Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача кошти на загальну суму 11 352 долара США, що за курсом Національного банку на 06.02.2015 року (1799,9763 грн. за 100 дол. США) становить 204 333,31 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами були укладені договори строкового банківського вкладу (депозиту) №2018507 від 08.09.2014 р., №2018510 від 08.09.2014 р., №2018513 від 08.09.2014 р., №2018514 від 08.09.2014 р., №2018517 від 08.09.2014 р., №2018518 від 08.09.2014 р., №2018520 від 08.09.2014 р., №2018521 від 08.09.2014 р., №2018523 від 08.09.2014 р., №2020084 від 10.09.2014 р., строк дії яких закінчився, але кошти позивача та нараховані проценти відповідач не виплатив. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити в повному обсязі. Згідно письмових пояснень позивача від 01.09.2015 року її позовні вимоги мають бути задоволені в силу положень ст.41 Конституції України, ст.ст.526, 629, 509, 599, 631, 1060, 1061 ЦК України, при цьому застосування положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами ніяким чином не перешкоджає їй як вкладнику захищати у встановленому порядку порушені права та вимагати стягнення сум, які їй не повернуті за системою гарантування вкладів, виходячи з наведених норм ЦК України та умов договору банківського вкладу. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно письмових заперечень представника відповідача, які надійшли до суду 13.08.2015 року, залишок коштів на депозитних рахунках позивача складає 11 352 долара США; відповідно до п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, тобто станом на 06.02.2015 року; крім того, враховуючи перехід до ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Надра» з 05.06.2015 року, позивач мав право заявити про свої кредиторські вимоги Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ «КБ «Надра» з дотриманням обов'язкового позасудового порядку, передбаченого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У цій справі сторонами було визнано, що між сторонами було укладено договори строкового банківського вкладу (депозиту) №2018507 від 08.09.2014 р., №2018510 від 08.09.2014 р., №2018513 від 08.09.2014 р., №2018514 від 08.09.2014 р., №2018517 від 08.09.2014 р., №2018518 від 08.09.2014 р., №2018520 від 08.09.2014 р., №2018521 від 08.09.2014 р., №2018523 від 08.09.2014 р., №2020084 від 10.09.2014 р.; загальна сума залишку коштів на вказаних депозитних рахунках позивача разом з нарахованими відсотками на даний момент становить 11 352 долара США, що за курсом Національного банку на 06.02.2015 року (1799,9763 грн. за 100 дол. США) дорівнює 204 333,31 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Разом із тим, відповідно до наданих відповідачем заперечень з 06.02.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 05.02.2015 р., а.с.65), а згідно з Постановою НБУ №356 від 04.06.2015 р. було відкликано банківську ліцензію ПАТ «КБ «Надра» (а.с.66). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. За таких обставин, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Частинами 4 та 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів. Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості. Задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, Законом не передбачено. Отже, після прийняття Національним банком України рішення про запровадження у банку тимчасової адміністрації й призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, вимоги кредиторів банку підлягають розгляду в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, оскільки чинним законодавством встановлено особливий порядок стягнення коштів вкладників банку після початку ліквідаційної процедури, вимоги позивача щодо стягнення коштів в судовому порядку є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Таке рішення не є перешкодою для стягнення указаних позивачем коштів в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а в разі порушення прав кредитора в межах ліквідаційної процедури - для захисту цих прав у суді. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 30, 60, 61, 209, 214, 215, 219 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed