Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], в якому вказує, що вона є власником вищевказаної квартири. В даній квартирі зареєстрований колишній чоловік її доньки [PERSON] Починаючи з 2013 року і до теперішнього часу відповідач у зазначеному приміщені не проживає. У зв'язку з наведеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі - продажу від 01.06.2007р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], що діє від імені [PERSON] продав [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка 04.06.2007р. зареєстрована в ХБТІ під реєстраційним №10033 в книзі №171. Відповідно до довідки КП «Дніпровський» №1456 від 20.05.2014р. [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], також по даній адресі зареєстровані [PERSON], - донька, 1982р.н.; [PERSON] - зять, 1983р.н.; відповідач залишився зареєстрованим за вищевказаною адресою, однак з 2013 року по теперішній час не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно частин 1 і 2 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved