Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася на те, що 11.06.2008р. між [PERSON] та відділенням № 12 філії ВАТ КБ «Надра» Івано-Франківського регіонального управління юстиції був укладений кредитний договір № 1269/2008 згідно якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 170610 доларів США в порядку і на умовах, визначених кредитним договором за програмою «Житлові рішення» Перше Житло». В якості забезпечення за кредитним договором між банком та нею укладено договір поруки від 11.06.2008р. Як зазначено в додатку до кредитного договору, графік повернення кредиту та сплати відсотків був складений відповідачем у валюті - в доларах США. Цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 11.06.2008р. за реєстраційним номером № 3221. 20.04.2013р. на її адресу надійшла позовна заява з додатками до нього, а також ухвала про відкриття провадження у справі Косівського районного суду Івано-Франківської області за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Одним з додатків до позовної заяви про стягнення заборгованості є копія претензії про виконання зобов'язання позичальника від 18.02.2013р. № 137, яку позивач не отримувала, а дізналася про її зміст тільки в день отримання позовної заяви. З даної вимоги вбачається, що станом на 21.01.2013р. заборгованість за кредитним договором складає 2398648,48грн. Крім цього банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором станом 21.01.2013р., з якого вбачається, що останнє погашення заборгованості по кредиту [PERSON] проводив у вересні 2008р. Вважає, що договір поруки припинив свою дію. Кредитний договір припиняє свою дію 11.06.2028р., однак позичальник перестав платити щомісячні платежі за даним кредитним договором у вересні 2008р. Банк звернувся з позовом про солідарне стягнення заборгованості 08.04.2013р. при цьому вказує, що 18.02.2013р. направляв поручителю вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки від 11.06.2008р. Однак вона такої вимоги не отримувала, так і банком не надано доказів пред'явлення вимоги поручителю перерахувати суму заборгованості за кредитними договорами та не підтверджують факту дотримання банком строку, що є підставою для відмови в позові а також визнання договору поруки припиненим. У зв'язку з наведеним просить визнати договір поруки від 11.06.2008р. припиненим. В судове засідання позивач [PERSON] та третя особа на стороні позивача [PERSON] повторно не з'явилися, одна подали письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили справу розглядати у їх відсутності. Представник відповідача Витвицька В.Д. в судове засідання також не з'явилася, подала заяву, в якій справу просила слухати у її відсутності, а в задоволенні позову відмовити. Тому суд, враховуючи думку сторін, викладену в їх заявах, розглянув справу за відсутності останніх та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.06.2008р. між КАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1269/2008, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 170610 доларів США грн. (а.с.5-10) на строк до 09.06.2028р. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 11.06.2008р. укладено договір поруки з [PERSON], яка несе солідарну відповідальність (а.с.11-12). За змістом ч. 4 ст. 559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», - пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В той же час, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з п. 5.3 договору поруки, дія його закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Як вбачається з п. 1.4 та п. 3.3.4 кредитного договору № 1269/2008 від 11.06.2008р. (а.с.5-10) сторонами погоджено термін виконання основного зобов'язання - 09.06.2028р. (кінцевий термін повернення кредиту, - строк, на який позичальнику [PERSON] надано кредит). Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що дія кредитного договору № 1269/2008 від 11.06.2008р. - термін виконання основного зобов'язання позивальником [PERSON] чітко визначено сторонами - 09.06.2028р., а поручитель [PERSON] звернулася до суду з даним позовом 16.07.2013р., суд вважає, що порука за договором від 11.06.2008р. не припинилася, і відповідно підстав для задоволення позову [PERSON] про припинення такого договору немає. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач просила звільнити її від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. В той же час з матеріалів позовної заяви не вбачається, що позивач [PERSON] є споживачем і спір виник саме у зв'язку з порушенням її прав, як споживача. Тому враховуючи наведене та те, що судовий збір в даному випадку повинен сплачуватися на загальних підставах, а в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до вимог чинного законодавства, суд вважає, що такий слід стягнути з позивача з урахуванням вимог Глави 8 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» у розмірі, який підлягав сплаті на день подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved