Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити їй відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 1000000 грн.: за незаконне затримання - 50000 грн.; за незаконне притягнення як обвинуваченої - 50000 грн.; за час перебування під слідством і судом у період з 03.06.2008 року по 30.05.2016 року протягом 96 місяців - 800000 грн.; за незаконне накладення арешту на нерухоме майно - 100000 грн.; визначити їй, як спадкоємцю [PERSON] , який помер [INFO] відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі: за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності як обвинуваченого [PERSON] - 100000 грн., за час перебування під слідством і судом [PERSON] у період з 06.04.2006 року по день смерті [INFO] - 1000000 грн., усього 1100000 грн.; стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 грн., шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; стягнути з Державного бюджету України на її користь як спадкоємцю [PERSON] , який помер [INFO] відшкодування моральної шкоди у розмірі 1100000 грн., шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.05.2008 року відносно неї було порушено кримінальну справу №58079308/2 за фактом заволодіння майном громадянина [PERSON] за ознаками злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Під час досудового слідства на належну позивачеві квартиру було накладено арешт. Також під час слідства старший слідчий прокуратури міста Кривого Рогу об`єднав в одне провадження кримінальну справу по обвинуваченню позивача з кримінальною справою по обвинуваченню громадян [PERSON] та [PERSON] . Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30.07.2008 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було об`єднано в одне провадження з кримінальною справою по обвинуваченню [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кримінальна справа за її обвинуваченням та обвинуваченням інших осіб неодноразово постановами судів направлялась на додаткове розслідування, однак такі постанови скасовувались ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області та направлялися на новий розгляд. 24.06.2014 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу в черговий раз ухвалив постанову про направлення справи на додаткове розслідування та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2014 року зазначена постанова була залишена без змін. Кримінальна справа відносно позивача та інших осіб прийнята до провадження слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області і внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014040230000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. 30.05.2016 року вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення на підставі ст. 40, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, знятий арешт з нерухомого майна. Так, позивач зазначає, що у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством та судом, відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», держава Україна повинна відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду у наступних розмірах: 50000 грн. - за незаконне затримання; 50000 грн. - за незаконне притягнення як обвинуваченої; 800000 грн. - за час перебування під слідством та судом у період з 03.06.2008 року по 30.05.2016 року протягом 96 місяців, з урахуванням тривалого часу заподіяння моральної шкоди; 100000 грн. - за незаконне накладення арешту на нерухоме майно, з урахуванням тривалого часу заподіяння моральної шкоди. Крім того, до кримінальної відповідальності в рамках вищевказаного кримінального провадження був притягнутий син позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач, як мати та спадкоємець [PERSON] має право отримати відшкодування моральної шкоди, яке належить синові на підставі ст. 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності сина позивача та тривалий час перебування його під слідством та судом з 06.04.2006 року по 30.05.2016 року, спричиняло синові моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Позивач вважає, що моральна шкода, завдана [PERSON] повинна бути відшкодована у наступних розмірах: 100000 грн. - за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності як обвинуваченого; 1000000 грн. - за час перебування під слідством та судом у період з 06.04.2006 року по день смерті [INFO] протягом 122 місяців, з урахуванням тривалого часу заподіяння моральної шкоди. Як зазначає позивач, вона перебувала під слідством та судом протягом 96 місяців, а її син - протягом 122 місяців. Виходячи з положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди повинен складати для неї 400 608 грн. (4173 мінімальний розмір заробітної плати х 96 місяців), а для її сина - 509 106 грн. (4173 мінімальний розмір заробітної плати х 122 місяці). Проте вона вважає, що відшкодування моральної шкоди їй та її синові повинно бути у розмірі більшому ніж її мінімальний розмір, оскільки перебування під слідством та судом відбувалось протягом тривалого часу, що потребувало додаткових зусиль для організації життя під впливом негативних наслідків перебування під слідством та судом та обмеження прав і свобод, перебуваючи під запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд. Протягом тривалого часу провадження по справі (період з 2006 року по 2016 рік) позивач та її син повсякденно відчували негативний психологічний вплив притягнення до кримінальної відповідальності, вони мусили спрямовувати зусилля на те, щоб приховати від знайомих, сусідів та співробітників за місцем роботи, факт притягнення до кримінальної відповідальності. Весь час тривалого провадження по справі позивач із сином перебували під запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд, що обмежувало їх особисту свободу та чинило на них негативний психологічний вплив. Органом досудового розслідування в травні 2008 року було накладено арешт на квартиру, належну в рівних частках позивачеві, її сину та чоловіку позивача, який помер [INFO] . Факт накладення арешту на квартиру обмежував право розпоряджатись нею та перешкоджав оформленню спадщини після смерті чоловіка. Факт закриття кримінальної справи відносно позивача та її сина [PERSON] з реабілітуючих підстав свідчить про незаконність притягнення їх до кримінальної відповідальності, незаконність обрання запобіжного заходу, незаконність накладення арешту на нерухоме майно. Представник позивача у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності та у відсутність позивача. Представник відповідача - Прокуратури Дніпропетровської області, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та при ухваленні рішення врахувати наданий відзив. Так, у наданому відзиві Прокуратура Дніпропетровської області не погоджується із розміром заявленої моральної шкоди. Зазначено, що кримінальна справа відносно позивача була порушена 28.05.2008 року. На даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки компенсації моральної шкоди. Разом з тим, питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерство юстиції України виклало у власних Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди». В основному 6-й розділ таких рекомендацій повторює положення ст. 23 ЦК України і п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України. Так, у п. 6.4 Методичних рекомендацій визначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною справжнім стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, коли така компенсація стосується юридичної особи. На думку прокуратури області, саме у зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавець у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Оскільки, згідно матеріалів справи, позивач перебувала під кримінальним переслідуванням у період з 28.05.2008 року (дата порушення кримінальної справи) до 30.05.2016 року (дата закриття кримінального провадження), тобто 96 місяців та враховуючи вимоги ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір мінімальної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] становить 400 608 грн. При цьому, здійснюючи розрахунок заподіяної моральної шкоди позивач розмежовує факт незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності на окремі процесуальні дії. Проте, згідно з положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» окремі процесуальні дії під час досудового та судового розслідування не розмежовуються та є складовими основної підстави для відшкодування моральної шкоди - незаконне перебування під слідством та судом. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди як спадкоємця [PERSON] , заподіяної померлому, представник відповідача вважає, що така необґрунтована, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко встановлено, що право на відшкодування шкоди, заподіяної померлому громадянинові, переходить до його спадкоємців у всіх випадках, окрім відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не зазначено жодної норми матеріального права, на підставі якої можливо відшкодувати моральну шкоду, завдану померлому [PERSON] , на її користь. Тому в цій частині позовних вимог належить відмовити повністю. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, до суду не з`явився, заяв не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, за клопотанням позивача судом було витребувано матеріали кримінального провадження №12014040230000895 від 08.10.2014 року відносно [PERSON] та [PERSON] . Судом установлено, що 28.05.2008 року відносно позивача була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, якій присвоєно порядковий номер 58079308/2 та яку було в той же день об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №58079308 та об`єднаній кримінальній справі присвоєно єдиний номер 58079308 (Т.12 а.с.47,48 кримінальної справи № 444/3079/12). 28.05.2008 року старшим слідчим прокуратури м. Кривого Рогу винесено постанови про накладення арешту на майно позивача (Т.12 а.с.54,55 кримінальної справи № 444/3079/12). 03.06.2008 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та цього ж дня позивачеві було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (Т.12 а.с.83-84, 87-88 кримінальної справи №444/3079/12). 06.06.2008 року обвинувальний висновок за обвинуваченням позивача був затверджений прокурором міста Кривого Рогу і кримінальна справа №58079308 була направлена до суду (Т.12 а.с. 40-195 кримінальної справи № 444/3079/12). Разом з тим, 06.04.2006 року відносно сина позивача - [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та яку було об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №58069329 з присвоєнням єдиного номеру № [NUMBER] . Цього ж дня [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (Т.3 а.с.53,56,57 кримінальна справа №216/5116/13-к). 10.08.2006 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та цього ж дня йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (Т.12 а.с.92-94, 95, 98, 99 кримінальної справи №216/5116/13-к). 14.08.2006 року обвинувальний висновок за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України був затверджений прокурором міста Кривого Рогу і кримінальна справа №58069329 була направлена до суду (Т.5 а.с.1-91 кримінальної справи № 444/3079/12). Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30.07.2008 року, кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] об`єднано в одне провадження з кримінальною справою за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (Т.13 а.с.9-10 кримінальної справи № 444/3079/12). Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02.09.2011 року, кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто прокуророві міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування (Т. 17 а.с.205-207 кримінальної справи №444/3079/12). Вказана постанова суду ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.11.2011 року залишена без змін (Т. 17 а.с.216-221 кримінальної справи №444/3079/12). На стадії додаткового розслідування дії [PERSON] та [PERSON] було перекваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України (Т. 20 а.с.228-229 та Т.21 а.с.165-167, 172-175 кримінальної справи №216/5116/13-к). Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.2013 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України та інших осіб повернуто прокуророві міста Кривого Рогу для додаткового розслідування (Т.24 а.с.190-216 кримінальної справи №444/3079/12). Вказана постанова ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.06.2013 року скасована та справу направлено на новий судовий розгляд (Т.25 а.с.30-55 кримінальної справи №216/5116/13-к). Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.06.2014 року черговий раз кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України та інших осіб повернуто прокуророві міста Кривого Рогу для додаткового розслідування (Т.26 а.с.247-258 кримінальної справи №216/5116/13-к). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2014 року постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.06.2014 року залишено без змін (Т.27 а.с.10-20 кримінальної справи №216/5116/13-к). Кримінальна справа щодо позивача та інших осіб слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області прийнята до провадження та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014040230000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (Т. 27 а.с.23 кримінальної справи №216/5116/13-к). Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2016 року кримінальне провадження №12014040230000895 від 08.10.2014 року відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та інших осіб, закрито у зв`язку з відсутністю складу зазначених кримінальних правопорушень, запобіжний захід скасовано, арешт з нерухомого майна знято (Т.27 а.с.57-59 кримінальної справи №216/5116/13-к). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.12). Так, на підставі матеріалів кримінального провадження, судом установлено, що позивач перебувала під слідством та судом у період з 28.05.2008 року по 30.05.2016 року, тобто протягом 96 місяців. Син позивача - [PERSON] перебував під слідством у період з 06.04.2006 року по день смерті - [INFO] , тобто протягом 122 місяців. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, порядок відшкодування вищезазначеної шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, в абзаці 2 пункту 14 постанови судам роз`яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4723 гривні. Згідно із пунктами 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, який на час розгляду справи судом набрав чинності, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 4723 гривні. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. З урахуванням викладеного розмір відшкодування шкоди слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Судом установлено, що [PERSON] в період з 28.05.2008 року по 30.05.2016 року, тобто протягом дев`яноста шести місяців перебувала під кримінальним переслідуванням, підозрювалась та обвинувачувалась у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, їхній час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань. Так, фактично у зв`язку з перебуванням під слідством і судом позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнала тривалих негативних емоційних хвилювань, тому, виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням запобіжного заходу, арешту майна, суд дійшов висновку про те, що відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 453 408 (чотириста п`ятдесят три тисячі чотириста вісім) гривень, виходячи з розрахунку: 4723 грн. х 96 повних місяців перебування під слідством і судом. Враховуючи викладене, позовна вимога щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 453 408 грн. Щодо позовної вимоги про визначення позивачеві, як спадкоємцю [PERSON] та стягнення на її користь відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. При цьому, згідно статті 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3 і 4 статті 3 цього Закону, у встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців. Таким чином, перехід права до спадкоємців на відшкодування моральної шкоди, завданої померлому громадянинові, законом не передбачено, а відтак у задоволені цієї позовної вимоги [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial