Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилася одна дитина [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її повному матеріальному утриманні і вихованні. Зазначає, що з 20 червня 2019 року та по даний час з відповідачем проживають окремо, дитина залишилась проживати разом з позивачем, а тому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та стягувати аліменти на її користь, на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В судове засідання сторони не з`явилася. Позивач [PERSON] надала суду заяву у якій просила справу розглядати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про визнання позову якою просив розірвати шлюб та не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 05 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 91 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 6). Від даного шлюбу у сторін народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7). Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення у зв`язку із визнанням позову відповідачами судом роз`яснено наслідки відповідної процесуальної дії. Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подружжя не має бажання зберегти сім`ю, яка існує формально, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб розірвати. Щодо стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку. За ст. 150 СК України - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правовим змістом вказаної норми закону, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком є особистим, індивідуальним, а не солідарним. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з нормою ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За роз`ясненнями п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справа щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с 7). Оскільки дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, суд з врахуванням обставин, викладених в ст.182 СК України - матеріального становища відповідача, який є особою працездатного віку, має стабільний дохід, матеріального становища дитини, яка перебуває на утриманні матері, визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню щомісячно з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved