Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала тим, що 19.09.2006 року вони зареєстрували шлюб у Липовецькому міському відділі РАЦС, про що було зроблено актовий запис №63. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною, що спонукала звернутись до суду позивачка зазначає те, що останнім часом між ними з відповідачем постійно виникають непорозуміння, які як наслідок переходять у сварки та суперечки, що негативно впливає на психологічний стан їх неповнолітнього сина. На думку позивачки їх спільне проживання стало неможливим, відновлювати сімейні стосунки вона з відповідачем не бажає, оскільки впевнилась, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сім'ї в цілому, що є підставою для розірвання шлюбу. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.09.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №63 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], на що вказує свідоцтво про народження сері [NUMBER]. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, сина спільно не виховують, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть. В своїх заявах не висловили наміру зберегти сім'ю. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення їй дошлюбного прізвища, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved