Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 1981 року вона проживала однією сім`єю разом з [PERSON] . Вони мали спільний бюджет, побут, проживали та вели спільне господарство в належній їй частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Потім вони обміняли належну їй частину будинку на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вони працювали, спільно займались пасікою, отримували постійний стабільний дохід, тобто мали кошти на придбання окремого житлового будинку у спільну сумісну власність. 03.06.1998 року за рахунок спільних коштів вони придбали у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . 19.07.1998 року вони обвінчались в Херсонській православній церкві. В 2004 році позивач продала належну їй квартиру по [ADDRESS] . За рахунок отриманих коштів від продажу квартири вона разом з [PERSON] зробили ремонт та переобладнання придбаного будинку. З моменту придбання будинку вона з [PERSON] мешкали в ньому однією сім`єю. [INFO] року з ними мешкав її онук [PERSON] , який був позбавлений батьківського піклування. [INFO] помер [PERSON] . Витрати на поховання [PERSON] понесла позивач. Спадкоємцями першої черги після його смерті є його доньки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Перед смертю [PERSON] страждав тяжкою хворобою, у зв`язку з чим знаходився у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги та догляду. Відповідачі ухилилися від надання допомоги батьку. Догляд та іншу допомогу [PERSON] надавала вона протягом тривалого часу. З врахуванням того, що протягом тридцяти п`яти років проживала разом з [PERSON] , вела з ним спільне господарство, придбала за спільні кошти будинок, а також перед його смертю піклувалась про нього, здійснювала необхідний догляд, а рідні доньки померлого від надання такої допомоги ухилялися. Позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ; встановити факт проживання однією сім`єю разом з [PERSON] , з 1981 року по [INFO]; змінити черговість права на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , надавши їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.07.2016 року відкрито провадження у справі. 22.02.2017 року позивач надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила усунути [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців першої черги за законом, від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 31.01.2017 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтували тим, що[INFO] помер [PERSON] [PERSON] був батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1998 року. В зв`язку з тим, що [PERSON] за життя не склав заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, позивачі за зустрічним позовом є спадкодавцями першої черги за законом, оскільки являються його рідними доньками. Інших спадкоємців, які б були віднесені до першої черги спадкування за законом, не має. Позивачі прийняли спадщину після свого померлого батька. Після спливу шестимісячного строку, позивачі за зустрічним позовом звернулися до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний спадковий будинок. Державний нотаріус повідомив їм про те, що необхідно надати оригінал правовстановлюючий документ на будинок. З огляду на відсутність у позивачів оригіналу договору купівлі-продажу, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно. З огляду на те, що позивачі, хоча і прийняли спадщину, проте отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, який належав спадкодавцю на праві приватної власності, не мають можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Позивачі просили визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.03.2017 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування за законом, та зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування під єдиним номером №766/5625/16-ц. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] адвокат Гетьман А.А. зазначала про те, що [PERSON] на час придбання спірного будинку проживав у квартирі разом зі своєю матір`ю, рідною сестрою та її дітьми, за адресою: [ADDRESS] . У даний період у [PERSON] були тимчасові непостійні відносини з різними жінками, серед яких [PERSON] не було. З [PERSON] він дійсно був знайомий, оскільки вона була хрещеною матір`ю її рідного племінника. Підтримував з нею лише подружні відносини, але ні яких відносини подружжя між ними не існувало. Спірний будинок [PERSON] був придбаний за особисті кошти. Крім того, як зазначав представник відповідача [PERSON] за своїм станом здоров`я ніколи не перебував у безпорадному стані, не потребував постійної сторонньої допомоги, продовжувати працювати займаючись пасікою, з чого отримував чималі заощадження. Таким чином, відповідач та його представник заперечували ту обставину, що позивач більше п`яти років проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, придбали спірний будинок за рахунок спільних коштів, а також заперечувала той факт, що [PERSON] протягом цього часу перебував у безпорадному стані, тощо. В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом - відповідач та її представник за зустрічним позовомпозовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволені. Пояснили, що [PERSON] знала ще з 1980 року, а з 1981 року між ними виникли сімейні стосунки, вони разом працювали, проживали в належному їй будинку по [ADDRESS] . Через деякий час спільного проживання позивачка разом з [PERSON] за спільні кошти за спільні кошти придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З моменту придбання вказаного будинку, позивачка разом з [PERSON] мешкали в ньому однією сім`єю, а з 2008 року разом з ними у вказаному будинку також мешкав і онук позивачки [PERSON] , [INFO] , який був позбавлений батьківського піклування. Перед смертю [PERSON] страждав тяжкою хворобою, внаслідок чого потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому виключно позивачка, оскільки відповідачі ухилялись від надання допомоги своєму батькові, який її потребував. Після його смерті, Позивачка не має змоги оформити свої спадкові права на вказаний будинок, з огляду на що вона змушена звернутися до суду та відстоювати своє право на Ѕ частину спільно придбаного будинку та свого права стати в одну чергу зі спадкоємцями померлого і усунути їх від права на спадщину. Позивач не заперечував той факт, що оригінал правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок знаходиться у неї та відмовилася надати його для обґрунтування позивачами права на спадкування. Відповідачі та їх представники за первісним позовом - позивачі та їх представники за зустрічним позовом первісні позовні вимоги не визнали, вважали їх безпідставними, просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення про те, що її батько протягом свого життя проживав з різними жінками, наприкінці свого життя дійсно деякий час проживав із [PERSON] , проте відносини, які між ними складались не були притаманні подружжю. Також відповідачка зазначала, що за своїм станом здоров`я її батько [PERSON] ніколи не перебував у безпорадному стані, не потребував постійної сторонньої допомоги, продовжував працювати, займаючись пасікою та реалізовуючи отриманий від такої діяльності мед, отримував чималі кошти. На початку лютого 2016 року дійсно у [PERSON] різко погіршився стан здоров`я. Його було госпіталізовано до лікарні, де він пробув нетривалий час. Після виписки, він знаходився у задовільному стані, міг сам пересуватись як по будинку так і по подвір`ю. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов також не визнали, надавши аналогічні пояснення щодо обставин, викладених у відзиві відповідача [PERSON] , заперечуючи ту обставину, що позивач проживала разом з [PERSON] , у вказаний період, за спільні кошти придбали спільний будинок, а також те, що [PERSON] перебував у безпорадному стані тривалий час чи будь-якому хворобливому стані. Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно актового запису про розірвання шлюбу №12, зробленого 08.01.1991 року Комсомольським РАЦС м.Херсон, шлюб між [PERSON] та [PERSON] 08.01.1991 року розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] залишено «[PERSON]». Згідно договору купівлі-продажу від 03.06.1998 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] за 7000 грн., з яких 5000 грн. продавець отримав до підписання цього договору, а решту зобов`язався заплатити до 05.08.998 року. Згідно актового запису про народження №451, складеного 19.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції умісті Херсоні, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . З листа Служби у справах дітей Дніпровської районної у м.Херсоні ради від 25.05.2016 року №907/07-16 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у служби як дитина, позбавлена батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради від 13.07.2012 року №272 його влаштовано під опіку бабусі, [PERSON] . Опікун разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона №35 від 26.06.2013 року [PERSON] було надано дозвіл на перепланування частини приміщень 1-5 площею 8,6 кв.м. із житлового в кухню, приміщення 1-3 площею 5,5 кв.м. із житлового в службове у житловому будинку літ. «А» зі зменшенням житлової площі на 3,1 кв.м. на земельній ділянці на [ADDRESS] . Згідно актового запису про смерть №14 від 23.03.2016 року, зробленого Виконавчим комітетом Степанвської сільської ради Суворовського району м.Херсона, [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки про причину смерті №96 від 17.03.2016 року причиною смерті [PERSON] є об`ємне новоутворення правої геміплегії, лівобічна геміплегія, набряк головного мозку. Із матеріалів спадкової справи №136/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 23.03.2016 року, встановлено, що із заявою про прийняття спадщини зверталися 23.03.2016року [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки Виконавчого комітету Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона №329 від 30.05.2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство до моменту смерті [PERSON] . Згідно довідки Степанівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17 №51 від 24.05.2016 року [PERSON] працювала в Степанівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №17 Херсонської міської ради з 02.01.2001 року і до 20.03.2007 року. Згідно листа Корабельного районного у місті Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 03.11.2016 року №1980/07/02/02-22 вбачається, що у відділі актових записів про шлюб на [PERSON] , [INFO] , за період з 08.01.1991 по [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.1981 по [INFO] не знайдено. З повідомлення КЗ «Обласна лікарня відповідного лікування» Херсонської обласної ради від 27.01.2017 року №03/53 та довідки від 28.02.2019 року №03/83 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] під наглядом ДЗ «ВЛ ст. Херсон ДП «Одеська залізниця» з 2005 року. Д-з: Церебальний атеросклероз ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Аденома простати ІІ-ІІІ ст. з 08.02.2016 року встановлено діагноз пухлина мозку в правій гемісфері. 