Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів якою, після уточнення предмету позову, просила суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] [INFO] із [PERSON] [INFO] у період з 1997 року по 2013 рік; визнати 3/10 квартири [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], 2/3 частини квартири [ADDRESS] спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] (ІКПП[NUMBER]) [INFO] право власності на: 6/20 частини двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 45,8 кв.м., у тому числі житловою - 24,7 кв.м.; ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 48,6 кв.м. у тому числі житловою площею 29,1 кв.м.; ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м., у тому числі житловою площею 25,5 кв.м.; 1/3 частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 56,8 кв.м., у тому числі житловою площею 29,5 кв.м.. Позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] мотивує тим, що вона з 1997 року проживала однією сім'єю із [PERSON] [INFO], та за час спільного проживання вони вели спільне господарство, спільно займались бізнесом та, відповідно, спільно придбавали майно. [INFO] [PERSON] раптово помер та після його смерті відкрилась спадщина, із заявою про прийняття якої звернулась мати померлого - [PERSON] (відповідач-позивач-1). При цьому зазначає, що інші спадкоємці, окрім як [PERSON], відмовились про прийняття спадщини після померлого [PERSON]. Прав позивача на спільно нажите спірне майно за первісним позовом відповідач-позивач-1 категорично не визнає. Щодо спільного проживання із [PERSON], однією сім'єю позивач-відповідач зазначає, що спочатку вони спільно мешкали у м. Херсоні за різними адресами, а саме орендували житло і таке інше. Пізніше, після придбання нерухомого майна, вони переважно мешкали у м. Херсоні по вул. Дорофєєва, а до цього часу разом мешкали у спірній квартирі [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються актом від 18.12.2013 року ПП «Жилсервіс» а також показами свідків. Вказує про те, що вона разом із [PERSON] працювала, а саме вели спільний бізнес, що полягав у надані послуг з музичного обслуговування свят, банкетів, тощо., що також може бути підтверджено показами свідків. Окрім того вказані обставини підтверджує доданими суду фотокартками позивача-відповідача із [PERSON] за період з 1997 року по жовтень 2013 року., де зображені моменти їх спільного життя - побут, відпочинок, робота. Після смерті [PERSON] частину витрат на поховання [PERSON], поруч із відповідачем-позивачем-1 позивач-відповідач взяла на себе, що позивач підтверджує відповідними платіжними документами на придбання товарів ритуального призначення на загальну суму 9000,00 гривень. Таким чином вважає, що вона разом із [PERSON] спільно проживала 16 років, під час чого вони вели спільне господарство, разом працювали, були пов'язані спільним побутом. Також вказує, що за час спільного проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства із [PERSON] ними було спільно нажито майно, яке оформлювалось на останнього. Так на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2003 року , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 915 за спільно нажиті кошти позивачем-відповідачем та [PERSON] було придбано 3/10 частини квартири [ADDRESS], при цьому інші 7/10 частини вказаної квартири придбала відповідач-позивач-1 по справі. Вказане право власності на спірну частку було оформлено на [PERSON]. 14.04.2001 року позивачем та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 5-508 було придбано квартиру [ADDRESS]. Також відповідно до Договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за № 3375 на ім'я [PERSON] останнім та позивачем-відповідачем було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], а 17.04.2008 року, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого тим же нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за. № 1590 ними було придбано 2/3 частини двокімнатної квартири [ADDRESS], при цьому іншу 1/3 частину вказаної квартири придбала відповідач-позивач-1 по справі. Таким чином посилаючись на приписи ст. ст. 70-71, 74, СК України вважає вищевказане спірне майно, а також відповідні частини такого майна спільно нажитим позивачем-відповідачем та [PERSON] через що, позивач-відповідач має право на рівні частки такого майна від часток, що за життя належали [PERSON], звертаючи увагу на приписи ст. ст. 368 та 372 ЦК України. Ухвалою суду від 02.04.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON], як доньку померлого [PERSON], яка, разом із [PERSON] звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини після його смерті. У зустрічній позовній заяві, що ухвалою суду від 30.04.2014 року була прийнята до спільного розгляду разом із первісним позовом відповідач-позивач-1 [PERSON] та відповідач-позивач -2 [PERSON], позиваючись до [PERSON], після збільшення та зменшення розміру позовних вимог відносно відповідачів-позивачів, просили встановити факт проживання однією сім'є [PERSON] 1962 р.н. та [PERSON] 1979 р.н. лише у період з грудня 2008 року по [INFO]; визнати квартиру [ADDRESS] а також автомобіль марки Mazda 6 2009 р.в., державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та 1/3 частину автомобіля марки Mazda 6 2009 р.в., державний номерний знак [NUMBER] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] та 1/6 частину автомобіля марки Mazda 6 2009 р.в., державний номерний знак [NUMBER] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою мотивували тим, що фактично відповідачі-позивачі визнають факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за первісним позовом за період лише з грудня 2008 року по [INFO], коли [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти було придбано спірне за зустрічним позовом рухоме та нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] а також автомобіль марки Mazda 6 2009 р.в., державний номерний знак [NUMBER]. Зазначають, що у випадку встановлення судом факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю та ведення ними спільного господарства за вказаний у зустрічному позові період, позивачі-відповідачі, які єдині спадкоємці [PERSON] мають право на ? частину спірного за зустрічним позовом рухомого та нерухомого майна а також про те, що [PERSON] є сином [PERSON], та батьком [PERSON], що підтверджується відповідними документами. Так [INFO] [PERSON] помер. При цьому, у травні 2011 року [PERSON], та [PERSON], вирішили придбати за спільні кошти для потреб їхньої сім'ї [ADDRESS]. Також [PERSON] та [PERSON], за спільні кошти було придбано автомобіль марки Mazda 6 2009 р.в., державний номерний знак [NUMBER]. При цьому вказане майно за спільною домовленістю [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано на останню. Вказують про те, що позивач-відповідач не визнає право відповідачів-позивачів на вказані спірні за зустрічним позовом частки нерухомого та рухомого майна. Зазначають про те, що наприкінці листопада 2008 року [PERSON] та [PERSON], вирішили проживати разом, через що у грудні 2009 року [PERSON] переїхала мешкати до квартири [PERSON], що за адресою [ADDRESS], з приводу чого відповідачі-позивачі не заперечували, та саме з цього часу [PERSON] . та [PERSON] і почали мешкати однією сім'єю та вести спільне господарство, що також може бути підтверджено показами свідків, актом ПП «Жилсервіс» від 01.04.2014 року та відповідними фотокартками останніх, про що також, у первісній позовній заяві не заперечує і сама [PERSON]. Вказують про те, що спірне за зустрічним позовом майно придбавалось за спільні кошти, зокрема і кошти [PERSON], а саме власні заощадження останнього в сумі 30000,00 доларів США, які останній отримав від свого сина, що також можуть підтвердити у судовому засіданні свідки. Таким чином із урахування приписів ст. 74 СК України вважають спірне майно за зустрічною позовною заявою таким, що належить [PERSON] та [PERSON] на підставі спільної сумісної власності. Вказували про те, що після смерті [INFO] [PERSON] відповідачі-позивачі є єдиними спадкоємцями після його смерті, проте у визнанні за ними права власності на відповідні спірні частки у майні за зустрічним позовом їм нотаріусом було відмовлено, через те, що за правовстановлюючими документами єдиним власником такого майна зазначена [PERSON], через що таке майно не може розглядатися як спадкова маса. У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] а також її представник за довіреністю [PERSON] первісну позовну заяву повністю підтримали із викладених у ній підстав та просили її задовольнити на підставі поданих позивачем-відповідачем доказів, що були досліджені судом. Щодо задоволення зустрічної позовної заяви заперечували, вказуючи про те, що спірне за зустрічним позовом нерухоме та рухоме майно не може бути визнано спільною сумісною власністю оскільки таке майно [PERSON] придбавала за особисті кошти. Відповідачі-позивачі [PERSON] та представник [PERSON] і [PERSON] за довіреністю [PERSON] щодо задоволення первісної позовної заяви заперечували у повному обсязі, зазначаючи, що спірна за первісним позовом кв. [ADDRESS] взагалі не може бути визнана спільною сумісною власністю на підставі ст. 74 СК України, оскільки вона була придбана до набрання чинності вказаним кодексом. Щодо іншого нерухомого майна за первісним позовом вказували про те, що таке майно придбавалось [PERSON] за власні кошти, а також за кошти його сина та матері - відповідача-позивача-1 по справі. Також звертали увагу суду на те, що [PERSON] за життя не мав змоги самостійно заробляти кошти, у спосіб вказаний у первісному позові, яких би вистачило на самостійне придбання будь-якого нерухомого майна. Вказували також про те, що [PERSON] до грудня 2008 року взагалі не мав постійних стосунків із жінками, зокрема із [PERSON], а вів розкутий спосіб життя, через що у останнього були жінки, з якими він підтримував стосунки як у м. Одесі так і у м. Києві, де [PERSON] періодично мешкав певний проміжок часу у період з 01.01.2004 року по грудень 2008 року. При цьому зустрічний позов повністю підтримали із викладених у ньому підстав, зазначаючи про те, що ними позовні вимоги за первісним позовом визнаються в частині проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю саме лише за період з грудня 2008 року по день смерті [PERSON], через що, відповідно до приписів ЦПК України вказана обставина взагалі не підлягає доказуванню. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 18.10.2013 року а також лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.10.2013 року [PERSON] помер [INFO] у віці 50 років через загострення хвороби. При цьому за договором купівлі-продажу від 26.02.2003 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, який діяв від свого імені та від імені [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим за № 915, та зареєстрованого 11.03.2003 року у встановленому законом порядку, до [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності на 3/10 та 7/10 частин відповідно [ADDRESS] яка є однією зі спірних квартир за первісним позовом. Разом із тим, положення ст. 74 СК України права чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю проте не перебувають у шлюбі між собою чи у будь-якому іншому шлюбі, відповідно до розділу VII цього Кодексу вступають у дію з часу набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року, і таким чином вищезгадане спірне майно, що у м. Києві, враховуючи час його придбання, взагалі не може бути поділено за первісним позовом у визначений у ньому спосіб. Окрім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 14.04.2004 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] як продавцями та [PERSON] як покупцем, який було посвідчено у день складання державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у встановленому законом порядку, [PERSON] придбав у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Також, згідно договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] як продавцями а також [PERSON] як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] у день його укладення, та зареєстрованого того ж дня у встановленому законом порядку, покупець придбав квартиру [ADDRESS]. Окрім того, за договором купівлі-продажу від 17.04.2008 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як продавцями з одного боку та [PERSON] як покупцем, який діє від свого імені та від імені [PERSON] з іншого боку, який було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] у день укладення такого договору, та зареєстровано у встановленому законом порядку, [PERSON] придбав на своє ім'я та на ім'я [PERSON] квартиру [ADDRESS] Так, судом встановлено, що, дійсно, [PERSON], та [PERSON] на час укладення останнім вищевказаних договорів, тобто у період з 14.04.2004 року по квітень 2008 року були знайомі один з одним, підтримували дружні стосунки, що також вбачається з показів допитаних у судовому засіданні свідків як позивача-відповідача так і відповідачів-відповідачів. Проте, із допиту свідків позивача-відповідача, а саме безпосередньо самої [PERSON] а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що дійсно, [PERSON] та [PERSON] підтримували дружні стосунки, займались спільною діяльність пов'язаною із музичним супроводженням різноманітних свят. Разом із тим, як вбачається із показів самої [PERSON], остання показала суду, що із [PERSON] за вказаний період вона вела спільний бюджет, проте у суді навіть не змогла пояснити за які грошові суми нею спільно із [PERSON] придбавалось спірне за первісною позовною заявою нерухоме майно за період з 2004 по 2008 роки, зазначаючи лише проте що бюджет останніх був спільним. Також [PERSON] вказала про те, що з приводу того, чи мешкав [PERSON] із іншими жінками у вказаний період вона достеменно нічого не може поясними. Окрім того показами вище приведених інших свідків позивач-відповідача дійсно встановлено, що у період з 14.04.2004 року по квітень 2008 року [PERSON] та [PERSON] підтримували дружні стосунки, періодично мешкали один з одним, зокрема на орендованих квартирах, та займалися спільною діяльність із обслуговування свят, що було їх основним видом заробітку, проте як пояснили самі ж свідки позивача, які також займаються діяльність із обслуговування свят, великого прибутку, зокрема за який можливо було б придбавати нерухоме майно, від вказаного виду діяльності [PERSON] та [PERSON] не отримували. Окрім того слід звернути увагу на те, що показання вищезгаданих свідків позивача з приводу ведення [PERSON], та [PERSON] спільного бюджету відповідно до їх пояснень ґрунтуються фактично на припущеннях, а саме про вказані обставини вони дізнались зі слів самої [PERSON] та її матері. Окрім того, слід зауважити, що показами самої [PERSON], встановлено, що протягом часу з 2004 по грудень 2008 роки вона не постійно мешкала спільно із [PERSON], оскільки останній сезонно їздив на заробітки то у АР Крим то у м. Київ, а також до м. Одеси, де перебував певний проміжок часу. Окрім того, як встановлено показами свідків відповідачів-позивачів, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розглядуваний судом період з 2004 по 2008 роки постійно мешкав у різних місцях, що було пов'язано з його роботою, а саме окрім як у м. Херсона, також за адресами спірних квартир у м. Одесі та м. Києві. При цьому показами вказаних свідків судом встановлено, що [PERSON] у вказаний період мешкав із різними жінками, зокрема із [PERSON] та [PERSON]. Також відносини із [PERSON] [PERSON], що відбувались у спірний період підтвердила у судовому засіданні сама свідок, показавши, що [PERSON] коли відвідував м. Одесу, то мешкав разом із нею як чоловік із жінкою. Слід також зазначити, що наданим позивачем-відповідачем актом ПП «Жилсервіс» від 18.12.2013 року підтверджується лише проживання [PERSON] із [PERSON] до смерті останнього за адресою [ADDRESS], проте з якого часу вони там мешкали у вказаній квартирі актом не зазначено. Окрім того суд не може прийняти як допустимий доказ висновок фтізіатра від 24.10.2008 року, оскільки останній не заповнений визначений у такому бланку спосіб чином, а саме відсутній підпис завідуючого відділенням, інформація про лікаря, що здійснює лікування а також навіть вихідний номер такої довідки. При цьому у такому разі надана позивачем виписка від 24.12.2006 року з приводу її стану здоров'я взагалі не має ніякого доказового значення по справі. Окрім того судом встановлено, що [PERSON] за життя отримував грошові суми в якості переказів із-за кордону, а саме від свого сина та матері - відповіда-позивача-1 по справі, загальна сума яких, що встановлена судом дослідженням довідок про переказ грошових коштів та виписок по рахунках [PERSON], підтверджує вказівку відповідачів-позивачів про можливість використання [PERSON] саме вказаних сум на придбання спірної нерухомості. Відповідно до ст. 74 СК України майно, набуте ними за час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними., та на таке майно поширюються положення глави 8 цього Кодексу, за умови, що чоловік та жінка не перебувають у іншому шлюбі. Згідно ч. 2 ст. 3. СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дослідженням судом паспорту [PERSON] встановлено, що остання у період з 01.01.2004 року по [INFO], коли помер [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, що сторонами по справі не оспорюється, як і не оспорюється фактична відсутність зареєстрованого у встановленому законом порядку шлюбу у [PERSON] за вказаний період, проте, враховуючи вищевикладені докази, суд приходить до переконання про недоведеність позивачем-відповідачем факту проживання її - [PERSON] однією сім'єю із [PERSON] як то передбачено ст. ст. 3, 74 СК України у період з 01.01.2004 року по грудень 2008 року, тобто за спірний період. Слід звернути увагу на те, що спільне проживання [PERSON] та [PERSON] у період з грудня 2008 року по день смерті останнього однією сім'єю та ведення спільного господарства сторонами визнається, як і визнається те, що вказані особи не перебували у цей період у будь-якому іншому шлюбі та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказана обставина взагалі не підлягає доказуванню в суді, як і обставина того, що [PERSON] приймала участь у похованні [PERSON] та, відповідно вважається такою, що встановлена судом. Так судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2011 року укладеного між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] як продавцями з одного боку та позивачем-відповідачем [PERSON] як покупцем з іншого боку, який було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано того ж дня у встановленому законом порядку, [PERSON] придбала спірну за зустрічним позовом квартиру [ADDRESS] Окрім того, відповідно до довідки-рахунку від 23.03.2013 року [PERSON] придбала транспортний засіб Mazda 6 номер кузова: [NUMBER] 2009 р.в., державний номерний знак [NUMBER], який і наразі є зареєстрованим за останньою. Тобто вищевказане спірне за зустрічним позовом майно було придбано позивачем-відповідачем саме з договорами купівлі-продажу та саме у період спільного її проживання однією сім'єю із [PERSON] тобто з грудня 2008 року по [INFO], при цьому вказана обставина (проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю) вважається встановленою судом через визнання її сторонами по справі та, відповідно, не підлягає доказуванню. Таким чином, вказане майно суд вважає за доцільне визнати спільною сумісною власністю [PERSON], та [PERSON] як то передбачено вищезазначеними ст.ст. 3, 74 СК України, та про що йдеться у зустрічному позові. Пр цьому суд критично відноситься до показів [PERSON] даних нею в якості свідка, щодо придбання останньою вказанного псірного за зустрічним позово майна за особисті кошти, а також показів частини вищезгадни свідків позивача-відповідача з цього ж приводу, та вважає такі покази, без надання суду відповідного документального підтвердження з приводу грошових сум за які придбавалось таке майно, та із урахуванням майнового стану [PERSON]., який він мав за життя, а саме те, що основним його прибутком було отримання коштів від родичів із-за кордону, такими, що не можуть повною мірою слугувати осбатвинами, до визнання такого майна особистою приватною власність [PERSON], Також слід зазначити, що суду не було надано відомостей про визнання вказанного спірного за зустрічним позово майна саме особистою приватною власністю [PERSON]. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ч. 1 ст. 1226 цього ж Кодексу частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Так судом встановлено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 08.11.2013 року після померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 55282458. Так, після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися зокрема відповідачі-позивачі 1 та 2 по справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується дослідженими судом заявами ( а.с. 39 та 83), які згідно досліджених судом свідоцтв про народження ( а.с. 46, 59) доводяться [PERSON] матір'ю та донькою відповідно. При цьому заявою приватному нотаріусу [PERSON] від 12.11.2013 року в рамках згаданої спадкової справи (а.с. 60) син [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 61), який є громадянином США, від спадщини після свого батька відмовився на користь [PERSON] [INFO], тобто ввідповідача-позивача-1 по справі. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу, відповідно до якої черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі той з подружжя, який його пережив та батьки. Частиною 1 ст. 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 1 , 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Частиною 2 ст. 1274 цього ж Кодексу визначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. За приписами ч. 2, 3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються у випадках передбачених ст. 1274 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладені норми та встановлені судом обставини, суд приходить до переконання про обґрунтованість зустрічної позовної заяви та, відповідно про необхідність її задоволення із урахуванням уточнення позовних відносно часток кожного із відповідачів-позивачів у спадщині після померлого [PERSON]. На підставі викладеного, та

Outcome: approved