Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 18.10.1980 року, шлюб зареєстрований у Калуському міському відділі ЗАГС Івано-Франківської області, актовий запис № 422. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]., які на даний час повнолітні. Спільне життя з відповідачем не склалося, міцної сім'ї не створили. З 2000 року спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Фактично шлюб існує тільки формально. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить шлюб розірвати, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. В частині розірвання шлюбу позов визнає, просить не стягувати з нього судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 18.10.1980 року зареєстрували шлюб у Калуському міському відділі ЗАГС Івано-Франківської області, актовий запис № 422, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім'ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням предмету позову суд вважає, що наслідки пов'язані із розірванням шлюбу сторони мають нести у рівних частинах, тому стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved