Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким надати дозвіл на виїзд за межі України до країн Євросоюзу строком до [INFO] року громадянину України [PERSON], [INFO] та строком до [INFO] року [PERSON], [INFO], яка не досягла 16-ти річного віку, у супроводі матері [PERSON], [INFO], або у супроводі осіб, які уповноважені [PERSON] за нотаріально посвідченою згодою, які будуть супроводжувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 2000 року по лютий 2013 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] року народження, та [PERSON], [INFO] року народження. Шлюб було розірвано рішенням суду, однак їх сім'я розпалась задовго до офіційного розірвання шлюбу, тому після переривання подружніх стосунків неповнолітні діти протягом останніх двох років проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач з ними спільно не проживає з жовтня 2013 року, його місце перебування і проживанні ні їй, ні дітям не відоме, у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні відповідач жодної участі не приймав та не приймає, з дітьми після розпаду сім'ї не спілкується, жодних стосунків з сином та дочкою не підтримує і взагалі уникає будь-якого спілкування з дітьми та з нею. Позивач одноособово матеріально забезпечує дітей, піклується про їх життя, здоров'я, навчання, розвиток при цьому діти ростуть врівноваженими, розвинутими, допитливими. Зараз вона має змогу виїжджати за кордон і, оскільки діти стали дорослими і можуть подорожувати разом з нею, хотіла б їздити у різні країни світу разом з ними, для того, щоб розширити їх кругозір, дати можливість спілкуватися дітям з людьми інших культур. Але робити це не має змоги, оскільки через відсутність спілкування між нею, дітьми та відповідачем, вона не має змоги отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон. При цьому їй від їхніх з відповідачем спільних знайомих відомо, що відповідач [PERSON] мешкає в м. Кривому Розі, працює за наймом на будівництвах, тобто він не зник і оголошувати його-розшук щоб визнати безвісно відсутнім є недоцільним. Реалізуючи зазначені права в своїх інтересах та від імені своїх дітей вона має намір періодично тимчасово виїздити разом з сином [PERSON], [INFO], та дочкою [PERSON], [INFO], за кордон на оздоровлення, або давати можливість дітям виїздити за межі України при наданні її згоди іншим особам на супровід дітей для виїзду за кордон для відпочинку, оздоровлення, розвитку. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, проте до суду не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без представника служби, проти позовних вимог не заперечують, оскільки вони не порушують права та інтереси дітей. Представник третьої особи - ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явився, своїх заперечень суду не надав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити пред'явлені позовні вимоги у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2000 року. Шлюб було розірвано 27 лютого 2013 року (а.с.8,9-10). Від шлюбу є дві неповнолітні дитини - син [PERSON], [INFO] року народження, та дочка [PERSON], [INFO] року народження, які проживають разом з позивачем (а.с.5-11). З метою загального розвитку дітей, відпочинку та оздоровлення позивач має намір та можливість виїжджати разом з ними за кордон. Однак, для виїзду за кордон дітям необхідний дозвіл їх батька - відповідача у справі, але він вихованням та утриманням дітей не займається, їх долею не цікавиться, зареєстрований за місцем проживання позивача, але з жовтня 2013 року за цією адресою не проживає, шлюб між сторонами розірвано у 2013 році (а.с.5, 11, 12, 17). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» від 21.01.1994 року (з наступними змінами), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.4 цього Закону, у випадках відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за кордон, виїзд може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи викладені вище обставини, а також інтереси, насамперед, неповнолітніх дітей, суд уважає за можливе дозволити їм виїзд за кордон разом з позивачем. Разом з тим, у відповідності до п.3 ч.2-2 Постанови КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року (з наступними змінами), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. При цьому, згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved