Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 24.01.2019 року до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Обгрунтовуючи означені вимоги позивач посилається на те, що відповідач є її батьком. 05.08.2000 року шлюб між її батьками було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис №40. Після розірвання шлюбу між батьками, позивачка проживала та перебувала на утриманні матері. Батько добровільно ніколи їй фінансово не допомагав та не займався моїм вихованням та забезпеченням. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 14.07.2005 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення позивачкою повноліття. Згодом рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 03.11.2011р. у цивільній справі № 2-1528/11, зменшено розмір аліментів до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Разом з тим, у подальшому за позовом матері позивачки розмір аліментів було знову збільшено до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, про що Новогродівський міський суд Донецької області ухвалив рішення від 08.02.2013 року. Разом з тим, відповідач аліменти не виплачував у повній мірі, внаслідок якого утворилась заборгованість, яка станом на 09.12.2018 року склала 20 208,97 грн. На даний час, зазначає позивачка, вона є студенткою першого курсу денної форми навчання Київського університету культури за контрактом вартістю 25 000 грн. на рік. Крім того, позивачка проживає у гуртожитку користування яким коштує 5000 грн. на рік. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати її, як особу яка продовжує навчатися, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги. Ухвалою суду від 07.06.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. Як забачається зі зворотнього поштового повідомлення, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками 09.07.2019 року. Разом з тим, відзив на позовну заяву та докази на його обґрунтування до суду не надав. В свою чергу, представник позивачки направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, пред`явлені вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Також представник позивача не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами заочного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. При цьому, позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є дочкою відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження, де батьком позивачки записаний відповідач (а.с.10). 05.08.2000 року шлюб між батьками позивачки було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис №40, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 17). Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 14.07.2005 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення позивачкою повноліття. Згодом рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 03.11.2011р. у цивільній справі № 2-1528/11, зменшено розмір аліментів до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Разом з тим, у подальшому за позовом матері позивачки розмір аліментів було знову збільшено до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, про що Новогродівський міський суд Донецької області ухвалив рішення від 08.02.2013 року. Вказані обставини підтверджені позивачкою, шляхом надання копій судових рішень, та копій документів матеріалів виконавчого провадження (а.с. 29-38). Також судом встановлено, що позивачка є студентом першого курсу денної форми навчання Київського університету культури за контрактом, факультет мистецтв, група: сценічне мистецтво, на підтвердження цього матеріалах справи міститься копія студентського квитка [NUMBER] , виданий 01 вересня 2018 року, дійсний до 30 червня 2022 року (а.с. 19). Відповідно до довідки виданої ректором Київського університету культури від 27.03.2019 №214, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] дійсна є студентом першого курсу, групи ТА-68, денної форми навчання на контрактній основі, Київського університеті культури, IV рівня акредитації. Термін навчання: 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а.с.18). Як вбачається з матеріалів справи, між мамою позивачки - [PERSON] та Київським університетом культури укладено Договір про підготовку фахівця з вищою освітою №29807 від 21.08.2018 року. За умовами вказаного контракту, оплата за навчання складає 12 500,00 (Дванадцять тисяч п`ятсот) гривень за один семестр та 25 000,00 (Двадцять п`ять тисяч) гривень за рік. (а.с. 20-22). Крім того, в матеріалах справи наявна копія контракту від 29.08.2008 року на проживання в гуртожитку [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно квитанції № 17431853 від 29 серпня 2018 року, вартість проживання в гуртожитку за учбовий рік складає 5000 грн. (а.с. 24). Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги позивачка посилається на те, що всі витрати пов`язані з її утриманням та навчанням здійснює мати позивача, яка прикладає максимум зусиль, щоб забезпечити позиваку гідним рівнем життя. Однак їй дуже важко самостійно утримувати позивача, адже до сум оплати за навчання додаються видатки на харчування, лікування, придбання одягу, учбових матеріалів, підручників, засобів особистої гігієни, проїзд тощо. Крім тогона утриманні матері є ще одна дитина - неповнолітню донька [PERSON] , [INFO] від шлюбу з [PERSON] . Мати позивача працює у Відокремленому підрозділі «Технічний контроль якості вугілля» державного підприємства «Селидіввугілля» з 02.03.2015 року по теперішній час та має середній дохід у розмірі 7 000,00 (Сім тисяч) гривень на місяць. Намагання позивача здобути спеціальність, достатню для подальшого працевлаштування та отримання власного доходу із щоденним відвідуванням пар та виконанням домашніх завдань вимагає від позивача постійної зайнятості та не дає змоги самостійно заробляти собі на життя. В той же час, батько є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 Сімейного кодексу України, те, що позивачка є повнолітньою, проживає разом з матір`ю і продовжує навчання на денному відділенні закладу вищої освіти, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з 08.05.2019 року до і до 30.06.2022. Вимога про ухвалення судового рішення за період з 24.01.2019 року до досягнення дитиною двадцяти трьох років задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає положенням ч. 1 ст. 191 СК України та ч. 2 ст. 199 СК України. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: partial