Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 16 квітня 2010 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що зроблено відповідний актовий запис № 341. Малолітню дитину сторін - [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Посилаючись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося, він проживає окремо. Дитина проживає із матір»ю, що відповідає інтересам малолітньої, а тому доцільно залишити проживати доньку разом із матір'ю. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти надання строку на примирення з відповідачем категорично заперечувала. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, вважав, що можливо зберегти сім'ю. Пояснив, що дійсно останній місяць проживає окремо від позивача і малолітньої доньки, проте, задля виховання дитини у повноцінній родині просив суд у позові відмовити та надати строк на примирення. Щодо позовної вимоги про проживання доньки із матір'ю [PERSON] - не заперечував. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що з 16 квітня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 341 (а.с.4). Від шлюбу позивач і відповідач мають спільну малолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач впевнена, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Більше того, позивачем надано докази, що у серпні місяці 2017 року вона зверталась до поліції із заявою про застосування щодо неї фізичного насильства з боку чоловіка та заподіяння тілесних ушкоджень. Як убачається із висновку експерта № 159 від 22.08.2017 року, при судово-медичному обстеженні у гр. [PERSON] виявлено тілесні ушкодження , які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів) і могли утворитись у строк і за обставин, які вказані у постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи. (а.с. 21-30). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що збереження сім′ї є неможливим, і шлюб підлягає розірванню. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. Згідно із вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Оскільки сторони дійшли згоди про визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог.

Outcome: approved