Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом до відповідача у якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 11 травня 2002 року та зареєстрований центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено відповідний актовий запис за № 717. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що подальше спільне сімейне життя із відповідачем неможливе через різні погляди на сімейне життя. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Збереження шлюбу неможливе. Спільного господарства не ведуть. Просить у відповідності до ст. ст. 105, 110, 114, 115 Сімейного кодексу України задовольнити позов повністю. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення проти позову. 17 травня 2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині, які надалі були усунені позивачем. 26 травня 2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 19 липня 2021 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча повідомлявся про дату час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи; від нього не надійшов відзив, а тому суд, враховуючи думку сторони позивача щодо розгляду справи, яка викладена у клопотанні яке надійшло до суду 19.07.2021, постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 11 травня 2002 року сторони зареєстрували шлюбу у приміщенні центрального відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено відповідний актовий запис за № 717, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб від 11 травня 2002 року серії [NUMBER] . Від шлюбних відносин у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] що підтверджено копіями свідоцтв про народження, які містяться у матеріалах справи. У зв`язку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивач звернулась до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Разом із тим, суд установив, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у зв`язку із чим такі фактично припинились. Також, суд враховує фактичні взаємини подружжя. Таким чином, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачем у позові, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить її інтересам, а відтак суд прийшов до висновку про те, що порушене право позивача щодо припинення шлюбу, підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статті 112 Сімейного кодексу України та враховує загальні положення законодавства на які посилалась позивач у позовній заяві. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 908 грн, що платіжним документом, який міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved