Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визначити їй додаткових строк тривалістю 1 місяць для подачі до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 30.05.2016 року помер її чоловік [PERSON], з яким вона проживала разом у зареєстрованому шлюбі з 1968 року по 1975 року, та з 1975 року по 2016 рік у незареєстрованому шлюбі. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із моральної шкоди, яку йому було присуджено рішенням Європейського суду з прав людини від 23.06.2016 року №22323/08 «[PERSON] проти України», та ощадної книжки Радянських часі 1992 року. Позивач 13.12.2016 року та повторно 31.03.2017 року зверталась до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено. Позивач вказує, що зі спадкодавцем вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, однак через тривалу хворобу позивач пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. В ході судового розгляду справи позивач уточнила заявлені позовні вимоги та просила встановити юридичний факт її проживання однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON] більше пяти років до часу відкриття спадщини. Заявлена позовна вимога про визначення додаткового строку тривалістю 1 місяць для подачі до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.06.2017 року залишена без розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримала свій позов та просила його задовольнити. Представник Третьої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, при розгляді справи покладався на розсуд суду. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні справи покладався на розсуд суду, просив винести законне та обґрунтоване рішення відповідно до законодавства України. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.256 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.28) [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] до 07.02.1977 року. Після розірвання шлюбу позивач продовжила проживати однією сімєю з [PERSON] за адресою: м. Херсон, пров. Островського, 39 до його смерті 31.05.2016 року, що підтверджується копією домової книги (а.с.21-24), довідкою від 03.04.2017 року, виданою головою квартального комітету № 24, та показами свідка [PERSON] 31.05.2016 року помер [PERSON] що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КГ № 219375, яке видане 31.05.2016 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 715. Відповідно до листа №Л-3285/20.1/22 від 17.01.2017 року, виданого відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повідомлено, що платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 23.12.2016 року № 7175 на банківський рахунок [PERSON] перераховано 144\~028,54 грн. У звязку зі смертю [PERSON], відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що у разі смерті стягувача фізичної особи сума відшкодування, яка знаходиться на депозитному рахунку державної виконавчої служби, перераховується на рахунок спадкоємців стягувача - фізичної особи після подання ними належним чином оформлених документів, які надають їм право на отримання спадщини (а.с.30). Нотаріусом відмовлено у оформленні спадкових справ та видачі на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилась після померлого 31.05.2016 року [PERSON]. Згідно із частиною 2 статті 1223 ЦК України в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до розяснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі. При розгляді справи судом встановлено, що позивач після розірвання шлюбу продовжувала мешкати разом з [PERSON] однією сімєю, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами, і не перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Таким чином, позивачем доведено факт проживання позивача однією сімєю разом зі спадкодавцем після розірвання шлюбу до часу смерті останнього. За змістом ст. 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини. Інших умов для спадкування в четверту чергу закон не визначає. Щодо спадкування у четверту чергу, то спільне проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини є визначальним для тих осіб, які не відносяться до першої, другої та третьої черги. За таких обставин, виходячи із доведеності факту проживання позивача разом із [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років на день відкриття спадщини та враховуючі, що [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця набуває права власності на спадкове майно і у нотаріальній конторі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років є обґрунтованими. Виходячи з наведеного, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені\~\~матеріалами справи.

Outcome: approved