Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просила суд розірвати між ними шлюб зареєстрований 04 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 123, та стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей. Шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують з квітня 2019 року. Крім того, зазначила, що сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, домовленості щодо її утримання не досягнуто. Сторони до зали судових засідань не з`явились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнав (а.с.17,18). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 04 червня 2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно від 16.06.2015 року вище зазначеним відділом (а.с.7). Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 383 (а.с. 8). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 1 ст.\~110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ч. 3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідачем не надано відзив на позовну заяву, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Майнового спору між сторонами не має. Відносно позовних вимог [PERSON] відносно стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Як вже зазначалось вище, сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~вимог абзацу\~1\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Разом з цим, абзацом 1 та 2 ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, вищезазначеними вимогами не передбачено, що вказаний мінімальний розмір аліментів на утримання дитини відповідає забезпеченню гармонійного та всебічного розвитку дитини. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р., вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З позовної заяви вбачається, що дитина знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею, про що свідчить довідка, яка видана Виконавчим комітетом Старопокровської сільської ради Чугуївського району Харківської області від 24.07.2019 року за № 270 (а.с. 9). Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, матеріальне становище позивача і дитини, та виходячи із встановленого державою розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обоюдного обов`язку батьків на їх утримання, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто про розмір аліментів яких просила суд [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Одночасно суд зазначає, що платник аліментів або одержувач аліментів не позбавлені права відносно звернення до суду з позовною заявою про збільшення або про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Таким чином, позовні вимоги позивача відносно стягнення на її користь з відповідача аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . Положенням абзацу 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. В цьому випадку позивачем подано позов в якому об`єднано дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення аліментів, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви з вимогою про стягнення аліментів, то відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на відповідача, а саме у розмірі 768,40 грн. Крім того, позивачем при поданні даного позову відносно позовної вимоги про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір на суму в розмірі 768,40 грн. що підтверджується квитанцією за № 0.0.1420715507.1 від 26.07.2019 року (а.с. 1). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 768,40 грн. Згідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Таким чином та враховуючи вказані норми ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн., а також суд стягує з відповідача суму судового збору у розмірі 768,40 грн. в дохід держави. За таких підстав, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved