Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. У позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 2007 року по 2014 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого народився син [PERSON] , 2007 р.н. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2017 року вирішено визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2016 року, й до досягнення дитиною повноліття. Проте, [PERSON] визначені судом аліменти не сплачує, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 127 788,87 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення по сплаті аліментів, яка згідно розрахунку, становить 787 689,60 грн., а також суму витрат на правничу допомогу, яка становить 9 000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, вказуючи, що зазначена заборгованість виникла, оскільки відповідач не працює, не має доходу, на своєму утриманні має іншу дитину від другого шлюбу. Крім того, просив зменшити суму пені з тих же підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено судом, з 2007 року по 2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2017 року, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2016 року, й до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% для дитини відповідного віку. На виконання вказаного рішення суду 01.06.2018 року було видано виконавчий лист №753/17443/16-ц, на підставі якого державним виконавцем Оболонського РВ ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження (а.с.9-10). Постановою державного виконавця Оболонського РВ ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 10.4.2019 року (а.с.11-12), у зв`язку з проживанням боржника в Одеській обл., м. Чорноморськ, виконавче провадження було передано до Чорноморського міського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, яке прийняло до свого провадження дане виконавче провадження (а.с.13). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №АСВП 56901257 від 19.02.2020, складеного Чорноморським міським ВДВС ГТУЮ в Одеській області станом на 31.01.2020 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 01.12.2019 року по 31.01.2020 року складає 120 702,33 грн. (а.с. 15). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно зі ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 333/6020/16-ц від 03.04.2019. Згідно з наданого позивачем розрахунку, загальна сума неустойки (пені) за період вересень 2016 року - 13.04.2020 року становить 787 689,60 грн. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, однак суд на підставі ст. 196 СК України вправі стягнути на користь позивача суму пені у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості по аліментам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача суму пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 120 702,33 грн., що відповідає 100 відсоткам розміру самої заборгованості по сплаті аліментів, в решті суми стягнення пені слід відмовити. Ствердження представника відповідача про те, що відповідач не працює, не має доходу на сплату аліментів, має на утриманні іншу дитину від другого шлюбу, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони суперечать положенню ст. 141 СК України, за якими батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання та виховання своєї дитини, при цьому відповідач є працездатним, без будь-яких фізичних вад. Представник відповідача сам пояснює, що відповідач утримує другу свою дитину, також має у своїй власності рухоме та нерухоме майно, яким має право користуватися та володіти, тому і має можливість сплачувати аліменти, що є його обов`язком. Посилання представника відповідача на те, що є і інші підстави для зменшення суми пені, також не заслуговують уваги, оскільки відповідач та його представник не надали доказів, в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, які б були підставами для зменшення пені, згідно ч.2 ст. 196 СК України. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, які становлять 9 000 грн. Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у розмірі 840,80 грн., від сплати якого позивач була звільнена при звернені до суду.

Outcome: partial