03.03.2016 року стан здоров`я погіршився, з`явились ознаки застійної пневмонії, порушення функцій тазових органів. [INFO] хворий помер. На момент огляду хворого дільничним терапевтом та невропатологом біля хворого знаходилася [PERSON] . Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначені обставини щодо спільного проживання позивача та [PERSON] підтвердили, зазначили, що [PERSON] під час хвороби [PERSON] доглядала за ним. Походження коштів, витрачених на придбання житлового будинку їм не відомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила обставини, якими обгрунтовані позовні вимоги. Аналіз поданих позивачем письмових доказів у сукупності з показаннями свідків доводять суду факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 року по день його смерті, а саме [INFO] . Щодо вимог в частині встановлення факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] з 1981 року по [INFO], суд зазначає наступне, за загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року, а КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, не можна встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок було придбано [PERSON] 03.06.1998 року, тобто до набрання чинності СК України, тому у цій частині спірні правовідносин мають регулюватись діючим на той час законодавством: КпШС України та Законом України «Про власність», така ж правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі№ 6-135цс13. Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 березня 2015 року № 6-211цс14, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважаються правильно застосованими. Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13, від 25 грудня 2013 року № 6-135 цс13, від 17 жовтня 2018 року у справі № 404/6953/16-ц, від 28 листопада 2018 року справа № 489/576/15-ц. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надала доказів придбання житлового будинку за рахунок спільної праці позивача зі спадкодавцем, також не підтверджено доказами ту обставину, що отримала від продажу особистого нерухомого майна грошові кошти та використала при купівлі-продажу [PERSON] житлового будинку, придбання спірного житлового будинку саме за спільні кошти і спільною працею [PERSON] та [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Так, згідно пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кошти, за які було придбано житловий будинок, належали особисто [PERSON] , які він заощаджував, працюючи бригадиром будівельної бригади та реалізовуючи мед, зібраний особисто ним з власної пасіки, яку він утримував особисто та за допомогою своєї доньки [PERSON] та своєї сестри [PERSON] . Відносини між позивачем та [PERSON] склалися такі, які були не притаманні подружжю, вони із-за сварок періодично не проживали разом, оскільки бюджету не мали, [PERSON] усі заощадження зберігав за місцем проживання матері. Саме свої заощадження 5000 грн., які зберігав у матері, [PERSON] використав для купівлі житлового будинку, а потім від продажу гаража, збудованого у 2-му шлюбі, сплатив ще 2000 грн. за житловий будинок, згідно договору купівлі-продажу. З довідки Херсонського обласного об`єднаннябджолярів-любителів від 01.02.1998 року вбачається, що [PERSON] є бджолярем, має особисту пасіку та мед для реалізації. Доказів того, що [PERSON] внесла майновий або трудовий вклад у придбання, а згодом і в ремонт спірного нерухомого майна, або хоча б даних про фінансову спроможність такої участі не надано. Придбання [PERSON] спірного будинку за його особисті кошти підтверджується також укладенням договору купівлі-продажу від 03.06.1998 року лише на відповідача, а також приміткою на договорі, відповідно до якої кошти за спірний будинок продавець отримав саме від [PERSON] , а не від [PERSON] . Крім того, факт походження коштів, витрачених на придбання житлового будинку також не змогли підтвердити в судовому засіданні і свідки з боку позивача, зазначаючи про те, що обставини, щодо природи набуття коштів за які було придбано будинок, їм не відомо. Показання свідка [PERSON] в частині придбання житлового будинку за спільні кошти суд до уваги не приймає, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами та позивач є заінтересованою особою. Враховуючи те, що позивач, всупереч своєму процесуальному обов`язку довести суду наявність обставин, на які вона посилалася на обґрунтування своїх вимог, не надала доказів внесення нею майнового або трудового вкладу у придбання, а згодом і в ремонт спірного нерухомого майна, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про зміну черговості спадкування, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 лютого 2019 року у справі 569/18047/17-ц, провадження № 61-40302св18. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За приписами ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналіз поданих сторонами доказів свідчить про те, що [PERSON] на [INFO] проживала однією сім`єю з [PERSON] до дня його смерті, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження тривалого безпорадного стану померлого, а тому правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу відсутні. Так само судом в ході судового розгляду не встановлено факту здійснення позивачкою опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення, надання будь-якої іншої допомоги, тривале здійснення таких дій. Медична документація свідчить, що [PERSON] знаходився на обслуговуванні у ДЗ «Відділкова лікарня ст Херсон ДП «Одеська залізниця» з 2005 року, і лише з 08.02.2016 року йому було виставлено діагноз об`ємне утворення правої гемісфери середнього ступеня, зниження когнітивних функцій, а [INFO] він помер, не можуть бути належним доказом тривалого безпорадного стану спадкодавця, тобто такого стану, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність всіх правових підстав для застосування ст.1259 ЦК України та зміни у позивача черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу, після смерті [PERSON] . Щодо позовної вимоги про усунення відповідачів по справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є рідними доньками померлого та спадкоємцем за законом першої черги, від права на спадкування після смерті [PERSON] , суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до аб.2 ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Предметом доказування у цьому випадку, згідно роз`яснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідні висновки містяться в Постанові ВС від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 5 квітня 2018 року у справі № 205/8894/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 589/3209/16-ц, 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази та пояснення сторін, позивачем не доведено факту перебування [PERSON] у безпорадному стані та потребування внаслідок цього допомоги. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін і свідків, покійний дійсно приблизно за місяць до смерті, був госпіталізований до лікарні внаслідок раптового погіршення стану здоров`я. У лікарні йому було діагностовано пухлину головного мозку. Після виписки з лікарні, спадкодавець знаходився у задовільному стані, міг самостійно пересуватись по будинку та по подвір`ю, міг самостійно себе обслуговувати, самостійно їсти, що підтверджувалось показами свідків у судовому засіданні. Його донька [PERSON] навідувала його. Інші його доньки [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі), постійно спілкувались з ним по телефону, та запитували його, чи потрібна йому їх допомога. Він відмовлявся від цього, посилаючись на гарне самопочуття та наявність у нього особистих заощаджень. Також, матеріали справи не містять жодних медичних документів, з яких би можна було встановити безпорадний стан [PERSON] та тривалість такого стану, а відтак, слід виходити з недоведеності такої обставини. Крім того, як вбачається з пояснень як самої позивачки так і свідків, як з боку позивача так і з боку відповідача, померлий за життя ніколи не висловлював побажання стосовно того, щоб саме його доньки здійснювали за ним догляд, через його стан здоров`я. Враховуючи недоведеність позивачем ухилення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, а також, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, саме з боку своїх доньок, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Щодо вимог зустрічного позову суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи позивачі за зустрічним позовом - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в порядку передбаченому ст.1274 ЦК України, звернулися до Другої Херсонської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька [PERSON] . Таким чином спадкоємцями після [PERSON] , який помер [INFO] , є позивачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Листом Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 23.01.2017 року №77/02/14 [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після померлого [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно зі ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В силу ст.1267 ЦК України, частки у спадщині позивачів за законом є рівними, тобто по 1/3 частці у спадковому майні померлого, що складається з житлового будинку за [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Особи, які прийняли спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язані звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що позивачі зверталися до неї з прохання надати документи на будинок для оформлення своєї частки спадщини, проте вона відмовляла, посилаючись на те, що вказаний будинок належить їй, як дружині померлого. Частиною 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України установлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах суд, вважає, за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] та мають право на визнання за ними права власності на свої частки, які дорівнюють 1/3 частку у кожного в порядку спадкування.

Outcome: partial