Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 13 липня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання та забезпечення дітей не надає. Відповідач є працездатним, здоровим, працює та отримує регулярний дохід, а тому позивач вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.05.2019 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 14.06.2019 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14 червня 2019 року судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відряджені. Судове засідання призначено на 02.07.2019. 02 липня 2019 року судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Судове засідання призначено на 02.08.2019. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, відповідно. Відповідно до довідки №147, виданої 29.03.2019 виконавчим комітетом Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області позивач [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , 2013 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження, з 22.02.2018 проживають за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки, виданої Комунальним закладом «Новопсковська централізована бібліотека система Новопсковської районної ради Луганської області» №31 від 26.03.2019 [PERSON] працює в КЗ «Новопсковська ЦБС» на посаді бібліотекара ІІ категорії Ганусівської сільської бібліотеки - філії на 0,5 ставки з 01.03.2019. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, сторін, відсутність у платника аліментів інших утриманців, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 05.04.2019. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь держави підлягає стягнення 50 відсотків суми судового збору, у розмірі 384,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved