Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя посилаючись на те що, з 21.12.2001 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , 1996 року народження, та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось. 15.12.2018 року відповідач пішов з квартири та проживає в іншому місці. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2019 року шлюб розірвано. 18.03.2008 року вони з відповідачем придбали в кредит автомобіль марки «Nissan Qashaqai», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11316678000 від 18.03.2008 року з УкрСиббанком, за кредитні кошти у розмірі 136 888,25 грн. Кошти сплачували разом, та у травні 2009 року вони достроково погасили кредит, оскільки 20.05.2009 року продали квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності. Згідно акту експертної оцінки від 12.02.2019 року середня ринкова вартість автомобіля «Nissan Qashaqai», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, станом на 12.02.2019 року складає 279 780,00 грн., та його 1/2 частина відповідно - 139 890,00 грн. У 2012 році автомобіль потрапив у ДТП, та їм була завдана значна матеріальна шкода, автомобіль потребував відновлювального ремонту за значні кошти. Для ремонту автомобіля відповідач позичив у її матері 7 000 доларів США, які до цього часу не повернув. Винним у ДТП визнано іншого водія, до якого відповідач подав позов про відшкодування шкоди. 10.10.2012 року на користь [PERSON] було стягнуто кошти у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 96 989,84 грн., моральної шкоди - 10 000 грн. та 1270 грн. судового збору. Оскільки, шкода завдана їх спільному майну, то просила стягнути 1/2 частину коштів - 48 085,32 грн., загальна сума - 96 170,63 грн. Крім того, просила стягнути 6 000 грн. витрат на правничу допомогу. У заяві про зміну предмету позову послалась на те, що 03.04.2019 року вона дізналась про відчуження відповідачем спірного автомобіля [PERSON] за договором купівлі-продажу № 3246/2019/1277486 від 10.01.2019 року. Згоди на його відчуження вона (позивач) не давала. Кошти відповідач отримав одноособово. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обставини викладені у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 15.02.2019 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2019 року відкрито провадження у справі та накладено арешт на спірний автомобіль. 02.04.2019 року надійшов відзив на позовну заяву. 15.04.2019 року надійшла відповідь на відзив. 15.04.2019 року подано заяву про зміну предмету позову. 02.05.2019 року надійшли заперечення на відповідь на відзив. В суді встановлено, що 21.12.2001 року між сторонами зареєстровано шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 18.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № [NUMBER] . Згідно умов даного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 136 888,25 грн. на особисті потреби - на придбання автомобіля «Nissan Qashaqai». В забезпечення виконання грошового забезпечення передано у заставу автомобіль «Nissan Qashaqai», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску. Вартість предмету застави склала 161 045,00 грн. З листа АКІБ «УкрСиббанк» № 135-22-32/1797 від 20.05.2009 року убачається, що [PERSON] достроково виконав всі зобов`язання за кредитним договором № 11316678000 від 18.03.2008 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до ст. 60 СК України, Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Згідно частини 1 статті 70 України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Викладені обставини свідчать про те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами по справі у період шлюбу, та спільним майном подружжя. Даний факт стороною відповідача не заперечується. Однак, як було встановлено в процесі розгляду справи, спірний автомобіль відповідачем відчужений за Договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3246/2019/1277486 від 19.01.2019 року на користь третьої особи. Вартість автомобіля - 50 000,00 грн. Встановлено і те, що відповідач про продаж автомобіля позивача не попереджав, згоди на його продаж не отримував, кошти позивачу не давав. Згідно Акту з експертної оцінки складеного 12.02.2019 року, ринкова вартість автомобіля Nissan Qashaqai, 2008 року випуску, становить 279 780,00 грн. Експертну оцінку здійснено за зверненням [PERSON] . При складанні акту огляд транспортного засобу не проводився, зі слів замовника автомобіль технічно справний. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина ринкової вартості автомобіля - 139 890,00 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що автомобіль був у ДТП, та його продаж було здійснено за 50 000 грн., і що саме це має бути враховано судом, оскільки це суперечить діючому законодавству. Крім того, сторона відповідача не виявила бажання заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля з урахуванням того, що транспортний засіб був пошкоджений у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.20128 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. З приводу стягнення з відповідача 1/2 частини відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 48 085,32 грн., яка стягнута рішенням суду з винної у ДТП особи і яка на час ще не виплачена, суд відмовляє, оскільки пред`явлення вимоги на майбутнє нічим не передбачена. Крім того, судом задовольняється вимога позивача про стягнення 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, яка визначена без урахування того, що транспортний засіб був пошкоджений у результаті ДТП. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Вивчивши надана докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу є доведеними, та складають всього 26 000 грн. При подачі позову до суду позивач сплатив 1 879,75 грн. судового збору, та за заяву про забезпечення позову - 384,20 грн., та 200,00 грн. за проведення експертного дослідження. Враховуючи те, що позов задоволено частково, з відповідача слід стягнути 1 398,90 грн., 384,20 грн. та 200 грн., а всього 1 983,10 грн. Згідно ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Ухвалою суду від 13.03.2019 року був накладений арешт на 1/2 частину автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] . В процесі розгляду справи було установлено, що спірний автомобіль вибув із володіння [PERSON] на користь третьої особи, у зв`язку з чим заходи забезпечення позову підлягає скасуванню. Враховуючи викладена та

Outcome: partial