Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до комунального закладу Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням про визнання незаконним наказу № 34-02 від 31травня 2017 року про звільнення її з займаної посади інструктора з трудової терапії, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона працювала в Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 14 травня 2001 року на посаді касира. Відповідно до наказу № 17-02 від 13 травня 2016 року її було переведено на посаду інструктора з трудової терапії. Вважає, що її звільнення було проведено відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства та вимогам наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій». Так, в період з 06 лютого 2017 року по 14 лютого 2017 року працівники Смілянського психоневрологічного інтернату з геріартричним відділенням проходили періодичний медичний огляд в Смілянській міській поліклініці для дорослих Смілянського міського ВОЗ. За результатами огляду відповідачу направлено заключний акт періодичного медичного огляду працівників разом з додатками у відповідності до вимог наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246. Згідно з додатком № 1 до заключного акту відповідача зобовязано провести комплекс оздоровчих заходів ряду працівникам і зокрема позивачу. За результатами періодичного медичного огляду лікарська комісія визнала позивача придатною для роботи за професією «інструктор з трудової терапії, про що було зазначено в Картці працівника і вказала лише на протипоказання для позивача роботи в нічні зміни. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала в Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 14 травня 2001 року на посаді касира. Відповідно до наказу № 17-02 від 13 травня 2016 року її було переведено на посаду інструктора з трудової терапії. Згідно наказу директора цього закладу № 34-02 від 31 травня 2017 року була звільнена із займаної посади на підставі п. 2 ч. ст.. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення, на думку директора, стало те, що згідно медичного огляду [PERSON] не відповідає займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок медичного стану здоровя. Вважає, що її звільнення було проведено відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства та вимогам наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій». Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та зазначив, що звільнення позивача було проведено відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства та вимогам наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій». Просив позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, оскільки вважають, що такі є безпідставними та пояснили, що звільнення позивача було проведено відповідно до вимог чинного законодавства. За результатами періодичного медичного огляду працівників інтернату з 06 лютого 2017 року по 14 лютого 2017 року та висновків наведених в заключному акті відповідно до встановленого діагнозу позивач має захворювання виражена вегетативно-судинна дистонія, гіпертонічна хвороба на будь-якій стадії, алергічні захворювання, хронічні рецидивні захворювання шкіри. Оскільки за висновком заключного акту [PERSON] противопоказано працювати в таких умовах було ініційовано клопотання до трудового колективу поступитися їй іншим робочим місцем, так як ніхто із працівників не погодився на це, тому 31 травня 2017 року на засіданні профкому було погоджено звільнити [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Просили в позовних вимогах [PERSON] відмовити за необґрунтованістю. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Смілянським психоневрологічним інтернатом з геріартричним відділенням і наказом № 40 від 14 травня 2001 року була прийнята на посаду касира зазначеного закладу. Наказом № 17-02 від 13 травня 2016 року [PERSON] була переведена на посаду інструктора з трудової терапії Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням, що підтверджується копією трудової книжки БТ-І № 6247663 (а.с.12). Наказом директора Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням [PERSON] від 31 травня 2017 року № 34-02 [PERSON] було звільнено з займаної посади з 31 травня 2017 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу КЗпП України, підставою якого є заключний акт за результатами періодичного медичного огляду в 2017 році, відповідно до вимог наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246 (а.с. 4). Згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 21 постанови від 01 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення зап. 2 ст. 40 КЗпПсуд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі. Про невідповідність працівника може свідчити і може бути підставою для розірвання трудового договору висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована інша робота, ніж виконувана (або взагалі трудова рекомендація МСЕК недана). Підставою для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України є також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя працівника, зобовязаного відповідно до законодавства проходити періодичні медичні огляди. Як передбачено п. 2.16 «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» затвердженого наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246 результати попереднього (періодичних) медичного огляду працівників і висновок Комісії про стан здоров'я заносяться до Картки працівника, який підлягає попередньому (періодичним) медичному огляду (далі - Картка працівника) за формою, зазначеною у додатку 7, і до Медичної картки амбулаторного хворого. Згідно заключного акта за результатами періодичного медичного огляду працівників Смілянського психоневрологічного інтернату від 06 лютого по 14 лютого 2017 року та додатку до нього № 1, де в п. 5 запропоновано відповідачу комплекс оздоровчих заходів , а саме : забезпечення виконання санітарних вимог на робочих місцях працівників, які працюють в шкідливих умовах праці, яким протипоказані нічні зміни 4 особи, включаючи [PERSON], значне фізичне навантаження, тривале перебування на ногах, тривале вимушене положення тулуба- 1 особа, використання хлору 1 особа (а.