Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Кредитпромбанк» (далі ПАТ «Кредитпромбанк»), треті особи: Публічне Акціонерне Товариство «Дельта-банк» (далі ПАТ Дельта-банк), [PERSON], про порушення прав споживачів, в якому, після неодноразових уточнень, остаточно просила: повернути сторони до первісного стану; скасувати договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року в частині продажу прав вимоги [PERSON] та [PERSON]; скасувати забезпечення за кредитними договорами договорами іпотеки від 09.02.2007 року, посвідченого нотаріусом Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] за реєстровим записом № 117 та від 30.08.2007 року посвідченого нотаріусом Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] за реєстровим записом № 85/2006р., за якими майновий комплекс, розташований за адресою: вул. Фрунзе, № 111 с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області було передано іпотекодавцю ПАТ «Кредитпромбанк»; скасувати арешт, накладений третьою особою ПАТ «Дельта-банк» на особисте майно [PERSON] та зобовязати державного реєстратора внести відомості про припинення арешту особистого майна [PERSON] до Єдиного державного реєстру; Зобовязати третю особу ПАТ «Дельта-банк» повернути незаконно отримані від відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» оригінали правовстановлюючих документів (свідоцтво на право власності на технічний паспорт) на майновий комплекс, розташований за адресою вул. Фрунзе № 111 с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, що було додано до укладеного договору іпотеки від 30.08.2007 року; постановити окрему ухвалу про порушення прав споживачів [PERSON] та [PERSON] відповідачем ПАТ «Кредитпромбанк» та третьою особою ПАТ «Дельта банк». В обгрунтування позову зазначала, що підставою для звернення до суду є порушення умов кредитного договору банківського кредитування, порушення банком умов кредитного договору п.7.5 та продаж права вимоги без укладення додаткової угоди, порядку стягнення, оскільки є майнове забезпечення за іпотечним договором - комерційна нерухомість, порушення п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про вимоги кредитування та загальної вартості кредиту № 168 від 109.05.2007 року. Зазначала, що 13.08.2007 року між нею та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 03/1/260/07-Z, в забезпечення якого за договором іпотеки від 30.08.2007 року надано майно, розташоване за адресою: вул. Фрунзе, № 11 с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області. 09.02.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 03/1/033/07-Z, в якості забезпечення якого за договором іпотеки від 30.08.2007 року надане майно, розташоване за адресою: вул. Фрунзе, № 111 с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області. За вказаними кредитними договорами була здійснена часткова оплата боржниками. Зазначає, що ПАТ «Дельта-банк» придбав права вимоги з порушенням умов кредитного договору (п. 7.5), які є несправедливими, та банк є неналежним набувачем. Також вказує на те, що договір купівлі-продажу права вимоги є недійсним за вимогами законодавства ( ст.ст. 626-632 ЦК України), банк порушив п. 7.5 Кредитних договорів та уклав договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року в частині продажу прав вимоги [PERSON] та [PERSON] в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1046 ч.2 ЦК України. Не зважаючи на те, що заочні рішення, за якими банком отримано виконавчі листи, скасовано, борги продано. Посадовими особами «Дельта-банку» направляються виконавчі листи до ВДВС , за якими протиправно відкриваються виконавчі провадження. Порушено порядок використання персональних даних. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. Вислухавши думку сторін, дослідивши надані сторонами докази та розглянувши справу в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлено наступне. 30.08.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03/1/260/07-Z, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 400000грн. строком по 29 серпня 2015 року включно з процентною ставкою 20 відсотків річних. Пунктом 7.5 особливих умов зазначеного договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору дійсні лише у тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін ( а.с. 11-15). В забезпечення зобовязань за кредитним договором № 03/1/260/07-Z, 30.08.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку надано майно, розташоване за адресою: вул. Фрунзе, № 11 с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, яке належить [PERSON] на праві приватної власності ( а.с. 16-18). 09.02.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03/1/033/07-Z, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 300000грн. строком по 08 лютого 2012 року, зі сплатою 22 відсотків річних ( ас. 19-21). В забезпечення зобовязань за кредитним договором № 03/1/033/07-Z, 29.10.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобовязалась солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 03/1/033/07-Z від 09.02.2007 року ( а.с. 22-23). 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» купив права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення за ними, в тому числі і кредитними договорами № 03/1/033/07-Z та № 03/1/260/07-Z ( а.с. 135-141). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 512, 513 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Зокрема, відповідно до ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора, зокрема, у зобовязаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Посилання позивача на порушення банком при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги п. 7.5 кредитного договору, відповідно до якого всі зміни та доповнення до цього договору дійсні лише у тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін, є неспроможними, оскільки внаслідок укладення договору купівлі-продажу прав вимоги умови кредитного договору не змінились і даний договір не є доповненням до кредитного договору, а відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Підстав неможливості зміни кредитора, передбачені ст. 515 ЦК України, під час розгляду справи не встановлено. Відсутні застереження з цього питання і в кредитному договорі. Що стосується не повідомлення банком позивача