Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з вказаним позовом до відповідача обґрунтувавши його тим, що 01.10.2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, у період якого вона народила дитину - доньку [PERSON], батьком якої є відповідач. Сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршилися, позивач вважає, що примирення з відповідачем не можливе. Крім того, позивач вказала, що відповідач працює, має самостійний заробіток, проте аліменти на утримання дитини не надає, а також не надає матеріальну підтримку на період її перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. З урахування вказаних обставин позивач з даним позовом звернулася до суду. Позивач у судове засідання з`явилася, надала пояснення, відповідно до яких позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився, надав пояснення, згідно з якими позовні вимоги визнав частково, а саме визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини та розірвання шлюбу. В частині стягнення коштів на утримання позивача до трирічного віку дитини позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.10.2014 року, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, 01.10.2014 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис № 862. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 липня 2013 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, [INFO] народилася [PERSON], актовий запис № 1264, батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON]. Приблизно з жовтня 2014 року сімейні стосунки між сторонами погіршилися, почуття любові й поваги один до одного сторони втратили. Спільне господарство з відповідачем не ведуть, проживають окремо. Дитина знаходиться на утриманні матері та позивач в даний час перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, що не оспорювалося сторонами під час розгляду справи. Відповідач працює на шахті у м. Кіровограді та має постійних дохід у вигляді заробітної плати, проти чого відповідач у судовому засіданні не заперечував, проте матеріальну підтримку на утримання дитини, а також на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, відповідач позивачці не надає. Позовну вимогу в частині стягнення коштів на утримання позивача до трирічного віку дитини відповідач не визнав, решту позовних вимог відповідач визнав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Аналізуючи зібрані у справі докази суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на законі, є такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що відповідач отримує дохід у розмірі 4000,00 грн. щомісячно. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial