Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала наступне. З квітня 2013 року головою правління ОСББ «Екватор-2» [PERSON] їй було доручено займатися роботою щодо підготовки необхідних документів та захисту в судах юридичної особи ОСББ «Екватор-2» на оплатних умовах, відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму щомісяця. З квітня 2013 року її фактично було допущено до роботи, при цьому їй не запропонували а ні написати заяву, а ні укласти трудовий договір в письмовій формі, роботодавець не поставив відмітку в її трудовій книжці, бо вона є пенсіцонером за віком і трудова книжка знаходиться в ПФУ Заводського району. Для виконання вказаної роботи [PERSON] видала на її ім*я завірену довіреність №19, тобто письмову угоду, якою їй надані повноваження по виконанню вказаних в довіреності робіт від імені ОСББ «Екватор-2», та зазначений строк дії щодо їх виконання, що є доказом залучення її до роботи. Вважає, що на підставі ст. 24 КЗпП України її фактично було допущено до роботи, що є доказом того, що трудовий договір вважається укладеним. Крім того, факт її праці підтверджується також рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24.10.2013 р. по справі №2-455/11, в трьох засіданнях по якій вона представляла інтереси ОСББ «Екватор-2», підготовкою і складанням багато численних звернень до різних інстанцій для відповідача, роздруківки цих звернень з клопотаннями та доповненнями до апеляційної скарги, підготовки заперечень на касаційну скаргу. Відповідач не виконав вимогу ст. 116 КЗпП України та до теперішнього часу не провів з нею розрахунок по заробітній платі, та навіть не зарахував належну до сплати суму заробтіної плати за комунальні послуги. Враховуючи те, що мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму, який склав з квітня по листопад 2013 р. 1147 грн., а з грудня 2013 р. 1218 грн., просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року в розмірі 10394 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, наполягаючи на її задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона як голова правління ОСББ «Екватор-2» ніколи не пропонувала [PERSON] будь-якої оплачуваної роботи. Ініціатива щодо залучення [PERSON] до участі у справі №784/2371/13 виходила від самой позивачки, яка є мешканцем будинку по вул. Декабрістів, 40 в м. Миколаєві, а в період з 2002 по 2009 рокі була головою правління ЖБК «Екватор-2», та безпосереднім учасником обставин, що спричинили виникнення спору по вказаній справі. Допомога [PERSON] носила виключно інформаційний характер щодо спірних подій, а також полягала в участі у судовому засіданні в апеляційному суді, для чого їй була видана довіреність №19. Однак жодних пропозицій щодо виплати позивачці винагороди чи обіцянок укласти з нею трудовий договір не було. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об*єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до закону, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 38 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники. Відповідно до ст. 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Судом встановлено, що [PERSON] була залучена до участі у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ОСББ «Екватор-2» про захист земельних прав у якості представника відповідача ОСББ «Екватор-2» за довіреністю із повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України. Так, з рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24.10.2013 року вбачається, що [PERSON] брала участь в судовому засіданні як представник відповідача в апеляційному суді Миколаївської області під час розгляду вказаної цивільної справи. Повноваження [PERSON] як представника ОСББ «Екватор-2» були посвідчені довіреністю №19/2013 р., якою ОСББ «Екватор-2» в особі Голови правління [PERSON] уповноважувало [PERSON] представляти інтереси Товариства в місцевих загальних судах, апеляційних, господарських і адміністративних судах України, третейському суді як представника позвача, відповідача або третьої особи при розгляді всіх цивільних, господарських та адміністративних справах. У виданій довіреності були визначені повноваження представника на вчинення певних процесуальних дій. Дії [PERSON], які вона здійснювала в процесі судового розгляду справи, повинні розцінюватись як представництво інтересів відповідача, тобто між сторонами по справі виникли відносини представництва, яке грунтується на договорі (добровільне представництво). Посилання позивача на те, що між нею та відповідачем склалися трудові відносини, і доказом цієї обставини є довіреність, яка має ознаки трудового договору, а тому відповідач повинен сплатити їй заборгованість по заробітній платі у відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, є безпідставними. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ОСББ «Екватор-2» не підтверджений належними доказами. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що довіреність №19/2013 р. була складена у вигляді документу, який був названий довіреністю, а не трудовим договором. Позивач в судовому засіданні не заперечувала проти того, що довіреність їй була видана саме для участі у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ОСББ «Екватор-2» про захист земельних прав, таким чином, її робота мала разовий характер, направлена на досягнення кінцевого результату (підготовка апеляційної скарги ОСББ «Екватор-2» на рішення суду першої інстанції по вказаній справі та його скасування за наслідками розгляду апеляційної скарги). Тоді як трудовий договор передбачає постійне виконання працівником так званої трудової функції роботи за визначеною професією, спеціальністю, кваліфікацією. Оплата праці за трудовим договором є гарантованою на підставі ст. 115 КЗпП. При укладенні довіреності закон не згадує про сплату виногороди довірителем представнику, її розмір і порядок виплати визначається сторонами за взаємною згодою. Таким чином, укладення довіреності, стягнення оплати за надання послуг представництва регулюється цивільно-правовим законодавством, а укладення, виконання та припинення (розірвання) трудового договору законодавством про працю. Отже, до одного виду договору не можна застосовувати норми, що регулюють інший вид договору. За змістом ст. 38 ЦПК України юридичну особу може представляти особа, яка не працює на підприємстві, але одержала в установленому порядку довіреність. Трудовий договір не є підставою для представництва у суді. За вказаною довіреністю [PERSON] не набула статуса працівника ОСББ «Екватор-2», тому на неї не поширююються гарантії, пільги і компенсації, визначені законодавством про працю, у тому числі і стягнення заробітної плати на підставі ст. ст. 116, 233 КЗпП України, а відтак вимоги про стягнення заробітної плати є безпідставні, тому у їх задоволенні позивачу відмовляється. Фактичні обставини, пов*язані з наявністю або відсутністю домовленості про виплату винагороди за представництво, визначенням обсягу роботи на виконання повноважень за довіреністю, дата видачі довіреності (місяць) підлягають доведенню при пред*явленні [PERSON] вимог про стягнення оплати за надання послуг представництва в суді, при дослідженні яких судом буде дана відповідна оцінка згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України.

Outcome: dismissed