Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17.01.2013 року помер його батько [PERSON]. За життя батько заповіту не складав. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало йому до дня смерті, а саме на ? частини квартири №47, що знаходиться в місті Дніпрі, вул..Гладкова, буд.21, з яких 1/3 частина належала померлому на підставі свідоцтва про право власності виданого ВАТ «Дніпрошина» 01.07.1997 року, а 1/6 частина належала [PERSON], померлому 16.09.1997 року, на підставі свідоцтва про право власності виданого ВАТ «Дніпрошина» 01.07.1997 року, після смерті якого спадщину фактично прийняв син померлого та його батько [PERSON], але не встиг оформити своїх спадкових прав. У визначений законом строк 11.07.2013 року він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, яку було зареєстровано під номером 1823. В цей же день 11.07.2013 року дружина померлого [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь сина померлого [PERSON]. Коло спадкоємців після смерті чоловіка складається з нього, дружини померлого [PERSON] та матері померлого [PERSON], яка також зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Всі відповідні заяви стосовно прийняття та відмови від спадщини знаходяться в матеріалах спадкової справи, що зберігається в Сьомій [PERSON] державній нотаріальній конторі. Проте, постановою державного нотаріуса від 22.05.2014 року йому було відмовлено у здійснені нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану частину квартири у звязку з тим, що згідно спадкового реєстру після смерті гр.. [PERSON] померлого 17.01.2013 року в Сьомій [PERSON] державній нотаріальній конторі 16.05.2013 року заведено спадкову справу за №499/2012 згідно заяви гр.. [PERSON] та видано Свідоцтво про право на спадщину 19.07.2013 року на імя гр.. [PERSON] Позивач зазначає, що видача державним нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину лише на імя [PERSON] порушує його право на отримання спадщини після смерті рідного батька. Відповідно до закону у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинних стосунків з померлим підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого 27.04.1991 року. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк 11.07.2013 року звернувся до Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини. Тож, а ні строк, встановлений законом на прийняття спадщини, а ні сам Закон, який передбачає можливість спадкування за законом ним не порушено. Окрім того, 11.07.2013 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою №1824 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] на користь сина померлого [PERSON]. Таким чином він має право на спадкування 2/3 частин спадкового майна його померлого батька. Позивач вважає, що [PERSON], якій видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, не мала права на спадкування усього майна померлого свого сина, бо у померлого були син та дружина, які мають право на спадкування за законом та своєчасно звернулись до нотаріальної контори. Позивач з урахуванням уточнень позовних вимог просить визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.07.2013 року, видане Сьомою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-3596 гр. [PERSON], після смерті гр.. [PERSON] померлого 17.01.2013 року; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] на 1/3 частину квартири №47, яка знаходиться в будинку №21 по вулиці Гладкова в м.Дніпропетровську та складається з: 1-коридор, 2-ванна кімната, 3-вбиральня, 4-кухня, 5-житлова, 6-житлова, 7-вбудована шафа, І балкон, ІІ - лоджія, загальною площею 48,95 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м. та стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В дане судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні не заперечували проти прав позивача на спадщину у вигляді частини спірної квартири, проте висловили побоювання можливого розпорядження квартирою у випадку задоволення позову. В дане судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. В дане судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши осіб, які зявилися, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно до ч. 2, 3 цієї статті - спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.3 даної статті - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно до ч.3 даної особи - особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно до ч.2 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з п.27 абз.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав. Іншими підставами серед інших може бути порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 17 січня 2013 року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №506005, виданий відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області 27 лютого 2013 року, актовий запис №508. Оскільки за життя [PERSON] заповіту не складав, спадщина відкрилась за законом. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало йому до дня смерті, а саме на ? частини квартири №47, що знаходиться в місті Дніпрі, вул..Гладкова, буд.21, з яких 1/3 частина належала померлому на підставі свідоцтва про право власності виданого ВАТ «Дніпрошина» 01.07.1997 року, а 1/6 частина належала [PERSON], померлому 16.09.1997 року, на підставі свідоцтва про право власності виданого ВАТ «Дніпрошина» 01.07.1997 року, після смерті якого спадщину фактично прийняв син померлого та його батько [PERSON], але не встиг оформити своїх спадкових прав. Відповідно до матеріалів справи зазначена квартира складається з: 1-коридор, 2-ванна кімната, 3-вбиральня, 4-кухня, 5-житлова, 6-житлова, 7-вбудована шафа, І балкон, ІІ - лоджія, загальною площею 48,95 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м Спадкоємцями І черги за законом після смерті [PERSON], померлого 17.01.2013 року є: його мати [PERSON], його дружина [PERSON] та повнолітній син [PERSON]. Сьомою [PERSON] державною нотаріальною конторою 16.05.2013 року була відкрита Спадкова справа №499/2013 після смерті [PERSON], померлого 17.01.2013 року. У визначений законом шестимісячний строк 16.05.2013 року до нотаріальної контори звернулась мати померлого 17.01.2013 року [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яку було зареєстровано в реєстрі №1339, 11.07.2013 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, яку було зареєстровано у реєстрі під №1823. В цей же день 11.07.2013 року дружина померлого [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь сина померлого [PERSON], яку було зареєстровано у реєстрі під №1824. Всі відповідні заяви стосовно прийняття та відмови від спадщини знаходяться в матеріалах спадкової справи, що зберігається в Сьомій [PERSON] державній нотаріальній конторі. Постановою державного нотаріуса Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори від 22.05.2014 року [PERSON] було відмовлено у здійснені нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири №47, розташованої в м.Дніпропетровську, вул.. Гладкова, буд.21, у звязку з тим, що згідно спадкового реєстру після смерті гр.. [PERSON] померлого 17.01.2013 року в Сьомій [PERSON] державній нотаріальній конторі 16.05.2013 року заведено спадкову справу за №499/2012 згідно заяви гр.. [PERSON] та видано Свідоцтво про право на спадщину 19.07.2013 року за реєстровим №2-3596 на імя гр.. [PERSON] Позивач в судовому засіданні зазначає, що відповідачка [PERSON], якій видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, не мала права на спадкування усього майна померлого свого сина, бо у померлого були син та дружина, які мають право на спадкування за законом та своєчасно звернулись до нотаріальної контори. У звязку з чим просить визнати часткового недійсним таке свідоцтво. Спадкоємець І черги син померлого [PERSON] [PERSON] звернувся до нотаріальної контори у встановлений Законом шестимісячний строк із відповідними заявами про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується завіреною належним чином копією спадкової справи №499/2013 до майна померлого 17.01.2013 року [PERSON], а також оригіналом справи 02-38 та оригіналом книги обліку та реєстрації спадкових справ, що були досліджені в судовому засіданні судом, де вбачається, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини 11.07.2013 року, яка була прийнята державним нотаріусом Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрована за №1823 та долучена до спадкової справи №499/2013 та така заява міститься в матеріалах самої спадкової справи №499/2013. А тому позивачем а ні строк, встановлений законом на прийняття спадщини, а ні сам Закон, який передбачає можливість спадкування за законом порушено не було. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.07.2013 року, видане Сьомою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-3596 гр. [PERSON], після смерті гр.. [PERSON] померлого 17.01.2013 року та відповідно визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] на 1/3 частину квартири №47, яка знаходиться в будинку №21 по вулиці Гладкова в м.Дніпропетровську та складається з: 1-коридор, 2-ванна кімната, 3-вбиральня, 4-кухня, 5-житлова, 6-житлова, 7-вбудована шафа, І балкон, ІІ - лоджія, загальною площею 48,95 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved