Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому вказала, що[INFO] помер її чоловік, [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді 11/20 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що через збіг адреси (нумерації, назви вулиці і міста) будинку, частина якого належала її чоловіку з іншим територіально відокремленим будинком, який до спадщини ніякого відношення немає і належить громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за якими зареєстровано право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] ,вцілому, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на частину вищевказаного будинку. Зазначила, що листом ТОВ «ЗМБТІ» будинку щодо якого заявлено вимоги через дублювання вже існуючої адреси узгоджена адреса [ADDRESS] , проте у зв`язку із смертю співвласника цього будинку отримати рішення органу територіальної громади про зміну адреси неможливо. У зв`язку із зазначеними обставинами, просила визнати за нею право власності на 11/20 частин житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті чоловіка. Зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Ісакова Д.О. 06.11.2018 року розпорядженням керівника апарату Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 49 на підставі п.2.3. п/п 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, матеріали справи № 334/2146/18 було призначено до повторного автоматизованого розподілу відносно головуючого судді по справі, у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Ісакова Д.О. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2018 року головуючим суддею було призначено Баруліну Т.Є. Ухвалою суду від 20.11.2019 року було витребувано спадкову справу після померлого [INFO][PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачаТериторіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради просила прийняти рішення на розсуд суду яке відповідає вимогам законності і справедливості, проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське Бюро Технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату та час слухання справи належним чином. Представник надала пояснення та письмові докази (витяги з інвентарних справ №№ 713/225 та 15975/224) під час слухання справи, повідомила суду про дійсне помилкове дублювання адрес у двох різних будинків, надала пояснення щодо спірного будинку, частина якого увійшла до складу спадщини, проти вимог позивача не заперечувала. Представник Другої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін та представника ТОВ «Запорізьке міжміське Бюро Технічної інвентаризації», оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [INFO] помер, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , від 29.07.2013 року виданим комітетом запису актів громадянського стану адміністрації міста Тули сектору РАЦС по реєстрації смерті. (а.с.7) [PERSON] та [PERSON] перебували з 19.05.1973 року у зареєстрованому шлюбі.(а.с.123) Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 11/20 частин житлового будинку [ADDRESS] ., які належали спадкодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 12.11.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №4-1786. ТОВ ЗМБТІ 21.10.1997 року зроблено реєстраційний запис №32474. (а.с.11). Спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] заведена Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 108-134) Заповіту померлий [PERSON] не залишив. Після смерті [PERSON] право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги отримала дружина померлого, позивачка, [PERSON] . Мати померлого, [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини на користь дружини померлого, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк. Діти померлого [PERSON] та син [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. (а.с.115-116 обор., 132-133) Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Під час оформлення спадщини у нотаріуса було встановлено, що на підставі договору дарування, від 12.11.1996 року посвідченого Журавель Н.Н., державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий номер 4-1786, [PERSON] належить 11/20 часток житлового будинку [ADDRESS] , які йому подарувала [PERSON] . Інші 9/20 частин цього ж житлового будинку, належали іншому власнику, не пов`язаному із сім`єю [PERSON] , а саме - [PERSON] . Його родич - [PERSON] , якого залучено до участі у якості третьої особи, успадкував частку житлового будинку у порядку спадкування за заповітом проте не оформив свої спадкові права. ТОВ ЗМБТІ листом №13737 від 13.12.2017 р. повідомило, що в сховищі інвентаризаційних справ міститься дві інвентаризаційні справи на різні об`єкти нерухомого майна за адресою [ADDRESS] : інвентаризаційна справа №15975/224 на об`єкт нерухомості по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . інвентаризаційна справа №713/225 на об`єкт нерухомостіпо [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] . Вивченням матеріалів інвентаризаційної справи №713/225 на об`єкт нерухомості по [ADDRESS] , встановлено, що станом на 26.09.1996 року у житловому будинку літ.А з прибудовами загальною площею 100,2 м2 в тому числі житловою площею 59.4 м2 самочинних переобладнань не існувало. (а.с. 115) Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2017 року винесеної державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] померлого [INFO] , якому на праві власності належало 11/20 частин житлового будинку [ADDRESS] . Дана відмова вмотивована тим, що за цією адресою, а саме: [ADDRESS] , знаходиться два окремих об`єкта нерухомого майна, які уявляють собою два самостійні, окремі житлові будинки, право власності за яким зареєстровано за різними фізичними особами в цілому, і визначити, який саме з двох житлових будинків, які знаходяться за вищевказаною адресою, належать померлому [PERSON] неможливо. (а.с.8) Отже, на теперішній час, оформити спадщину після смерті чоловіка на частину вищевказаного будинку позивачка у позасудовому порядку, у нотаріальній конторі, не має можливості. Згідно з листів з ТОВ ЗМБТІ №9218 від 28.08.2017 року, №13736, 13737 від 13.12.2017 року, № 88 від 05.012018 року, матеріалів інвентарних справ №№ 713/225 та 15975/224 та пояснень представника ТОВ ЗМБТІ, вбачається, що дійсно існує два відокремлених житлових будинки за однією та тією ж самою адресою - [ADDRESS] . Житловий будинок, щодо якого заявлено вимоги позивачем у цілому згідно рішення Виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 23.11.1951 року № 505 був зареєстрований в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за № 1151 за місцевою радою. 11.02.1987 року, у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі були посвідчені два договори купівлі-продажу частин цього будинку: згідно одного договору купівлі продажу від 11.02.1987 року, р.н. 1-584 власником 9/20 частин будинку став [PERSON] ; згідно іншого договору купівлі-продажу від 11.02.1987 року р.н. 1-587 власником стала [PERSON] , яка згодом, 12.22.1996 року, подарувала, р.н. договору 4-1786, належні їй 11/20 частин спірного будинку спадкодавцю [PERSON] . Інвентаризаційна справа № 713/225, яка оглядалась судом, заведена на будинок, стосовно частини якого заявлено вимоги про спадкування. Вказаний будинок був представлений до первісної інвентаризації у 1962 році з адресою: [ADDRESS] . У матеріалах інвентарної справи міститься лист рекомендація від 01.03.2018 року на присвоєння зазначеному будинку адреси: [ADDRESS] , через дублювання адреси з іншим будинком. Судом встановлено, що інвентарна справа № 15975/224 не стосується спірного будинку. У 1949 році будинок у інв. справі №15975/224 був представлений до інвентаризації з адресою: [ADDRESS] , у 1954 році з адресою: Айвазовського 16(6), пізніше його адреса значиться як [ADDRESS] , що дійсно співпадає з адресою будинку, щодо частини якого заявлено позивачем вимоги. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Отже, судом встановлено та перевірено склад спадкового майна, належність його спадкодавцю та доводи позивача про наявність дублювання адреси будинку, частина якого увійшла до складу спадщини з іншим будинком, належним третім особам, який спадщини не стосується, наявність у позивача перешкод в оформленні і спадщини в позасудовому порядку. Діючи добросовісно і розумно, позивач здійснила дії, спрямовані на реалізацію права на спадкування, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину з незалежних від її волі причин та неможливість подальшої реєстрації нерухомого майна, не може бути підставою для відмови в отриманні судового захисту. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»підлягає використанню національними судами України як джерело права. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Згідност.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське Бюро Технічної інвентаризації», Друга Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - підлягають задоволенню.

Outcome: approved