Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, у вересні 2010 році померла її мати - [PERSON] Після її смерті залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS] що у м. Києві. Після смерті матері позивач є спадкоємцем першої черги. Проте у зв'язку із вказаними подіями перебувала у депресивному та хворобливому стані, опинилась у важкому матеріальному становищі, тому не мала змоги прийняти спадщину у встановлений законом строк. Крім того, позивач вказує, що у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що також послугувало причиною не звернення до нотаріальної контори. Позивач зазначає, що влітку 2017 року вона випадково дізналась про існування заповіту складеного на її користь, тому звернулась до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, проте [PERSON] було відмовлено з підстав пропуску шестимісячного строку для звернення із такою заявою. У зв'язку із викладеним, просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини оскільки вважає, що має поважні причини пропуску визначеного законом строку для подачі відповідної заяви. Ухвалою суду від 24.05.2018 року до участі у справі було залучено третіх осіб - [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є співвласниками квартири [ADDRESS] що у м. Києві, частка в якій входить до спадкової маси та вони є спадкоємцями другої черги після смерті [PERSON], тому можливе рішення суду може вплинути на їх права та обов'язки. В судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що на момент відкриття спадщини їй не було відомо про існування заповіту, складеного на неї, так як і не було відомо про можливість звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини, як спадкоємця першої черги. Вказувала на те, що позивачу на момент смерті матері виповнилося лише 23 роки, тому вона і не могла знати, що майно може бути успадковане донькою від матері без існування заповіту. Саме з цих підстав позивач і не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] у встановлений законом строк. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вказували, що позивачу у 2010 році було добре відомо про смерть матері та про існування заповіту складеного на її користь, оскільки такий заповіт був пред'явлений позивачу після відкриття спадщини. Зазначали, що позивач не скористалася своїм правом на прийняття спадщини ні за законом ні за заповітом, оскільки легковажно ставилася до цього питання. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26.09.1987 року (а.с. 10). Відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 07.07.2017 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). Згідно даних реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району 09.10.1997 року, наказ/розпорядження №930 (а.с. 52, зворот). У заповіті, складеному 07.07.2010 року [PERSON] та посвідченому державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. вказано, що все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповідає доньці [PERSON] (а.с. 65). 03.10.2017 року позивач звернулася до Двадцять першої Київської нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] в якій, посилаючись на положення ст. 1261 ЦК України просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно постанови державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Шовкошитньої В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3810/20-31 від 03.10.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], оскільки пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 33, зворот). Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про те, що позивач зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом, оскільки вона є спадкоємцем першої черги. Відомостей про те, що позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і їй було відмовлено, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд вважає, що позивач, звертаючись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини реалізував його як спадкоємець першої черги, оскільки є донькою померлої. Сторона позивача в судовому засіданні доводила, що поважною причиною не звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом стало те, що вона не знала про його наявність, і нотаріус відмовив їй у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. За приписами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В судовому засіданні зі слів самого позивача та пояснень третіх осіб було встановлено, що позивач у вересні 2010 року знала про смерть її матері, однак враховуючи її вік, який становив 23 роки, тяжкий матеріальний стан та погане самопочуття не скористалася правом на звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вже зазначалося, позивач є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через тяжкий психологічний та матеріальний стан, що не підтверджується жодними доказами, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Наявні в матеріалах справи докази не свідчать про те, що позивач після смерті матері мала тяжкий психологічний та/або матеріальний стан, який і став підставою для пропуску визначеного законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Окрім того суд звертає увагу на те, що матеріали справи взагалі не містять жодного доказу поважності причин пропуску відповідного строку, встановленого законом. Навпаки, з пояснень третіх осіб убачається, що вони неодноразово доводили до відома позивача про необхідність звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини будь - то за законом, чи за заповітом, особисто надавали позивачу заповіт складений на її ім'я та вказували на необхідність здійснити такі дії. Пояснили, що оскільки вони є співвласниками зазначеної вище квартири, а не прийняття спадщини позивачем чинить їм перешкоди у відчуженні їх часток, це й зумовлювало неодноразові повідомлення про необхідність реалізації позивачем своїх спадкових прав. Однак позивач на такі звернення не відреагувала. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На думку суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що строк подачі заяви про прийняття спадщини був нею пропущений з поважних причин, оскільки позивач знала або повинна була знати про існування права на звернення із заявою про прийняття спадщини за законом, чого не зробила. Належних та допустимих доказів того, що вона не знала про наявність заповіту матеріали справи не містять, однак ця обставина, спростовується поясненнями третіх осіб. Сторона позивача не надала суду будь - яких доказів, які б підтвердили її посилання про те, що вона про наявність заповіту дізналася лише влітку 2017 року. Ті причини на які посилається позивач як на поважність пропуску визначеного строку, не можуть бути визнані судом такими які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача щодо подачі заяви про прийняття спадщини. При вирішенні питання щодо правомірності заявлених позовних вимог суд враховує ту обставину, що позивач не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі того, що вона пропустила встановлений законом строк. Враховуючи зазначене, встановивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, про безпідставність заявлених позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. .

Outcome: dismissed