Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньої В.В. (далі - нотаріус, відповідач) про визнання недійсною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступне. З 21.12.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізналась про те, що 05.06.2015 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний рішенням Оболонського районного суду м.Києва. У зв'язку з тим, що шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, нотаріус прийняв рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу як спадкоємцю першої черги, про що виніс постанову 15.09.2016 року. Після того, як позивач дізналась про існування даного рішення суду, вона у порядку, що встановлений процесуальним законом вжила заходи для його оскарження. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 16.06.2016 року рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили. Тобто на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] рішення суду про розірвання шлюбу між ним та позивачем не набрало законної сили, а тому вона належить до кола спадкоємців першої черги. Посилаючись на викладене, просить визнати недійсною вищевказану постанову відповідача від 15.09.2016 року, а також зобов'язати відповідача видати позивачу свідоцтво про право на спадщину як спадкоємцю першої черги після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, надала письмові пояснення, які за своїм змістом відповідають оскаржуваній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції в м.Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи - Головного територіального управління юстиції в м.Києві. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №2/756/3154/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, суд вважає, що заявлені у справі позовні вимоги підлягають задоволенню частково у зв'язку з наступним. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.4). Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.06.2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірвано шлюб, що укладений між ними (а.с.6). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.5). 27.11.2015 року позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] (а.с.57). Крім неї, у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса звернулись сини померлого - [PERSON] та [PERSON] 16.06.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва вищевказане рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу залишено без змін. Постановою від 15.09.2016 року нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що на момент видачі такого свідоцтва вона не відноситься до кола спадкоємців за законом [PERSON], оскільки шлюб між ними розірваний рішенням суду до смерті спадкодавця (а.с.7). Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено перелік випадків, у яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ст.50 цього ж Закону, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно п.4.1-4.2 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Згідно п.4.14 Розділу 4 Глави 10 цього ж Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Приймаючи рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зазначив, що на момент видачі свідоцтва про право на спадщину позивач не є дружиною померлого, а тому не може бути включена до першої черги спадкоємців за законом. Статтею 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При визначенні моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу слід керуватись положеннями цивільного процесуального законодавства. Так, статтею 233 ЦПК України визначено, що заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 05.06.2015 року набрало законної сили після перегляду його в апеляційному порядку 16.06.2016 року. Таким чином, у відповідності до вимог ст.104 СК України, шлюб між позивачем та [PERSON] припинився внаслідок смерті останнього, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу на момент його смерті не набрало чинності. Згідно ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач набула права на спадкування за законом як спадкоємець першої черги, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу не набрало законної сили, а сам шлюб припинений внаслідок смерті одного з подружжя. З огляду на вказане, рішення відповідача про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаним вище вимогам чинного законодавства не відповідає. Таким чином, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача шляхом зобов'язання відповідача видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємцю першої черги після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Саме в цій частині суд визнає заявлені у справі вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд не знаходить правих підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки цивільним законодавством термін «недійсність» застосовується до правочинів, яким постанова нотаріуса вважатись не може. На підставі викладеного,

Outcome: partial