про зміну кредитора, то з огляду на ст. 516 ЦК України, до укладення договору купівлі-продажу прав вимог зазначені дії не є обовязковими, а після його укладення ризик настання несприятливих наслідків у разі не повідомлення боржника про зміну кредитора, несе новий кредитор та зазначена обставина не може бути підставою для скасування договору. Зі змісту позову вбачається посилання позивача на порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», але зазначене посилання носить загальний характер. Досліджені в ході судового засідання докази в їх сукупності дають підстави суду зробити висновок про відсутність порушень, визначених зазначеною статтею. При цьому суд зауважує, що справа розглядається виключно в межах заявлених вимог і визначення порушеного права є виключним правом позивача. Посилання на порушення при використанні персональних даних не є обставиною, яка тягне за собою скасування договору або визнання його недійсним. Захист права позивача у цьому разі, у разі наявності такого порушення, може бути реалізоване іншим видом судочинства, зокрема, кримінальним чи адміністративним. Неспроможними є посилання позивача на порушення п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постанова Правління Національного банку України 10.05.2007 N 168, оскільки відповідно до п. 3.8 зазначених Правил, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Однак, як вбачається з кредитного договору № 03/1/260/07-Z від 30.08.2007 року, кредит надавався в національній валюті гривні. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України, від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед, сторони правочину. Як вбачається з договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року, він укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк». [PERSON], не являючись стороною за вказаним договором, ставить питання про його скасування, предявляючи зазначену вимогу лише до ПАТ «Кредитпромбанк», зазначивши його відповідачем, та висуває вимоги в інтересах [PERSON], яка є третьою особою та сама будь-яких вимог на предмет спору не предявляє та не уповноважувала заявляти такі вимоги [PERSON] З огляду на викладене, вимога про скасування договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року в частині продажу прав вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає, у звязку з чим не підлягає задоволенню і вимога про скасування арешту, накладеного третьою особою ПАТ «Дельта-Банк» на особисте майно [PERSON], та зобовязання державного реєстратора внести відомості про припинення арешту особистого майна [PERSON] до Єдиного державного реєстру, оскільки ця вимога є похідною та, крім того, державний реєстратор не є стороною у справі. Стосовно вимоги про повернення сторін у первісний стан (за поясненнями в судовому засіданні позивача повернення у первісний стан сторін за кредитним договором між нею та ПАТ «Кредитпромбанк»), то вона задоволенню не підлягає, оскільки кредитний договір від 30.08.2007 року є чинним, вимог про визнання його недійсним, розірвання не предявляється та підстав, що свідчать про його нікчемність, визначену законом, судом не встановлено. Щодо скасування забезпечення за кредитними договорами-договорами іпотеки від 09.02.2007 року, посвідченого нотаріусом Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] за реєстровим записом № 117 та від 30.08.2007 року, посвідченого нотаріусом Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] за реєстровим записом № 85/2006р., за якими майновий комплекс, розташований за адресою: вул. Фрунзе, № 111 с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області було передано іпотекодавцю ПАТ «Кредитпромбанк», то іпотечний договір укладався в забезпечення кредитного договору від 30.08.2007 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], а кредитний договір від 09.02.2007 року укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] та відповідно до наданих позивачем доказів, в забезпечення зобовязань за цим договором укладався договір поруки, при цьому зазначені договори є чинними, доказів визнання їх недійсними, нікчемними або припиненими суду не надано. Не заявлено таких позовних вимог і позивачем. Крім цього, як вже встановлено вище, [PERSON] не уповноважувала у визначеному цивільно-процесуальним законодавством порядку позивача предявляти будь-які вимоги від її імені до будь-якої особи. Щодо зобовязання ПАТ «Дельта-банк» повернути незаконно отримані від відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» оригінали правовстановлюючих документів (свідоцтво на право власності на технічний паспорт) на майновий комплекс, розташований за адресою вул. Фрунзе № 111 с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, що було додано до укладеного договору іпотеки від 30.08.2007 року, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки ПАТ «Дельта-Банк» не є відповідачем у справі, крім того, документи передані за умовами укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, у скасуванні якого судом відмовлено з зазначених вище підстав. Серед іншого, з досліджених в ході судового засідання рішення господарського суду Миколаївської області від 21.10.2010 року, яке набрало законної сили ( а.с. 174-179) вбачається, що на сьогоднішній день позивач не є власником майна, яке передано в іпотеку в забезпечення кредитного договору та правові наслідки невиконання умов основного зобовязання за кредитним договором тягне для позивача лише ті наслідки, які передбачені саме кредитним договором, а не договором іпотеки, оскільки іпотечне майно вибуло з правового режиму власності позивача. Вимогу про постановлення окремої ухвали про порушення прав споживачів [PERSON] та [PERSON] відповідачем ПАТ «Кредитпромбанк» та третьою особою ПАТ «Дельта банк» суд не розглядає як позовну, оскільки вона не свідчить про наявність спору про право, що підлягає судовому захисту (відновленню порушеного, невизнаного або оспорюваного права) та винесення окремих ухвал регламентовано ст. 211 ЦПК України. Так, відповідно до ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу. Разом з цим, оскільки за результатом розгляду справи позов про захист прав споживачів задоволенню не підлягає, відсутні і підстави для винесення окремої ухвали, про що просить позивач.

Outcome: dismissed