Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

позивач звернулася до суду 08 листопада 2016 року з позовом, вказавши, що з 1998 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 20 грудня 2004 між ними розірваний. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час продовжує навчання на денній формі у Київському національному економічному університеті ім. Вадима Гетьмана факультет «Економіки та управління» та яку вона, позивачка, повністю утримує, купуючи для неї одяг, взуття, їжу, займається її оздоровленням, на що витрачається значна сума її грошових коштів, в той час коли вона отримує незначну зарплату. Оскільки донька в звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги свого батька, який матеріальної допомоги своїй дитині в звязку з її навчанням не надає, вона не в змозі самостійно утримувати доньку, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача починаючи з дати подання позову та до закінчення терміну навчання дитиною, а саме до 30 червня 2020 року (а.с. 1-2). Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає (а.с.27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату слухання був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток (а.с. 21-23, 28-30), про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася. Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 7 копія свідоцтва про народження, а.с. 9 копія свідоцтва про шлюб). [PERSON] є студенткою першого курсу групи МН-16-1 факультету економіки та управління денної форми навчання на контрактній основі Криворізького економічного інституту Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені [PERSON]», термін навчання по 30 червня 2020 р. (а.с. 31 довідка). Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно розяснень викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з обовязку відповідача утримувати повнолітню доньку згідно частини першої статті 199 СК України, враховуючи, що відповідач не надає своїй дитині матеріальної допомоги на її утримання на період навчання, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, позивач наполягає на задоволенні вимог, відповідач належним чином повідомлений про дату слухання в судове засідання не зявився, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування суду не надав, тому суд вважає, що є підстави для призначення аліментів, а заявлений до стягнення розмір обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, однак [PERSON] досягла повноліття лише 05 січня 2017 р., тому стягнення слід проводити з 06 січня 2017 року відповідно до положень статті 69 ЦПК України. Пунктом третім частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (мінімальний розмір встановлений станом на 01.01.2017 р.), оскільки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial