Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], в якому просить: 1) встановити факт належності їй заповіту, складеного [PERSON], посвідченого 20.08.2001 р. секретарем виконкому Копанівської сільради Оріхівського району Запорізької області Дегтяренко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №49; 2) визнати за нею право власності на спадкове майно [PERSON] за заповітом, посвідченого 20 серпня 2001 року секретарем виконавчого комітету Копанівської сільради Оріхівського району Запорізької області Дегтяренко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №49, у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 12,92 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 26 червня 2003 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Оріхівської райдержадміністрації від 27.12.2002 р. за [NUMBER] і земельної ділянки, розташованої на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 11,60 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 30 серпня 2002 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Оріхівської райдержадміністрації від 22.08.2002 р. за [NUMBER], з правом державної реєстрації їх на своє ім'я. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] його дядько, батько позивача [PERSON], повідомив позивача про те, що 20 серпня 2001 року [PERSON], у його присутності, в приміщенні Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Копанівської сільради Дегтяренко О.І., зареєстрований в реєстрі за №49, яким заповів усе своє майно позивачу. На даний час заповіт не змінено і не скасовано. До складу спадкового майна [PERSON] входить земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташована на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, площею 12,92 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 26.06.2003 р. та земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташована на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 11,60 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 30.08.2002 р. У визначений законодавством шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Студенцова О.В. із заявою про прийняття спадщини [PERSON] за заповітом, де було заведено спадкову справу №106/2016, зареєстровану в Спадковому реєстрі за №59523980. У лютому 2017 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 04 квітня 2017 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №167/02-31 через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Нотаріусом було повідомлено позивача про те, що свої права на спадщину [PERSON] заявив відповідач, як спадкоємець за законом п'ятої черги спадкування, оскільки рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у справі №323/2669/16-ц встановлено факт його проживання однією сім'єю разом зі спадкодавцем протягом п'яти років. Крім цього, позивач зазначає, що оформлення та посвідчення заповіту проводилося посадовою особою органу місцевого самоврядування, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, дані про спадкоємця вносилися зі слів спадкодавця, у зв'язку з чим було допущено помилку в написанні прізвища позивача. Замість правильного «[PERSON]» записано невірно «[PERSON]», у зв'язку з чим факт належності позивачу заповіту підлягає встановленню в судовому порядку. Тому позивач звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав. У судове засідання позивач не з'явилась, до суду надіслала заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що [INFO] року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 15.06.2016 р., актовий запис №07. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого увійшли дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, площею 12,92 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 26.06.2003 р. на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Оріхівської райдержадміністрації від 27.12.2002 р. за [NUMBER] та земельна ділянка площею 11,60 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 30.08.2002 р. на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Оріхівської райдержадміністрації від 22.08.2002 р. за [NUMBER]. Ще за життя, 20 серпня 2001 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Копанівської сільради Дегтяренко О.І., зареєстрований в реєстрі за №49, яким заповів усе своє майно позивачу [PERSON] Відповідно до відомостей зазначеного заповіту встановлено, що при його складанні допущено описку у написанні прізвища особи, на користь якої складено заповіт, а саме: замість правильного «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Ці розбіжності у написанні прізвища стали на заваді позивачу у реалізації свого права на спадщину. Факт належності позивачу зазначеного заповіту підтверджується паспортними даними позивача, довідкою про одержання ідентифікаційного номеру фізичної особи платника податків, відомостями, зазначеними у свідоцтві про укладення шлюбу, в яких просліджується правильне написання прізвища та збігаються прізвище, ім'я, по батькові, дата та місце народження позивача. Крім того, наявність у заповідача [PERSON] волі на складання заповіту саме на користь позивача підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (батько позивача), який пояснив, що у 2001 році особисто приводив [PERSON] до сільської ради для складання заповіту, та особисто від заповідача чув, що той бажає скласти заповіт на [PERSON] Також свідок пояснив, що у [PERSON] були інші родичі, однак вони, на відміну від [PERSON], відносин з ним не підтримували допомоги не надавали, а тому він виявив бажання заповісти своє майно саме їй. Як правильно пишеться прізвище доньки, свідок і сам певний час не знав. У визначений законодавством шестимісячний строк з дня відкриття спадщини [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. із заявою про прийняття спадщини [PERSON] за заповітом. Було заведено спадкову справу №106/2016, зареєстровану в Спадковому реєстрі за №59523980. Відповідно до відомостей постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 квітня 2017 року №167/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на п.п.4.12, 4.15 ч.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, згідно з яким видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві і через відсутність таких документів у позивача. Позивачем було надано суду копії Державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER], відповідно до відомостей яких встановлено, що [PERSON], на підставі розпорядження Оріхівської райдержадміністрації від 27.12.2002 р. за [NUMBER] та розпорядження Оріхівської райдержадміністрації від 22.08.2002 р. за [NUMBER] передано у приватну власність земельні ділянки площею 12,92 га та площею 11,60 га відповідно, розташовані на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При вирішенні питання про законність та обґрунтованість вимог позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] однак через відсутність правовстановлюючих документів не може в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. Як випливає із змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини у особи, визначеній у заповіті. Спадкоємці за законом мають право на спадкування лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, або у разі неохополення заповітом частини спадкового майна. Оскільки жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 1223 ЦК України, під час розгляду цієї справи не встановлено, факт подання відповідачем [PERSON], як спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті [PERSON], заяви про прийняття спадщини, на спадкові права [PERSON] як спадкоємця за заповітом, жодним чином не впливає. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.392, 1218, 1222, 1223, 1225, 1268, 1296 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved