Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовою заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на її користь у вигляді Ѕ частини фактично сплачениї коштів за один рік навчаннч сина [PERSON] , що становить 5750 грн., також одноразово стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у вигляді Ѕ частини витрат на навчання сина, що сплачуються згідно договору про надання освітнії послуг в сумі 2875 грн. Двічі на рік 01.10. та 01.03. кожного року починаючи з 01.09.2021 року до закінчення навчання 30.06.2024 року у випадку надання позивачем доказів фактичної сплати грошових коштів за навчання сина до оргнану державної викьнавчої служби, або іншого органу, на виконанні якого буде перебувати виконавче провадження. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладенитй шлюб, від шлюбу мають поновлітнього синам [PERSON] , [INFO] . [PERSON] досяг повноліття та продовжує навчання, є студентом першого курсу Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, денної форми навчання на контрактній основі, терміном навчання до 30.06.2024 року. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 11500 грн. На рік і сплачується щосеместрово у розмірі 5750 грн. Оскільки [PERSON] навчається на денній формі навчання він не працює, матеріально себе не утримує та мотребує матеріальної допомоги, яку самостійно надає мати. Відповідач в добровільномку порядку відмовляється сплачувати частину коштів на навчання, хоча фінансово здатний це робити, оскільккі є працездатною особою, має у приватній спільній сумісній власності чотирьохкімнатну квартиру, тому просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування зазначає, що він не погоджується з твердженням позивачки, що він не виконує своїх обов`язків по утриманню сина бо постійно сплачував аліменти до його повнліття, а після його повнліття вирішується у суді справа про стягнення з нього аліментів на сина, який продовжує навчання. Відповідач зазнаає, що він йому належить 1/5 частина чьотирьохкімнаатної квартири, в якій також зареєстрований і йог осин за якого він сплачує комунальній платежи. Крім того з ним проживає його мати [PERSON] , [INFO]., яка отримує мінімальну пенсію, тому не може повністю забезпечити своє проживання без участі відповідача. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторонни не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідачем поданов відзивав, в якому він просить розглядати справу в його відсутність. Враховуючи, що в справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів громадняського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1346. 08.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з довідки від 22 березня 2021 р. за № АПТ-11-20/04537 [PERSON] , [INFO] , у 2020 році вступив до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, денного віділення, терміном навчання до 30.06.2024 року. Відповідно до договору № 2АПТ-20 від 30.09.2020, укладеним між Державним закладом вищої освіти «Харківський національний автомобільно-дорожній університет» та [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання в період з 2020 по 2024 навчальний рік становить 46000 грн, в тому числі за кожен окремий навчальний рік- 11500 грн. Оплата вноситься щосеместрово у розмірі 5750 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Прозивач, посилаючись на ст. 199 Сімейного кодексу України, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь у вигляді Ѕ частини фактично сплачениї коштів за один рік навчаннч сина [PERSON] , що становить 5750 грн. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано квітанцію від 05.10.2000р. про сплату нею за навчання [PERSON] , денне віділення, за договором № 2АПТ-20 від 30.09.2020 грошові кошти у розмірі 5750 грн. Як вбачається з наданого позивачем судового наказу від 20.11.2019р. з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утриання [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі ј частки від усіх видів заробітку(доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2019р. та до досягнення дитиною повноліття. Тобто на час сплати позивачем грошових коштів позивач отримувала з відповідача аліменти на утримання неповнлітнього сина [PERSON] . Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Тобто, самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідач на підтвердження своїх заперечень проти стягнення з нього частини витрат на навчання надав рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2021р. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2021 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Стягунто з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з 19.05.2021р. до припинення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Тобто відповідач має вже аліменти зобов`язання щодо свого повнолітного сина [PERSON] на період його навчання. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 119, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів враховується вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях З огляду на вищевикладене, враховуючи що відповідача має аліменті зобов`язання відносно сина на період навчання, починаючи з 19.05.2021р. до припинення ним навчання суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, керкючисьст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст. 199, 200 СК України , суд, -

Outcome: dismissed