Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04.01.2012 вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою та зареєстрована в вищезазначеній квартирі з 14.01.2012 року. Після розірвання шлюбу з сином позивачки відповідач з власної ініціативи та в добровільному порядку виїхала з квартири і на даний час фактичне місце її мешкання не відоме. Відповідач забрала з собою всі особисті речі і в квартирі її особистих речей немає. Відповідач не мешкає в квартирі і витрат по її утриманню не несе. Посилаючись на ст.ст. 316-319, 328, 383, 391, ст. 405 ЦК України просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що квартира належить позивачці. Позивач має сина - [PERSON] . Відповідач є його колишньою дружиною. Приблизно 3 роки тому вони розлучились. Відповідач не проживає в квартирі приблизно 3,5 роки, всі своє речі з квартири забрала. [PERSON] зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав. Суд в порядку ч.1 ст.281 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи з винесенням заочного рішення. Вислухавши представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 04.01.2012 ( а.с. 7-9). Відповідно до відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 28.08.2019, а також довідки про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.13, 6). За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Позивач доводить, що відповідач була прописана в квартирі як член її сім`ї, невістка, однак після розірвання шлюбу з її сином, відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року та не сплачує комунальні послуги з утримання квартири. Відповідно до акту від 16.08.2019 відповідач [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає з лютого 2016 по теперішній час (а.с. 5). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] , разом з її мамою працювала на заводі. В квартирі позивача останній раз вона була влітку 2019, допомагала з ремонтом. Відповідача останній раз бачила чотири роки назад, [PERSON] виїхала з квартири після розлучення з сином позивачки. Відповідачка не проживає в квартирі з власної волі. На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач не є членом сім`ї позивача, за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу, не проживає з лютого 2016 року, така реєстрація є порушенням прав позивача, яка позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved