Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду 24.04.2017 року з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя, позивач втратила до відповідача почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Враховуючи те, що діти проживають і знаходяться повністю на утриманні позивача, а відповідач не приділяє уваги дітям, від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку ухиляється, позивачпросить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частки, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивач не зявилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги уточнила та в остаточному варіанті просила стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 30% від доходу відповідача на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав повністю. Справа слухалась у відсутності сторін згідно ст.169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112,180,182,183 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 31.05.2014 року. Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Сторони фактично проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, не мають ніяких спільних інтересів, не ведуть спільного господарства. В звязку з цим суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. Позивач на примирення не погоджується, вважає, що шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим та недоцільним для сторін. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання дітей, виходячи з вікових потреб дітей в матеріальному забезпеченні на загально необхідні речі та повязані з особливостями розвитку дітей, їх стану здоровя, враховуючи можливості матері та батька дитини надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку про доцільність визначення розміру аліментів, що мають сплачуватися відповідачем на користь позивача на утримання дітей в розмірі 30 відсотків від доходу відповідача на кожну дитину.

Outcome: approved