Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

позивач звернулася до суду 16 лютого 2017 року з позовом, вказавши, що вона з 22.05.2004 р. по 10.09.2009 р. перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Династія Україна». На вказаному підприємстві вона працювала поваром кулінарної дільниці, поваром формовочної дільниці, оператором тістомісильної машини, оператором пельменної лінії, фахівцем з формовки. 12.11.2008 р. близько 08-30 години в робочий час з нею стався нещасний випадок на виробництві, під час налагодження машини її палець потрапив на робочу частину машини та остання фаланга вказівного пальця лівої руки в неї була відсічена гострим механізмом машини, що рухався. В той же день в лікарні їй було надано медичну допомогу. Однак керівництво ТОВ «Династія-Україна» відмовилося фіксувати вказаний факт як нещасний випадок на виробництві і визнавати її травму в якості травми, отриманої на виробництві. За захистом порушених прав вона змушена була звернутися до суду. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2012 р. зобовязано ТОВ «Династія Україна» провести розслідування та скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та Н-5. 06 листопада 2012 року було складено акт проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1. Згідно вказаних актів причиною нещасного випадку був незадовільний технічний стан засобів виробництва. Згідно пройденого нею медико-санітарного обстеження їй встановлено 5% працездатності з 04.03.2013 р. безстроково. Після цього через фізичні обмеження та вади у неї виникають складнощі з працевлаштуванням. Вона не має змоги займатися повноцінно побутовими справами та відчуває значні обмеженні з приводу цього, постійно живучи з відчуттям постійного фізичного і морального дискомфорту, почуваючи себе зовсім виснаженою, бо знаходиться в постійному нервовому стані. Протягом тривалого часу вона змушена звертатися до свого роботодавця та принижуватися, прохаючи оформити вказану травму як нещасний випадок. Постійні відмови, погрози звільненням, а потім і саме звільнення сильно пригнічували її моральне самопочуття. Крім того вона щоденно переносить безстрокові душевні страждання. У неї погіршилися стосунки з членами сім'ї, її нинішній стан здоровя викликає зайву подразливість та неврівноваженість, що інколи призводить до дрібних суперечок. Позивач в звязку з ліквідацією ТОВ «Династія Україна» просить стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті [PERSON] 16000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди за травму, отриману на виробництві. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що належним відповідачем по справі повинно бути саме підприємство, оскільки відповідно до ч. 27 ст. 77 Розділу VI «особливі положення «Закону України «Про державний бюджет на 2006р.» прийнятий Верховною Радою України 20.12.2005 р. і який набрав чинності з 01.01.2006 р., визначено з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом зупинити на 2006р. дію абз. 4 ст. 1 п.п. «Е» п.1 ч.1 ст. 21, ч.3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві». Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2007 р.», п.22 ст. 71, зупинено дію абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку), п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч.3 ст. 28. Таким чином згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується винною особою, а актом Н-1 винним визнано підприємство. Крім того оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, відсутні підстави для покладення на відділення обовязку здійснювати таку виплату. Оскільки з 01.01.2015 р. набрав чинності закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», то призначення страхових виплат проводилося на підставі норм нового закону. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Династія Україна» зобовязано провести розслідування та скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та Н-5, що стався 12.11.2008 р. о 8 год. 30 хв. з [PERSON] під час роботи на машині LB 250 Evolution та призвів до травматичного відсічення фаланги другого пальця лівої кисті з дефектом мяких тканин (а.с. 8-10 копія рішення). На підставі вказаного рішення суду складено Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 12 листопада 2008р. о 08 год. 30 хв. в товаристві з обмеженою відповідальністю «Династія України» за формою Н-5 (а.с. 11-13 копія акту) та Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 (а.с. 14-17 копія акту). За результатами МСЕК щодо визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 12.03.2013 р. [PERSON] встановлено 5% втрати працездатності з 04 березня 2013 р. безстроково (а.с. 18 копія довідки). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з отриманим професійним захворюванням, виникло у позивача з 04 березня 2013 року, з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК (а.с. 18 зворот) тому, виходячи з норм діючого законодавства, яке регулює умови та порядок відшкодування моральної шкоди, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати у відповідності до норм КЗпП України. Відповідно частини 1 статті 237-1 КЗпП України обовязок з відшкодування моральної шкоди працівнику покладається на власника або уповноваженого органу підприємства у разі порушення законних прав працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя . Порушення прав [PERSON] та вина підприємства в нещасному випадку на виробництві зафіксовано актом від 06 листопада 2012 р. проведення розслідування нещасного випадку, однак в звязку з тим, що підприємство знаходилося в стадії ліквідації та відсутні нормативно-правові акти з охорони праці підприємства, комісія не має змоги встановити осіб дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку. Факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим позивачем професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушена була переносити фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя. Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України(для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Разом з тим, обовязок з відшкодування моральної шкоди не можна покласти на ТзОВ «Династія Україна», оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «ДИНАСТІЯ УКРАЇНА» ліквідовано згідно запису від 10.12.2013 р. (номер запису 12271170055000514) (а.с. 19-29 копія витягу). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами, організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Аналогічне роз'яснення міститься і в пункті 1-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами та доповненнями, відповідно до якого особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника - Фондом. Таким чином оскільки підприємство, яке зобовязано відшкодувати моральну шкоду позивачці у звязку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, ліквідовано без правонаступників, то таку шкоду повинен відшкодувати відповідач в порядку компенсації. Розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначений з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, та інших обставин. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керувався тим, що: позивачка відчувала душевні страждання у зв'язку з виробничою травмою, відновити попередній стан життя позивачки неможливо. З врахуванням цього суд вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди, завдану внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 2000 гривень. Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (мінімальний розмір), оскільки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial