Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просила розірвати шлюб, укладений 20 листопада 2010 року з відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області (актовий запис № 83). Позов обґрунтовується тим, що сторони припинили між собою шлюбні стосунки через різні погляди на життя. Збереження шлюбу є неможливим через постійні сварки на грунті зловживання відповідачем спиртними напоями. У судове засідання позивач не з'явилась, подала завчасно через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без її участі у зв'язку з неможливість з'явитись в судове засідання через здійснення догляду за малолітними дітьми (а.с. 19). Надала згоду на заочний розгляд справи у випадку неявки до суду відповідача. Примирення з відповідачем вважає неможливим, шлюб просить розірвати, аліменти на утримання дітей і її утримання стягнути з відповідача у розмірах, вказаних у позові. Відповідно до ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі вправі заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (а.с. 17), до суду не з'явився , про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з'явився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній письмових доказів. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області 20.11.2010 року (актовий запис № 83), про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5) Від шлюбу у сторін народились: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON],[INFO]. Батьком записаний відповідач, про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] (а.с. 6-7) Відповідно до приписів ст.37 СК України, шлюб є правозгідним. Згідно положень ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стаття 112 СК України проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подружні відносини сторони фактично припинили і їх відновлювати не мають наміру. Примирення між сторонами позивач визнає неможливим Подальше сімейне життя між сторонами і збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дійте, що стають свідками постійних сварок між батьками. З урахуванням встановлених обставин, шлюб сторін доцільно розірвати. Відповідно до ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] і в цій частині, стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі, який зазначає позивач. Розв'язуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання і користь позивачки, в розмірі 1/6 частини, до досягнення молодшим сином трьох років, то суд прийшов до наступного. За приписами частини 1 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою приживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, є батьками двох малолітніх дітей до досягнення трьохрічного віку, відповідач працює і відповідно отримує певний дохід, є працездатним, а тому він може надавати матеріальну допомогу позивачці до досягнення молодшою дитиною трьох років. З урахуванням матеріального становища відповідача, відсутності у нього інших неповнолітніх дітей на утримання яких він сплачує аліменти, суд, враховуючи роз'яснення викладені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.06 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а саме, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не може перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь і утримання позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). За таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved