позивача є перешкодою у здійсненні нею права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд, до того ж встановлено, що позивач не була стороною Договору іпотеки ВКК 887623-887626 від 08.05.2008 року, на підставі якого внесено запис щодо реєстрації обтяження - іпотеки, реєстраційний номер обтяження 7156115 від 30.11.2012 року, а зняття обтяження з нерухомого майна за рішенням суду є єдиним способом захисту майнових прав позивача. При цьому, відповідно до положень частини 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що у позовній заяві позивачем заявлено вимогу про віднесенні судових витрат на її рахунок, суд вважає за можливе залишити судові витрати по фактично понесеним.

Outcome: approved