Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаними позовними вимогами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . Разом з нею в квартирі зареєстрований та проживає її рідний брат [PERSON] - відповідач по справі. У 2013 році [PERSON] звільнився з місця позбавлення волі. В період відбування покарання брата продав свою квартиру, яка належала йому на праві особистої власності, шляхом оформлення довіреності на продаж на ім`я своєї співмешканки. Позивачка зазначає, що пожаліла його та дала згоду на реєстрацію у своїй квартирі, так як без реєстрації він не міг отримати паспорт та дозволила тимчасово пожити. З того час відповідач створив їй неможливі умови для проживання в її власній вищезазначеній квартирі. Він систематичне вчиняє щодо неї домашнє насильство, робить неможливим для неї проживання із ним в одній квартирі. [PERSON] постійно влаштовує сварки, поводить себе агресивно, морально принижує, ображає, обзиває її , висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує їй фізичною розправою, говорить: «я тебе вб`ю, заріжу, переб`ю тобі ноги і руки». Неодноразово кидав ножа в її сторону, підходив до неї з ножем та вимагав підставити горло, погрожував. що зараз переріже горло. Застосовував до неї фізичне насильство: бив її по голові, ребрам, в зв`язку з чим вона вимушена була звертатись до лікарні. [PERSON] постійно вчиняє в цій квартирі погроми, ламає меблі, псує її особисті речі. З приводу таких неправомірних дій [PERSON] вона зверталася до Комунарського ВП ГУНП в Запорізькій області, відносно відповідача як кривдника виносились термінові приписи, також відповідача неодноразово було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насилля. 06.02.2020 року з приводу домашнього насильства та нанесення тілесних ушкоджень вона звернулась до Комунарського ВП Дніпровського ВПГУНП в Запорізькій області, з відповідною заявою. На підставі її заяви було розпочато кримінальні провадження. В теперішній час справу направлено до суду з обвинувальним актом. Відповідач ніде не працює, відмовляється виїхати з її квартири. Із-за його постійного переслідування вона не може спокійно проживати у своїй квартирі, будучи людиною похилого віку, постійно плаче та знаходиться в стресовому стані. Відповідач продовжує перешкоджати їй користуватися власним житловим приміщенням, вживає алкогольні напої, створює нестерпні умови співжиття в одній квартирі, а вжиття заходів попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. На підставі вищевикладеного, з посиланням на ст. 391 ЦК України, ст. 116 ЖК УРСР, позивачка просить суд, усунути перешкоди в здійсненні нею права користування та розпорядження її майном - вищевказаною квартирою, шляхом позбавлення [PERSON] права користування цим житловим приміщення та виселення його з даної квартири. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2020 р. було відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. В судовому засіданні 19.03.2021 р. представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити за підстав, зазначених в позові. В судове засідання 19.03.2021 р. відповідач не з`явився, про час дату та місце слухання справи сповіщений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надавав. В попередньому судовому засіданні, 02.03.2021 р., під час розгляду справи по суті, відповідач заперечував відносно задоволення позовних вимог. Зазначив, що не застосовував відносно позивачки насилля. Вважає, що він є власником вищевказаної квартири, при цьому зобов`язався надати в наступне судове засідання документи на підтвердження свого права власності на дану квартиру, але не з`явився в судове засідання, будь-яких доказів на підтвердження, зазначених ним обставин, до суду не подав. З огляду на вищезазначене, враховуючи висловлену відповідачем позицію з приводу заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути за його відсутності. Суд, вислухав пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та інші докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі довідки ЖБК «Весна-8» про виплату членом кооперативну пайового внеску, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорту, дана квартира є однокімнатною. Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач зареєстрований у вищезазначеній квартирі з 26.06.2013 р. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він є сусідом сторін по справі, йому відомо, що сторони мешкають в одній квартирі, відповідач з восени 2019 р. почав вчиняти відносно позивачки домашнє насилля, неодноразово бив її, ображав, це навіть було зафіксовано на відеокамеру в їх будинку, з цього приводу вона неодноразово викликала поліцію. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона мешкає в тому ж будинку, що і сторони по справі, їй відомо, що позивач та відповідач постійно конфліктують, неодноразово бачила синьці на позивачці, наразі вона перебуває в лікарні з травмами, остання їй казала, що її б`є брат - відповідач по справі. 13.01.2020 р., 02.02.2020 р. відносно відповідача, як кривдника, за вчинення відносно позивачки домашнього насилля працівниками поліції були винесені термінові приписи, із забороною контактувати з постраждалою особою, зобов`язання відповідача на три доби залишити місце проживання постраждалої особи. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2019 р., 20.01.2020 р., відповідача було притягнуто за вчинення відносно позивачки домашнього насилля та за невиконання термінового припису. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2020 р. по справі №333/1302/20 відносно відповідача був виданий обмежувальний припис, строком на 6 місяців, із забороною: перебування в місці проживання постраждалої [PERSON] - позивачки по справі та наближатись до неї на відстань ближче 100 метрів. За заявами позивачки 06.02.2020 р. та 10.08.2020 р. Комунарським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування про кримінальні провадження, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125, 126-1 КК України (умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, домашнє насилля). Наразі Комунарським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судовий розгляд об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] (відповідача по справі) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, в якому потерпіла є позивачка по справі. З листування між позивачкою та Комунарським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області вбачається, що в період з грудня 2019 р. по серпень 2020 р., [PERSON] зверталась неодноразово із заявами про вчинення відносно неї відповідачем по справі домашнього насилля, пошкодження належного їй майна. На підставі перевірки її заяв неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП (домашнє насилля). Відповідно до побутової характеристики відповідача, наданої ОСББ «Весна-8», з жовтня 2019 р. він почав зловживати алкогольними напоями, докучати сусідам дзвінками в домофон і в двері з нецензурною лайкою і робити різноманітні пакощі: бити плафони, різати кабелі зв`язку як в під`їзді так і за його межами, руйнувати квітники. пошкрябав вхідні двері під`їзду. Цим і викликав незадоволення сусідів, які неодноразово скаржились на його грубу поведінку. Агресивно реагує на зауваження від оточуючих. Сусіди по поверху навіть встановили камеру спостереження. Його поведінка лякає мешканців під`їзду і викликає занепокоєння. Він також знущається зі своєї сестри. Вона неодноразово викликала поліцію, їй приходилося під час сварки вибігати в під`їзд і просити захисту у сусідів. Він тримає в страху не тільки сестру, а й мешканців під`їзду. Дехто не хоче свідчити проти нього, бо боїться на його помсту. На фотокартках, наданих позивачем, зображені пошкоджені меблі та інші речі, які знаходяться в квартирі позивачки. Відповідач не надав суду докази, які б спростовували вищенаведені обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власниці вищевказаної квартири, в розумінні ст. 64 ЖК УРСР, в матеріалах справи відсутні відомості, що вони ведуть спільне господарство, хоча і мешкають в одній квартирі. З пояснень позивачки вбачається, що нею було надане право користування відповідачу даною квартирою (сервітут), оскільки останній, який є родичом позивачки, продав своє житло. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною третьою статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із частиною першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до статті 157 ЖК Української РСР, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. На підставі досліджених судом доказів встановлено, що сторони мешкають у вищезазначеній однокімнатній квартирі. Відповідач, який отримав право користування цією квартирою (сервітут) за згодою власниці квартири, постійно порушує правила співжиття з позивачкою, вчиняє систематично відносно неї фізичне та психологічне насилля, пошкоджує меблі та інші речі, що є в квартирі, веде антисоціальне життя, внаслідок чого вона змушена звертатись за захистом свої прав до органів поліції, суду. Вжиті даними органами заходи (термінові приписи, встановлення обмежувального припису, притягнення до адміністративної відповідальності) не дали своїх результатів, відповідач своєї поведінки не змінив, а навпаки в період дії обмежувального припису, відносно нього зареєстроване кримінальне провадження щодо обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення відносно позивачки. Вищевказані незаконні дії відповідача, перешкоджають позивачці у належному здійсненні нею своїх прав власності на дану квартиру, оскільки створюють небезпечні та нестерпні умови для її проживання цій квартирі. Позивачка пред`явивши цей позов, фактично заявила вимогу про припинення наданого нею відповідачу сервітуту щодо цієї квартири. Наведені нею обставини, мають істотне значення. Позивачкою належними доказами доведені зазначені нею обставини, щодо систематичного порушення відповідачем правил співжиття. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, та виселення його з даного житла без надання іншого житла.

Outcome: approved