Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 22,90кв.м., житловою площею 9,60кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сараями літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», погрібом літ. «вп», огорожею № 1, воротами № 2, розташованих в с. Руські Тишки по вул. Зарічній, 14-А (колишній № 14), Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON], померлої 05 листопада 2005 року. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що 05 листопада 2005 року померла [PERSON]. Ще при житті [PERSON] все своє майно заповідала [PERSON]. Заповіт посвідчений 23 березня 1992 року, який в даний час ніким не змінений, не скасований, має чинність. Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не має змоги, оскільки державний нотаріус Першої Державної нотаріальної контори Харківського району 24.05.2017р., вих. № 1793/02-14, надала розяснення щодо порядку оформлення спадкових прав, в якому для вирішення питання можливості оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON], на майно розташоване в с. Руські Тишки по вул. Зарічній № 14-А (колишній № 14), пропонує звернутися до суду, так як відсутні документи, що підтверджують право власності та державну реєстрацію права власності нерухомого майна. Вищевикладені обставини спонукали останню звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх цивільних прав. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, але представник позивача надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі (а.с.37). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за відсутністю представника сільської ради та прийняти рішення у відповідності до вимог діючого законодавства (а.с.33). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: с. Руські Тишки, вул. Зарічна, № 14-А (колишній № 14), Харківського району Харківської області, в бюро технічної інвентаризації не оформлено та не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 974 від 19.05.2017р. (а.с.16). Спірний житловий будинок зареєстрований в Погосподарській книзі № 7 села [PERSON] за № 0696 на ім'я [PERSON], яка значиться головою цього господарства, за будинком закріплена земельна ділянка 4500,00кв.м., що підтверджується інформацією [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 26.05.2017р. № 459. Зміна номеру будинку з № 14 на № 14-А була проведена, в звязку з упорядкуванням нумерації будинків по [PERSON] сільській раді, в тому числі і по вулиці Зарічній (а.с.15). Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. [PERSON] набула на спірний житловий будинок право власності за своє життя в порядку забудови. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому Законом України «Про власність» від 07.02.1991р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності ... на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки... Відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995р.) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української PCP, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966р., п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, якіадміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975р. вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в Погосподарській книзі. Також, відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999р. № 12/5-126 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на обєкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992р., тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обовязковим. Таким чином, відповідно до діючого на той час законодавства, спірний житловий будинок, який був збудований в 1947 році, знаходиться в сільській місцевості, якою є с. Руські Тишки Харківського району Харківської області, є обєктом власності [PERSON]. 05 листопада 2005 року [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останньої (а.с.12). Оскільки спірні правовідносини щодо спадкування після смерті спадкодавця виникли в 2005 році, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, яке діяло на час їх виникнення. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується копією Свідоцтва про народження позивача серії ЯЩ № 783921, виданого 10 червня 1950 року Липецьким районним РАГС Харківської області та копією Свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯР № 419400, виданого 05 листопада 1958 року [PERSON] сільською радою Харківського району Харківської області, згідно якого позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.11). Ще при житті [PERSON] все своє майно заповідала [PERSON]. Заповіт посвідчений 23 березня 1992 року, який в даний час ніким не змінений, не скасований, має чинність, що підтверджується копією вищевказаного заповіту (а.с.13). Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Другої держнотконтори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини. Заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не надходили, що підтверджується відповіддю Другої держнотконтори Харківського району Харківської від 13.06.2017р. за № 2002/02.14 (а.с.34). Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 аркуш 20, по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на мирні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Житловий будинок, який входить до складу спадщини відкритої після смерті [PERSON] проінвентаризовано, на нього виготовлено Технічний паспорт (а.с.18-23). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки спірний житловий будинок був зареєстрований за спадкодавцем в погосподарчій книзі, входить до спадкової маси та не являється самочинним майном, а Позивачем були виконані всі вимоги закону щодо прийняття спадщини. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: approved