Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21 жовтня 2013 року між нею та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір № 141101, відповідно до якого останній повинен був передати та встановити дверні блоки за індивідуальними параметрами та переліком в термін до 90 робочих днів з моменту здійснення попередньої оплати. Вартість послуг становила 36 000 грн. 21 жовтня 2013 року відповідно до умов вказаного договору позивачем було внесено передоплату в розмірі 25 000 грн. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав та станом на 22 травня 2014 року не передав та не встановив вироби, що були зазначені у накладній. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 91 800 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договори, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, 21 жовтня 2013 року між ПП [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 14101, відповідно до якого відповідач зобов'язався продати та встановити позивачу міжкімнатні двері. В свою чергу позивач зобов'язався прийняти та сплатити за міжкімнатні двері в асортименті, кількості та цінам, що зазначені в накладній, яка є невід'ємною частиною вказаного договору. Вартість виробів по договору склала 36 000 грн. Розрахунок за вироби провадяться шляхом внесення попередньої оплати на підставі накладної в розмірі 25 000 грн. Вказаним договором встановлено, що строк дії виконання замовлення складає 60 робочих днів з моменту внесення передплати, але не більше 90 робочих днів /а.с.5-6/. Позивач виконала взяті на себе зобов'язання за договором № 14101 та сплатила відповідачу передплату в розмірі 25 000 грн,, що підтверджується копією накладної № 14101 від 21 жовтня 2013 року /а.с.7/. Таким чином згідно умов договору строк виконання замовлення спливає 26 лютого 2014 року. Станом на 22 травня 2014 року відповідач взяті на себе зобов'язання щодо продажу та установки міжкімнатних дверей не виконав. Пунктом 4 договору № 14101 від 21 жовтня 2013 року встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань за договором відповідно до діючого законодавства. Відповідно до вимог ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Тобто за вказаним положенням закону обов'язок щодо оплати послуг передбачається за фактично виконанні послуги. У судовому засіданні встановлено, що після отримання передплати ПП [PERSON] фактично ніяких послуг не надавав. Так відповідно до вимог ч. 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець залежно від характеру і специфіки наданої послуги зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт надання послуг. Передбаченого законом розрахункового документа ПП [PERSON] не видавав. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином за період з 26 лютого 2014 року по 22 травня 2014 року (85 днів) відповідач не виконує свої зобов'язання за договором № 14101. Вартість неустойки, яку відповідач має сплатити позивачу 91 800 грн. (85 дні х 3% = 255%; 36 000 грн. х 255% = 91 800 грн.) Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 91 800 грн., оскільки відповідачем у встановлений договором строк зобов'язання не було виконано в повному обсязі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, той факт, що позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає за необхідне стягнути з ПП [PERSON] на користь держави 918 грн. 00 коп. в рахунок оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved