Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнила та просить виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що нею звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом застосування механізму позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом прийняття у власність предмета іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. У набутій позивачем на праві власності квартирі (предмету іпотеки) до сьогодні проживають та зареєстровані відповідачі, тобто попередній власник та члени його сімї. Позивач, як власник квартири, не має змоги розпоряджатись та користуватись квартирою на власний розсуд, оскільки відповідачі відмовляються добровільно виселитись з квартири. Письмову вимогу до відповідачів від 26.08.2014р. про виселення з квартири було залишено без розгляду, а відповідачі продовжують проживати у спірній квартирі. У звязку із наведеним, просить суд захистити її законні права та задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання позивач не зявилась, надіслала на адресу заяву в якій просила справу розглядати без її участі, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, не повідомили про причини неявки, хоч належно повідомлені про час та місце слухання справи. Тому суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні позов в частині виселення малолітньої [PERSON] з квартири [ADDRESS] заперечив. В решті позовних вимог поклався на розсуд суду. Представник третьої особи - ЛКП «Навколо базару» в судове засідання не зявився, не повідомив про причини неявки, хоч належно повідомлений про час та місце слухання справи. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності. Заслухавши пояснення представника третьої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР, перевіривши матеріали справи,\~суд приходить до висновку, що\~позов\~підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 29.01.2013 року між [PERSON] (Іпотекодержателем) та [PERSON] (Іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 1. Відповідно до п. 4.2.2.8 Договору іпотеки перехід права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя не потребує додаткового оформлення, а Договір іпотеки є правовстановлюючим документом та правовою підставною для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. На підставі Умов Договору іпотеки, позивачем було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом застосування механізму позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом прийняття у власність предмета іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. [PERSON] набула права власності на предмет іпотеки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23755119 від 03.07.2014 року, виданим Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Як вбачається з довідки №1921 від 26.08.2014 року та акту від 26.08.2014 року, складеними ЛКП «Навколо базару», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З позовної заяви вбачається, що між позивачем та відповідачами не має жодних родинних відносин, договорів найму з відповідачами ні позивач, ні колишній власник не укладали. Судом не здобуто, а відповідачами не надано доказів для спростування цього твердження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 ЖК Української PCP, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 109 ЖК Української PCP, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця і дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України від 05.06.2003р. №898-IV «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. У відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України від 05.06.2003р. №898-IV «Про іпотеку», якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (надалі по тексту Постанова), право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до п. 43 Постанови, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивач зверталася з вимогою від 26.08.2014 року до відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про добровільне звільнення квартири [ADDRESS], однак таку вимогу відповідачами залишено без задоволення. Згідно з ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки новим власником спірної квартири є [PERSON], відповідачі не є членами її сім'ї, а відтак на них не поширюються норми ст. 405 ЦК України, що унеможливлює їхнє спільне проживання, вони втратили право користування цією квартирою, а тому підлягають виселенню.

Outcome: approved