Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, який мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в подружжя народилось двоє дітей - [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]). Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомогу на утримання дітей надає. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач відзив до суду не подав. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що, що [INFO] народився [PERSON] (а.с. 4), а [INFO] народився [PERSON] (а.с. 3), батьками яких є сторони спору. Діти проживають разом з матір'ю, що підтверджується довідкою виконкому Новоприлуцької сільської ради від 07.11.2017 року № 1301 (а.с. 5). Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Враховуючи те, що діти проживають разом з позивачем, у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей в запропонованому позивачем розмірі. Враховуючи те, що обов'язок утримувати дітей покладається на обох батьків, беручи до уваги встановлені судом обставини, а також приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць станом на 1 січня 2018 року становить 1 860 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, тобто з 13.12.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved