Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалась на те, що ухвалою суду від 14.04.2014р. задоволено заяву позивача [PERSON], судовий наказ Івано-Франківського міського суду № 2н-10056/2009р. від 17.07.2009р. про стягнення з неї, ТзОВ «1-2-3 Кредит» в солідарному порядку на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості за кредитним договором визнано таким, що не підлягає виконанню повністю. Цим ж судовим рішенням встановлено, що ухвалою суду від 23.12.2009р. її заяву про скасування судового наказу № 2н-10056/2009р. задоволено, даний судовий наказ скасовано. Проте більше як через три роки після факту скасування, ПАТ «Ідея Банк» звернувся до органів ДВС із заявою про примусове виконання скасованого судового наказу. 10.01.2013р. за заявою відповідача, постановою державного виконавця ВДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу Івано-Франківського міського суду від 17.07.2009р. № 2н-10056/2009р. В процесі виконавчого провадження, орган стягнення за виконавчим документом, який було скасовано, стягнув в примусовому порядку шляхом щомісячного вирахування із її пенсії: за 2013р. - 2034,10грн., за 2014р. - 853,24грн. таким чином, відповідачем без достатньої правової підстави, за її рахунок набуто майно в сумі 2887,34грн. Вона є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, у неї відсутні інші доходи, крім мінімальної пенсії, тому їй завдано значної моральної шкоди, що виразилось у негативних змінах у психічній сфері, яка виражається в терпінні фізичних та душевних страждань. Вона була змушена щомісячно протягом тривалого періоду (2013-2014роки) примусового стягнення постійно шукати додаткові засоби до існування, оскільки для неї як для інваліда-пенсіонера, більш як 200грн. щомісячних відрахувань є значною сумою. Внаслідок протиправних відрахувань, вона була змушена обмежити себе в найнеобхіднішому: відмовитись від придбання ліків, окремих продуктів харчування, що негативно позначилось на її фізичному та психологічному здоров'ї. Все це мало своїм наслідком порушення душевної рівноваги позивача, що призвело до погіршення функціонування всього організму. Зазначила, що обсяг моральної шкоди важко точно вирахувати, оскільки моральна школа не має вартісного еквіваленту. Будь-яка компенсація такої шкоди не буде адекватною тим дійсним стражданням, яких вона зазнала і продовжує зазнавати в тому числі із врахуванням того, яким чином відповідач здійснював стягнення використовуючи скасований документ. Тому просила стягнути з відповідача в її користь 2887,34грн. - коштів, отриманих ним без достатньої правової підстави, а також моральну шкоду в сумі 10000грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд, враховуючи думку позивача, яка просила справу розглядати у її відсутності, розглянув справу за відсутності сторін та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставне набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції Христюк М.К. від 10.01.2013р. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу Івано-Франківського міського суду № 2-н-10056, виданого 17.07.2009р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» суми боргу - 3924,24 грн. (а.с.9). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.04.2014р. судовий наказ Івано-Франківського міського суду № 2н-10056/2009р. від 17.07.2009р. про стягнення з [PERSON], ТзОВ «1-2-3- Кредит» в солідарному порядку на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3872,64 грн., судового збору в сумі 25,50грн. та 44,10грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу визнано таким, що не підлягає виконанню повністю. (а.с.8). Як вбачається з вказаної вище ухвали, судом було встановлено, що ухвалою суду від 23.12.2009р. заяву [PERSON] про скасування судового наказу № 2н-10056/2009р. задоволено, даний судовий наказ скасовано. Крім цього боржником подано копії квитанції на підтвердження сплати боргу за кредитним договором. В той же час згідно з довідками Управління по нарахуванню пенсій УПФ в Дубенському районі від 07.04.2014р. та 03.02.2014р. з особового рахунку [PERSON] стягнуто в примусовому порядку шляхом щомісячного вирахування із її пенсії: за 2013р. - 2034,10грн., за 2014р. - 853,24грн. Таким чином, відповідачем без достатньої правової підстави, за рахунок позивача набуто майно в сумі 2887,34грн. Крім цього, ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В той же час, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Жодних доказів того, що отримані з позивача кошти відповідачем повернуто добровільно, представником останнього суду не подано. Відтак враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути безпідставно отримані грошові кошти у сумі 2887,34грн., а також моральну шкоду у розмірі 2000грн. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved