Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.03.2015 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про що був зроблено актовий запис №47, між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте в позовній заяві просить суд розглянути справу за її відсутності та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що 11.01.2021 року Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як вбачається з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, 12 березня 2015 року між позивачем та відповідачем Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було зареєстровано шлюб за актовим записом №47, про що видано відповідне свідоцтво про шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає та залишається проживати із відповідачем, та сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає і надалі залишається проживати разом з позивачем (а.с.5,6). Шлюб позивача із відповідачем виявився невдалим. За час сумісного проживання у позивача із відповідачем не склалися гармонійні сімейні стосунки, внаслідок чого вони неодноразово припиняли сумісне проживання. В січні 2019 року сторони остаточно припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства. Основною причиною є відсутність взаєморозуміння між позивачем та відповідачем, різні погляди на життя та на місце проживання їхньої сім`ї. Відповідач відмовляється проживати на території Російської Федерації за місце проживання позивача, а позивач не може залишити своє постійне місце проживання в Російській Федерації та проживати разом із відповідачем в Україні, оскільки не може залишити без нагляду та постійної допомоги свою бабусю похилого віку у якої окрім позивача немає більше близьких родичів, яка в свою чергу відмовляється переїжджати разом із позивачем до України. Позивач вважає, що подальше сумісне проживання та збереження шлюбу між нею та відповідачем є неможливим. У зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved