Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до дочірнього підприємства «Чернігівнафтогазгеологія» про стягнення на її користь 15059,45 грн. заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року, 180,00 грн. заборгованості по польовому забезпеченню за 2012 рік та 2000 грн. моральної шкоди, пославшись на те, що вона, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, працює на посаді лаборанта, але за зазначений період їй не виплачена заробітна плата та польове забезпечення. Позивач вважає, що невиплатою щомісяця заробітної плати їй завдано моральної шкоди, так як відсутність коштів протягом тривалого періоду вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя її родини, вона залишилася без грошей на всі новорічні свята, що морально підриває не лише її настрій, а й психологічно навантажує організм та впливає на здоров'я, так як змушує приймати незвичні рішення, для підтримки її родини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але від представника відповідача дочірнього підприємства «Чернігівнафтогазгеологія» - Подлуцького М.О. надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги щодо заборгованості по заробітній платі та польового забезпечення визнав в повному обсязі, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в даній частині. Так як до заяви додана копія довіреності, якою представнику відповідача Подлуцькому О.М. надані всі права відповідача, то суд визнав можливим справу розглянути за відсутності позивача та представника відповідача, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання представником відповідача позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та польового забезпечення, та відповідно до ст.174 ЦПК України, є однією з підстав для його задоволення у даній частині. Як вбачається з матеріалів справи позивач працює на дочірньому підприємстві «Чернігівнафтогазгеологія» на посаді лаборанта. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Виходячи з положень ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. З урахуванням вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникові не рідше двох разів на місяць. Відповідно до довідки № 27 від 22.01.2014 року заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року 15059,45 грн., 180,00 грн. заборгованості по польовому забезпеченню за 2012 рік, а всього 15239,45 грн., тобто, відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати. Суд вважає, що розрахунок заборгованості по заробітній платі зроблено у відповідності до вимог чинного законодавства і вказана позивачем сума має бути стягнута на її користь з відповідача. Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що підприємства можуть самостійно встановлювати форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, а також умови введення і розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат у колективних договорах з обов'язковим дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною і галузевою угодами. Встановлення надбавок у вигляді польового забезпечення регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер» від 31 березня 1999 року № 490. Так як розмір заборгованості по польовому забезпеченню підтверджується довідкою на а.с.4, позовні вимоги позивача і в даній частині також підлягають задоволенню. Як вбачається нормами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та ін. З'ясуванню підлягають наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазначив позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших підстав. Зважаючи на зазначені вимоги закону суд вважає, що моральні переживання позивач зазнав саме через неправомірні дії відповідача, які виразились в несвоєчасній виплаті позивачу її заробітної плати, а тому враховуючи характер, обсяг моральних страждань та

Outcome: partial