Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, [INFO] померла її мати - [PERSON] Після її смерті залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS], 5/8 частин земельної ділянки площею 0,40 га та 5/8 частин земельної ділянки площею 0,25 га, що розташовані по [ADDRESS], спадкоємцями за законом є її діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зазначила, що померла [PERSON] була недієздатною особою. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2010 року над [PERSON] було встановлено опіку, а позивача призначено опікуном. Позивач вказує, що мати була особою похилого віку і протягом останніх років хворіла на хронічний психічний розлад, потребувала сторонньої допомоги та піклування, знаходилась у безпорадному стані, що виявилось у неможливості самостійно харчуватися, перевдягатись, приймати ванну, самостійно ходити до вбиральні, і потребувала постійного піклування, лікування, утримання. Відповідачі не надавали допомоги, хоча знали про таку потребу та мали можливість її надавати. У зв'язку із викладеним, просить суд усунути відповідачів від права на спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказувала на те, що не ухилялась від надання допомоги матері, перебувала у відпустці по догляду за дитиною, не мала постійного доходу. Зазначила, що між нею та позивачем склалися неприязні стосунки і вони між собою не спілкувалися. Позивач не зверталася до неї за допомогою з приводу утримання матері. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, суду повідомив, що надавав за потреби матеріальну допомогу у межах своїх фінансових можливостей, час від часу відвідував її та спілкувався. Відповідачі повідомили, що позивач здавала частину квартири, яка належить в тому числі і їм, кошти від цього використовувала на власний розсуд, окрім того вона отримувала пенсійні виплати, які нараховувалися її матері та самостійно взяла над нею опіку, не погодивши такі дії з відповідачем [PERSON]. Представник Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори ГТУЮ в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.03.2010 року та свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 26.09.1998 року (а.с. 11, 14). Відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01.04.2017 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1997 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам її сім'ї (а.с. 25, зворот). У свідоцтві про право на спадщину за законом від 23.03.2011 року вказано, що власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках по ? кожному є: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 149, зворот). Крім того, [PERSON] належить 5/8 частини земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,4 гектарів, що розташована у [ADDRESS] та 5/8 частини земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,25 гектарів, що розташована у [ADDRESS] (а.с. 149-150, зворот). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2010 року №2-о-113/2010 [PERSON] визнано недієздатною (а.с. 8, зворот). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2010 року №2-о-240/2010 над [PERSON] встановлено опіку та призначено її опікуном [PERSON] (а.с. 9, зворот). Із пояснень позивача убачається, що [PERSON] була особою похилого віку і протягом останніх років хворіла на хронічний психічний розлад, потребувала сторонньої допомоги та піклування, знаходилась у безпорадному стані, що виявилось у неможливості самостійно харчуватися, перевдягатись, приймати ванну, самостійно ходити до вбиральні, і потребувала постійного піклування, лікування, утримання. Вказувала, що відповідачі з 2008 року проживають окремо, проте останні 7 років не цікавились станом матері, не відвідували її, не надавали матеріальної чи будь-якої іншої допомоги. Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. За приписами ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 вказано, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Із пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що вона намагалась допомагати [PERSON], проте [PERSON] постійно перешкоджала потрапити в квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності і відповідачу. У 2010 році [PERSON] зверталась із заявою до прокурора Оболонського р-ну м. Києва про те, що не має змоги спілкуватись із своєю матір'ю (а.с. 49). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.08.2010 року №2-4617 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені, [PERSON] вселено у квартиру [ADDRESS] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON]; визначено порядок користування вказаною квартирою, яким виділено [PERSON] у користування кімнату площею 10,2 кв. м; зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житлом (а.с. 50). Проте [PERSON] не мала у подальшому можливості вселитись у квартиру та користуватись нею. 15.12.2010 року відповідач зверталась із заявою до Органу опіки і піклування Оболонської РДА із заявою про те, що [PERSON] негативно впливає на психо-емоційний та фізіологічний стан [PERSON] (а.с. 51). 23.05.2011 року [PERSON] повторно звернулась із заявою до Органу опіки і піклування Оболонської РДА із заявою про те, що вона намагається надати допомогу [PERSON], але не має такої можливості (а.с. 52). 25.03.2012 року [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про побиття [PERSON], оскільки бачила синці на її обличчі та руках. (а.с. 57). 27.03.2012 року відповідачем подано заяву до Органу опіки і піклування Оболонської РДА про факт знущання [PERSON] над матір'ю [PERSON] (а.с. 53). Наведені обставини свідчать про те, що між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні стосунки та позивач своїми діями здійснювала перешкоди у користуванні квартирою та спілкуванні з матір'ю, тому факт ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві є недоведеним. Крім того, на утриманні [PERSON] перебуває двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю та потребують постійного догляду та піклування (а.с. 54, 55). В судовому засіданні позивач повідомила суд про те, що з відповідачем [PERSON] не спілкується, стосунків не підтримує, і тому не повідомляла їй про те, що їхня спільна мати потребує допомоги. У свою чергу із пояснень [PERSON] вбачається, що він після конфлікту із сестрами та батьками на підґрунті житлових питань близько 20 років проживає окремо від матері та сестер. Останні 12-15 років [PERSON] підтримував зв'язок лише з батьками, із сестрами фактично не спілкувався. Коли стан здоров'я [PERSON] різко погіршився, відповідач не заперечував проти опікунства позивача над матір'ю, що підтвердив письмовою згодою. [PERSON] регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання матері [PERSON], брав участь в оплаті витрат на послуги доглядальниці, придбавав ліки, підгузки, на власному автомобілі відвозив [PERSON] до медичних закладів для лікування та обстеження. Надав кошти позивачу для заміни вікон у кімнаті [PERSON] Крім того, з липня 2015 року [PERSON] щомісячно переказував грошові кошти на платіжну картку позивача у розмірі 500,00 грн., [PERSON] у судовому засіданні вказані обставини підтвердила. Також [PERSON] з 2015 року сплачував за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 78-105). Зазначив, що з розвитком хвороби [PERSON] перестала впізнавати [PERSON], вважала його чужою людиною, тому відповідач перестав відвідувати мати особисто. Відповідач вказав, що після смерті [PERSON] припинив надавати будь-яку допомогу. Витрати на поховання були розподілені між позивачем та відповідачами, проте оформлення здійснювала позивач, оскільки мала всі необхідні документи. Останню пенсію [PERSON] та допомогу на поховання отримала [PERSON] Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] надавав допомогу спадкодавцю та не ухилявся від утримання [PERSON] У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], яка повідомила суду, що перебуває у дружніх стосунках із позивачем. Допомагала [PERSON] доглядати за померлою. Зі слів позивача їй відомо, до відповідача [PERSON] з 2010 року позивач з метою отримання допомоги не зверталась; а відповідач [PERSON] декілька разів відвозив [PERSON] до лікарні та допомагав матеріально. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Та обставина, що сторони протягом тривалого часу близьких стосунків не підтримують, не свідчить про факт умисного ухилення відповідачів від надання допомоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На думку суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що спадкодавець потребувала допомоги [PERSON] та [PERSON], а вони знали про таку необхідність, мали можливість її надати, проте умисно ухилилися від обов'язку щодо її надання. Враховуючи зазначене, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed