Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 06.09.2018 та просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS], та зняти її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування позову вказувала, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку, окрім неї зареєстрована [PERSON], яка не є членом її сім`ї, та яка у вказаному житловому приміщенні не проживає. Факт реєстрації місця проживання відповідача у належному їй житловому будинку зумовлює нарахування комунальних платежів у завищеному розмірі, чим порушуються її права. Відповідач участі в сплаті комунальних послуг не приймає, добровільно з реєстрації не знімається. Між ними відсутні будь-які домовленості щодо порядку користування вказаним житловим приміщенням. Позивач та її представник за довіреністю до суду не з'явилися. Від представника позивача, через канцелярію суду, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 18). Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 15), до суду повторно не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не надала (а.с. 22, 25). Третя особа Веселівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але участь свого представника у розгляді справи не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 24). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 10.12.1996 року, згідно якого вказаний будинок належав [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7), а також свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.09.2016 відповідно до якого [PERSON] успадкувала частку [PERSON], померлого [INFO], у вказаному майні (а.с. 8), а також витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 9). Відповідно до довідки Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 656 від 30.08.2018 та акту про не проживання від 30.08.2018, [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS], але з 2000 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 10-11). Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує її право власності, оскільки на відповідача продовжує нараховуватися плата за житлово-комунальні послуги, участі у сплаті яких вона не приймає, що призводить до надмірного матеріального тягаря на позивача, про що вказував позивач у позові та не заперечив відповідач. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, серед іншого, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Зі змісту ст. 402, 406 ЦК України, слідує, що сервітут, серед іншого, може бути встановлений договором, а припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, яка зареєстрована у вказаному житловому приміщенні зі згоди власника, у ньому не проживає, її реєстрація у вказаному житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, власник житла не бажає надалі надавати відповідачу, яка не є членом її сім`ї право користування вказаним житловим приміщенням, тому з метою захисту права власності позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 4 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи та інтереси. Суду не надано доказів, які б вказували на наявність спору з приводу зняття відповідача з реєстрації місця проживання за вище вказаною адресою, за наявності підтвердженого факту втрати відповідачем право користування житловим приміщенням. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зняти відповідача з реєстрації за вище вказаною адресою, є передчасними та надлишковими, оскільки зняття з реєстрації відповідача може бути проведено на підставі судового рішення про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., рішенням суду позовні вимоги задоволено, тому

Outcome: partial