Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину вказавши, що 18 листопада 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі продажу вікон ПВХ за № 48, згідно з яким відповідач взяв на себе зобовязання щодо виготовлення та встановлення вікна і дверей за адресою: м. Кіровоград, ринок «Європейський», 1-й ряд, місце № 71, з приводу чого вона передала відповідачеві авансовий платіж в розмірі 4070,00 грн. По закінченню 10-денного терміну, після укладення договору, позивач звернулася до відповідача з питання щодо виконання замовлення, де дізналася, що замовлення відповідачем не виконане та відповідач не має намірів на виконання умов договору, з приводу чого позивач звернулася до правоохоронних органів. Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України. Заявлений позивачем цивільний позов судом повернутий, оскільки був поданий до суду після початку судового розгляду кримінального провадження. З урахуванням викладених обставин, позивач з даним позовом звернулася до суду, просить стягнути з відповідача суму внесеного авансового платежу, заподіяні збитки, 3 % річних, інфляційні втрати та моральну шкоду. Позивач у судове засідання зявилася, надала пояснення, відповідно до яких позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав частково, а саме щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 1000,00 грн., в іншій частині позову просив відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти. Відповідно до договору купівлі продажу вікон ПВХ № 48 від 18.11.2014 року, укладеного між сторонами, відповідач взяв на себе зобовязання щодо виготовлення згідно з розмірами, ескізами, кількістю, демонтажу та встановлення пластикових вікон, в приміщенні розташованому за адресою: ринок «Європейський», 1-й ряд, місце № 71. Загальна вартість послуг відповідача, згідно з вказаним договором склала 5 820, 00 грн., з яких позивачем було передано відповідачу авансовий платіж в розмірі 4070,00 грн., про що свідчать вказаний договір, квитанція до прибуткового касового ордеру від 18.11.2014 року, а також вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2015 року, згідно з яким встановлені обставини кримінального правопорушення за фактом укладення між сторонами вказаного вище договору. Відповідно до умов вищезазначеного договору, строк виконання замовлення складав 14-31 робочий день, з моменту сплати авансу або 100% сплати вартості товару. Згідно з розпискою від 25.03.2014 року, [PERSON] [PERSON], який є чоловіком позивача, придбав контейнер у [PERSON] на ринку «Європейський», у місті Кіровограді за 38 000,00 грн. та винаймає на ринку «Європейський», місце № 8 ( 1 ряд 10м2), за яке здійснює щомісячні сплати, що підтверджується вказаною розпискою, договором найму торгівельного місця від 31.08.2011 року, укладеним між [PERSON] Камалхил та Товариством з обмеженою відповідальністю «XXI-ВІК», а також копіями листа з відмітками про сплату за торгове місце у 2014 році. Відповідно до дозволу ТОВ «Кіровоград ресурс», [PERSON] надано дозвіл на проведення ремонту 05.12.- 06.12.2014 року, в речовому ряду, 71-72 місце. Не отримавши товар за замовленням від відповідача, [PERSON] [PERSON] звернувся до приватного підприємця [PERSON] з питання виготовлення вікна та дверей, з приводу чого між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт на виготовлення товару від 13.12.2014 року, загальна вартість товару за яким склала 7 700,00 грн., з яких авансовий платіж склав 2 000, 00 грн. Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, у тому числі й за фактом шахрайський дій щодо заволодіння шляхом обману коштами позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пунктів 8 та 9 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст.1167 ЦК України). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання , зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, з урахуванням зясованих під час розгляду справи обставин, а також вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2015 року, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає вимога позивача в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 4070,00 гривень. В іншій частині позову вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Під час розгляду справи встановлено, що чоловік позивача [PERSON] [PERSON], відповідно до Договору найму торгівельного місця № 8 (1 ряд 10м2), укладеного між [PERSON] Камалхил та Товариством з обмеженою відповідальністю «XXI-ВІК», є орендарем та прийняв в користування торгівельне місце на території ринку «Європейський», під розміщення магазину, загальною площею 10 кв. м. для провадження торгівельної діяльності, який не предявив до відповідача вимоги про відшкодування майнової шкоди, у тому числі й упущеної вигоди, проте така вимога предявлена дружиною [PERSON] Камалхил. Крім того, не встановлено, що шахрайськими діями відповідача було спричинено шкоду саме позивачу, яка б полягала у втраті позивачем прибутку, оскільки позивачем не доведено, що вона є фізичною особою - підприємцем та її діяльність спрямована на отримання прибутку, тому суд не вбачає порушення прав позивача. Враховуючи те, що правовідносинами, які випливають з укладеного між сторонами договору купівлі продажу вікон ПВХ за № 48 не передбачено грошових зобовязань, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованою. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову.

Outcome: partial