Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до Новолмосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, який в подальшому уточнила, звернувшись до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради Новомосковської міської ради, [PERSON], третя особа Державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко Андрій Григорович, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. Вона як спадкоємець першої черги звернулася до держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а 21 січня 2015 року нотаріусом їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину зазначеного будинку. А на інше майно 1/2 частину свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Також зазначила в позові, що рішенням суду визнано право власності в порядку спадкування на 14 частину зазначеного будинку за [PERSON] Окрім неї спадкоємцями [PERSON] також є його син [PERSON], який не подавав заяв про прийняття спадщини або відмови від своєї частки на її користь. Тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/4 частину спадкового майна, що залишилася після смерті її чоловіка на 14 частину будинку, оскільки вона є спадкоємцем першої черги. Посилаючись на вимоги ст.ст. 16, 328, 1220, 1261 ЦК України - просила суд задовольнити її позов. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити його. Додав, що відповідач [PERSON] є власником 1/4 частини спірного будинку на підставі рішення суду від 04 липня 2008 року; на 1/2 частину спірного будинку позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину, у зв'язку з тим, що [PERSON] після визнання за ним права власності в порядку спадкування на 14 частину спірного будинку не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини або про відмову у її прийняття, вважає, що на сьогодні 1/4 частина спірного будинку є неоформленою та не успадкованою. Що стосується свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], в якому зазначено, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем другої 1/2 частки спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], то вважає, що таких відомостей свідоцтво про право на спадщину за законом не має містити. Також зазначив, що позивачем вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2015 року не ставилося та не ставиться. Просив позовні вимоги позивача задовольнити. Представник територіальної громади в особі Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили. З огляду на думку осіб, що беруть участь у справі та вимоги ст.. 169 ЦПК України - судом розглянуто справу за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що він, як і позивач, як спадкоємці першої черги, у встановлений шестимісячний строк після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року - подали заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Рішенням суду від 04 липня 2008 року лише доведено той факт, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Дійсно до сьогоднішнього дня він не отримав свідоцтва про прийняття спадщини з законом на 1/2 частину спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], та не зареєстрував право власності на нього, однак ці обставини не можуть свідчити про те, що він відмовився від оформлення спадщини, чи втратив право на частину спадкового майна. В задоволенні позову просив відмовити. Третя особа в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом по справі встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивача та батько відповідача [PERSON] - [PERSON] Рішенням Новомосковсковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2008 року - заповіт складений від імені [PERSON], померлого [INFO] року та свідоцтво про прийняття спадщини на ім'я відповідача - визнано недійсними. За позивачем визнано право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а саме: на 1/4 частину будинку, [ADDRESS] на 1/8 частину автомобіля Опель кадет КАРАВАН, д/н [NUMBER]; на 1/4 частину грошових внесків, з належними до них відсотками, що знаходиться у відділенні Ощадбанку № 2991/048 в м.Новомосковськ на рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER]. Зазначене рішення набрало законної сили 14 липня 2008 року. Цим рішенням встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були окрім сторін у справі також були - брат та сестра позивача - [PERSON] та [PERSON], які у встановлений шестимісячний термін не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їхнього батька [PERSON] До сьогодні, а ні [PERSON], а ні [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 46) - до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - не зверталися. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України, в редакції 1963 року - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, відповідно до вимог ст.. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини - є сторони у справі, а відповідач також фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Зазначені вище факти сторонами не оспорювалися, а тому у відповідності до вимог ст.. 61 ЦПК України - не підлягають доказуванню. Виходячи з вищевикладеного, дійсно після оспорювання заповіту, складеного [PERSON] на ім'я позивача - відповідно до вимог ст. 545 ЦК УЦкраїни в разі визнання заповіту недійсним, спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Рішення суду, яким заповіт визнано недійсним набрало законної 14 липня 2008 року. Після набрання законної сили зазначеним рішенням, а ні [PERSON], а ні [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. 21 січня 2015 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області видане свідоцтво про право на спадщину, яким посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO] року є його дружина [PERSON] - 1/2 частки та син [PERSON] - 1/2 частки. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину не видано. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Позивачем уточнювалися позовні вимоги, а відповідачем надавалися відповідні заперечення; сторонами подавалися докази. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, які прийняли спадщину частка кожного у спадщині є 1/2. Вимог щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2015 року позивачем не ставилося, як і не оспорювалося іншим чином право [PERSON] з заявою про прийняття спадщини на спадщину. А посилання на те, що [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори спростовуються копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини 15 червня 2002 року після смерті батька у встановлений шестимісячний строк. Також не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що [PERSON] після ухвалення судом 04 липня 2008 року рішення, повинен був звернутися з заявою про прийняття спадщини, тому як він мав право на її збільшення, тому як діючим законодавством не покладено обов'язок спадкоємців, в разі не звернення інших спадкоємців першої черги ще раз звертатися до нотаріальної контори з заявами про збільшення їх часки у спадщині. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed