Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказуючи, що між нею та відповідачем 12 червня 2004 року було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS], яка за твердженням позивача являється спільною сумісною власністю, а тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири. Крім того, просила суд визнати, що автомобіль марки Mitsubishi Lancer білого кольору, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. СА 5245ВІ, який також придбаний під час перебування їх у шлюбі та зареєстрований за нею, належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки придбаний за її особисті кошти, що були подаровані сестрою. Відповідач в судовому засідання, що відбувалось в режимі відеоконференцзвязку позов визнав повністю та не заперечував проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнання автомобіля Mitsubishi Lancer її особистою приватною власністю. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з наведених у ньому підстав. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу. Допитана судом свідок [PERSON] дала показання, що вона в березні 2013 року подарувала своїй сестрі [PERSON] кошти в сумі 150 000 грн. на придбання автомобіля. Зазначені кошти дарувала особисто сестрі, а не її родині. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, показання свідка [PERSON] вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст.174 ЦПК України наслідком визнання відповідачем позову є ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі в період часу з 12 червня 2004 року по 26 червня 2015 рік перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4, 47). За час перебування у шлюбі відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується копію договору купівлі продажу квартири серії ВСХ № 069041 від 1 червня 2006 року ( а.с. 5) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Згідно даних технічного паспорту (а.с.12-13) квартира [ADDRESS] зареєстрована за відповідачем та складається з 3 х кімнат загальною площею 63,7 кв.м., житловою - 32,2 кв.м.. Як вбачається з кредитного договору № 354411/6580/0396-6 від 7 червня 2006 року (а.с. 7-8) та договору іпотеки від7 червня 2006 року (а.с. 9-11) кошти на придбання квартири були отримані в кредит. Відповідно до даних витягу про реєстрацію у Держаному реєстрі іпотек (а.с. 14) іпотека припинена у 2012 році, тобто кредитні зобовязання були виконані також під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Проаналізувавши наведені докази судом достовірно встановлено, що спірна квартира придбана за час перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти. При цьому відповідач, висловлюючи свою думку в судовому засідання не заперечував того, що квартира є спільним майном подружжя. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене, судом встановлено, що спірне майно в силу Закону є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, інші обставини, що мають істотне значення. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Домовленості про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, що обєктивно підтверджується відсутністю будь-яких угод з цього приводу та позицією сторін в судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того судом встановлено, що за час перебування в шлюбі позивач придбала та зареєструвала на своє імя автомобіль марки Mitsubishi Lancer білого кольору, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Разом з тим, кошти, на отримання вказаного автомобіля були отримані позивачем в дар від її сестри [PERSON], тобто належали їй особисто. Дана обставина не заперечувалась в судовому засіданні відповідачем, та була обєктивно підтверджена наданими суду показаннями свідка [PERSON]. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали такій особі особисто. В свою чергу п.2 ч.1 ст. 57 СК України вказує на те, що майно набуте під час шлюбу одним із подружжя в дар, є його особистим майном. Виходячи з обставин справи, на думку суду позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що відповідають вимогам Закону, а тому підлягають задоволенню, при цьому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного майна, що відповідатиме її часті у спільній сумісній власності подружжя, та встановити факт, що автомобіль [NUMBER] є особистою власністю позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 3 654 грн. Що стосується витрат на правову допомогу, про стягнення яких ставить питання позивач у позовній заяві, то вони жодним чином не підтверджені, а тому така вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: approved