с. 6-8). Відповідно до Картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, затвердженої наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246 [PERSON], [INFO] придатна до роботи «Д» та рекомендовано комісією амбулаторне лікування в стаціонарного лікаря кардіолога. Також протипоказані роботи в нічні зміни (а.с. 9). З особової медичної книжки [PERSON] серія 10 АГ № 992129 вбачається, що вона придатна до роботи за професією інструктора з трудової терапії на рік (а.с.11). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] працювала в Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням на посаді інструктора з трудової терапії з графіком роботи : з 08:30 год. до 15:30 год., обідня перерва з 12:00 год. до 12:30 год., в нічний час вона не працювала та до роботи в такий не залучалася, що також і не спростував представник відповідача. Таким чином, вказані документи не містять протипоказань для виконання [PERSON] роботи на посаді інструктора з трудової терапії, а у висновку комісії не зазначено про її непридатність за станом здоровя виконувати зазначену роботу. Представниками відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] за станом здоровя не може виконувати роботу на посаді інструктора з трудової терапії, як і того, що вказана робота за станом здоровя їй протипоказана. Статтею 170 КЗпП України передбачено, що працівників, які потребують за станом здоровя надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести за їх згодою на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. У разі звільнення працівника за станом здоровя за п. 2 ст. 40 КЗпП України, який перешкоджає продовженню роботи, важливо правильно розуміти співвідношення правила частини 2 вказаної статті, яка допускає звільнення з цієї підстави лише у разі неможливості переведення працівника на іншу роботу, і ст. 170 КЗпП України, яка ставить в обовязок власникові перевести працівника, що потребує надання легшої роботи за його згодою на таку роботу, у відповідності з медичним висновком тимчасово або на необмежений строк. Як вбачається із висновку медичної комісії від 07 лютого 2017 року [PERSON] є придатною до роботи та не потребувала переведення на легшу роботу. Таким чином, суд вважає, що звільнення [PERSON] відповідачем було проведено без достатніх правових підстав, які передбачені п. 2ст. 40 КЗпП України,а тому позивач підлягає поновленню на посаді інструктора з трудової терапії в Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Отже, відповідно до довідки № 323 від 01 червня 2017 року, виданої Смілянським психоневрологічним інтернатом з геріатричним відділенням розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 6840 гривень : (19+20=39) =175 гривень 38 копійок. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, становить 239 робочих днів. Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів, які б він міг відпрацювати, якщо не був звільнений. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 36304 гривень 56 копійок. Судом встановлено, що вимушений прогул [PERSON] тривав з 31 травня 2017 року по 13 квітня 2018 рік, та становить 239 робочих днів (червень 2017 року 20 робочих днів, липень -21, серпень -22, вересень-21, жовтень -21, листопад 22, грудень -21 робочих днів) (січень 2018 року 21 робочий день, лютий -20, березень 21, квітень 9 робочих днів). Як вбачається із розрахунку наданого представником позивача, останній просить стягнути з відповідача на користь позивача 36304 гривні 56 копійок. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. А тому, враховуючи, що представником позивача заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме 36304 гривень, суд вважає за можливе стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача у вищезазначеному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, до негайного виконання, та в частині поновлення на посаді інструктора з трудової терапії в Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням [PERSON] У відповідності зі ст. 133 ч.3 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно зі ст. 137 ч.2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Договором про надання правничої допомоги, укладеним 07 червня 2017 року між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] передбачено, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 3000 гривень, який визначено за домовленістю сторін; клієнт окрім гонорару сплачує адвокату вартість наданих послуг при наданні правничої допомоги, перелік та вартість яких визначається в розрахунку обсягу вартості наданих послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги та в акті виконаних робіт при наданні правничої допомоги. Клієнт, погоджуючись з проведенням фактичних витрат, компенсує їх адвокату, а у разі відсутності коштів на їх оплату своєчасного повідомляє про це адвоката. За клієнта виплата адвокату гонорару та витрат може бути здійснена третіми особами (а.с. 29). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду витяг із договору про надання правничої допомоги від 07 червня 2017 року, копію свідоцтва адвоката [PERSON] № 367 про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцію на оплату юридичних послуг № 1/УІІ-17 від 07 червня 2017 року, розрахунок обсягу та вартості наданих послуг (а.с. 29-30, 38-39). Відповідно до розрахунку обсягу та вартості наданих послуг адвокат за надання позивачеві правничої допомоги витратив 5 год., вартість визначених послуг по наданню правничої допомоги визначається у розмірі 617 грн. 60 коп. за одну годину роботи при наданні консультацій, опрацювання наданих матеріалів, підготовки позовної заяви, ознайомлення х матеріалами справи. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката складає 3000 гривень. На підтвердження сплати вказаних витрат позивач надала суду квитанцію до приходного касового ордеру від 07 червня 2017 року на суму 3000 гривень (а.с. 38). Відтак, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 3000 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2114 гривень 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved