Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її особисте утримання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною трирічного віку. Вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Вихованням та утриманням дитини займається [PERSON] На даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку і потребує матеріальної допомоги. Відповідач на її утримання матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому позивач звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем не реєструвала, факту спільного проживання сторонами рішенням суду не встановлено. Наполягала на тому, що дочка народилась під час спільного проживання з відповідачем. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, зазначені позивачем обставини не спростував, доказів на заперечення позову суду не надав. Суд ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.2). Дитина проживає разом із матір'ю, вихованням та утриманням якої займається її матір [PERSON] [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.08.2015 по 13.06.2018, що підтверджується наказом від 12.08.2015 № 9-о (а.с.26). Відповідно до чч.2,4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; дружина, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частина 1 ст. 21 СК України зазначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Як убачається зі змісту ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. У відповідності до ч.1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Суд зазначає, що позивач доказів, а саме: свідоцтва про шлюб, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю, на обґрунтування обставин не надала. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed