Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме просить стягувати із відповідача на утримання [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн., на утримання [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 516 грн. Також просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1315,07 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач по справі її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким було розірвано 11.12.2013 року. Від даного шлюбу в них є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідач, згідно рішення суду від 25.12.2013 року повинен сплачувати їй на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Коштів,які сплачує їй відповідач на утримання двох дітей недостатньо для їх утримання, а тому просить позов задовольнити. Крім того,вказує, що відповідач регулярно допускає заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, а тому просить стягнути неустойку у вигляді пені за прострочення сплати аліментів. У судове засідання позивачка не з'явилася,подавши письмову заяву в якій просить суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, на задоволенні позову настоює. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, однак надіслав на адресу суду письмову заяву в якій позовні вимоги заперечив. Заперечуючи позов відповідач покликається на те, що жодної заборгованості по сплаті аліментів він не допускав, оскільки позивач заяву про примусове виконання рішення Радехівського районного суду від 25.12.2013 року подала лише 04.03.2014 року, а тому він не мав змоги оплатити аліменти раніше. Взнавши про наявність аліментів він 18.03.2014 року оплатив всю суму. В подальшому він регулярно оплачував аліменти. На даний час він не має змоги виплачувати аліменти позивачці в розмірі вказаному у позові, оскільки він ніде не працює, і навіть сума аліментів, яку він сплачує позивачці - 794 грн. щомісячно є для нього надто великою. Тому просить у позові відмовити. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до переконливого висновку про задоволення позову частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі в них народилося двоє дітей: : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою та знаходяться на повному її матеріальному утриманні, що стверджується матеріалами справи. На даний час відповідач сплачує позивачці аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в сумі 794 грн. щомісячно. Посилання позивача на те, що він матеріально неспроможний сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей в більшій сумі, суд до уваги не приймає, оскільки згідно чинного законодавства, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти проживають разом із позивачкою, домовленості між позивачкою та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, а сума аліментів, яку сплачує відповідач на утримання двох неповнолітніх дітей, на думку суду, недостатня для їх нормального харчування, лікування та догляду, суд вважає вимоги позивачки про зміну розміру аліментів на утримання дітей правомірними. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальний становище дитини, стан здоров»я та матеріальний становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що також слід виходити з матеріального становища відповідача, який на даний час являється безробітним, а тому не в змозі оплачувати позивачці аліменти в розмірі 1159 грн. на дітей щомісячно, тому, є всі підстави для задоволення позову частково. Що стосується стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то на думку суду у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження про стягнення аліментів із відповідача на користь позивачки було відкрите 04.03.2014 року (копія постанови про відкриття провадження (а.с.10)). Проплата позивачем всієї суми заборгованості в розмірі 2926,06 грн. була здійснена 18.03.2014 року (копія квитанції № LVRD001WBX (а.с.18)). В подальшому відповідачем регулярно здійснювалася оплата заборгованості по аліментах перед позивачкою (копії квитанцій (а.с.18,19)). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойку (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1315,07 грн. слід відмовити.

Outcome: partial