overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] Позов мотивовано тим, вказаний будинок належить позивачці на праві приватної власності, відповідачка [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] з 2004 року проживали спільно з сином позивачки за вищевказаною адресою, але з 01.04.2012 року вони припинили проживання однією сім'єю та виїхали з будинку. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд вважає встановленими обставини, на які позивачка посилалася в позові, оскільки вони були визнані відповідачами. Відповідно до частин 1, 2, 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право на користування житловим приміщення, яке належить іншій особі, може виникати на підставі ст.405 ЦК України, 156 ЖК України або 158 ЖК України. Проте в судовому засіданні встановлено відсутність будь-яких з указаних правових підстав для користування відповідачем житлом позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул. Артемівська, 228. Позов мотивовано тим, що вказаний будинок належить позиваці на праві приватної власності. Відповідачка [PERSON], яка є племінницею позивачки було зареєстровано за вищевказаною адресою з 14.10.2003 року, а відповідачка [PERSON], яка є також племінницею позивачки зареєстрована з 27.07.2004 року. З 2006 року відповідачки не проживають за місцем реєстрації, а з 2014 року у звязку з проведенням АТО на території м. Попасна, виїхали до Російської Федерації. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав до суду заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з огляду на наступне. У судовому засіданні було встановлено, що позивач успадкувала за законом будинок за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул.. Артемівська, 228 (а.с.20,21). За вищевказаною адресою, згідно будинкової книжки, зареєстровані відповідачі [PERSON] з 14.10.2003 року та [PERSON] з 27.07.2004 року(а.с.14,15). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул. Артемівська, 228, не проживають (а.с.4). Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Проте, відповідачі не проживає за вищеназваною адресою з 2006 року. Право на користування житловим приміщення, яке належить іншій особі, може виникати на підставі\~ст.405 ЦК України,\~156 ЖК України\~або 158\~ЖК України. Проте в судовому засіданні встановлено відсутність будь-яких з указаних правових підстав для користування відповідачем вищевказаним житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачку таким, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул. О.Кошового, 48/1. Позов мотивовано тим, що вказаний будинок належить позивачці на праві приватної власності, відповідач проживала за вищевказаною адресою з 2011 року, проте більше ніж пів роки тому переїхала до іншого місця проживання. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглянути позов за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи надав до суду заяву у якій просив розглянути вищевказану справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд вважає встановленими обставини, на які позивачка посилалася в позові, оскільки вони були визнані відповідачами. Відповідно до частин 1, 2, 7\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право на користування житловим приміщення, яке належить іншій особі, може виникати на підставі\~ст.405 ЦК України,\~156 ЖК України\~або 158\~ЖК України. Проте в судовому засіданні встановлено відсутність будь-яких з указаних правових підстав для користування відповідачем житлом позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачку такою, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що вказаний будинок належить позивачці на праві приватної власності, відповідачка проживала за вищевказаною адресою до 2010 року, але з цього часу переїхала до іншого будинку, де і зараз проживає. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до частин 1, 2, 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право на користування житловим приміщення, яке належить іншій особі, може виникати на підставі ст.405 ЦК України, 156 ЖК України або 158 ЖК України. Проте в судовому засіданні встановлено відсутність будь-яких з указаних правових підстав для користування відповідачем житлом позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що вказаний будинок належить позивачці на праві приватної власності. Відповідач проживала за вищевказаною адресою з 1982 року. 2006 року відповідачка продала вищевказаний будинок [PERSON], згідно договору купівлі - продажу. З дня купівлі будинку відповідачка жодного дня в ньому не проживала. У судовому засіданніпозивачпозовнівимогипідтримала в повномуобсязі та пояснила, що вона придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в 2006 році у [PERSON] та [PERSON]. При цьому вона зазначила, що в будинковій книжці остання записана за попереднім прізвищем- [PERSON]. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з огляду на наступне. У судовому засіданні було встановлено, що позивачка купила будинок за адресою: [ADDRESS], у [PERSON] та [PERSON] у 2006 році (а.с.8). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили що позивачка купила будинок за вищевказаною адресою у 2006 році, проте відповідачка з моменту продажу будинку в ньому не проживала. Також судом встановлено, що в домовій книжці відповідачка записана, як [PERSON], проте в матеріалах справи містяться докази того, що відповідачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с12,13,30). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Право на користування житловим приміщення, яке належить іншій особі, може виникати на підставі ст.405 ЦК України, 156 ЖК України або 158 ЖК України. Проте в судовому засіданні встановлено відсутність будь-яких з указаних правових підстав для користування відповідачем вищевказаним житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул. Дніпровська, 68. Позов мотивовано тим, що вказаний будинок належить позивачці на праві приватної власності, відповідач не проживала за вищевказаною адресою жодного дня, а була лише зареєстрована з 26.10.2012 року. Де зараз знаходиться відповідачка позивачу точно не відомо. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просили розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до частин 1,2,7\~ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що судом встановлено наявність обставин. передбачених ч.2 ст.405 ЦК України, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 02.11.2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], якийпроживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з'явився, в зв'язку з чим на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьком неповнолітньої дитини є [PERSON] - відповідач по справі, а матір'ю є позивачка - [PERSON]. На теперішній час неповнолітня дитина проживає разом із матір'ю. Ухвалюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд виходить з вимог ст. 182 СК України і враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище [PERSON], наявність у відповідача інших утриманців, і приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, визначивши розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходу [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. Питання про судові втрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що неповнолітній син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від виконання обовязків щодо утримання дитини. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач позов визнав в повному обсязі, в наданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьком неповнолітньої дитини є [PERSON] відповідач по справі, а матірю є позивачка [PERSON]. На теперішній час неповнолітня дитина проживає з матірю. Відповідач визнав, що він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/4 частини доходу . Ухвалюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд виходить з вимог ст. 182 СК України і враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальне становище [PERSON], наявність у відповідача інших утриманців, і приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, визначивши розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходу [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати відповідачів, особами, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] Херсонської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані у вищевказаній квартирі, однак фактично там не проживають, їх особистих речей, в помешканні немає, до теперішнього часу з будинку не виписалися. Реєстрація відповідачів перешкоджає власнику вільно розпоряджатися своїм майном, також вона змушена сплачувати за них комунальні послуги. Представники сторін в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача на заявлених вимогах наполягає. Представник відповідачів з вимогами погоджується в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу 24.11.2014 року, реєстр № 1645 (а.с.4). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі, однак фактично там не проживають, їх особистих речей, в помешканні немає, що підтверджується актом затвердженим директором КП «Каховська Керуюча Компанія» 27.01.2015 року (а.с.8). Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 цього ж кодексу визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, наявність перешкод у вигляді сплати комунальних платежів у більшому розмірі, неможливість вільно розпорядитися своїм житловим будинком, створених відповідачами, знайшло своє підтвердження дослідженими доказами, тому вимоги позивача є правомірними і належними до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати право власності на гараж посилаючись на те, що є спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка проте, не взмозі оформити спадщину через відсутність реєстрації права власності за спадкодавцем на зазначене майно. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Встановлено, що [PERSON], який помер 20 грудня 2014 року придбав за договором купівлі продажу 16 серпня 2002 року гараж, що розташований в м. Хмельницький в гаражному кооперативі «Рибалко» по вул. М. Рибалко, 57/2 блок Ж бокс 96 загальною площею 19,2 кв.м., проте за життя не зареєстрував на нього право власності. Згідно даних спадкової справи судом вбачається, що [PERSON] дружина померлого є спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, що розташований в м. Хмельницький в гаражному кооперативі «Рибалко» по вул. М. Рибалко, 57/2 блок Ж бокс 96 загальною площею 19,2 кв.м., позивачу відмовлено так, як право власності на зазначене майно не було зареєстровано за спадкодавцем. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Вимогами ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зібрані по справі докази вказують, що померлому належав гараж, спадщина не визнана відумерлою, позивач та неповнолітні діти є спадкоємцем за законом, що прийняли спадщину, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст.1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право власності на майно, не позбавляє спадкоємця на право на спадщину, а згідно ст.16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права. За таких обставин судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на майно в порядку спадкування. На підставі наведеного та

Outcome: approved