Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Резон» ( далі « товариство») про стягнення майнової шкоди, який в подальшому неодноразово уточнила та в якому згідно до ст.ст. 260, 267,1166 ЦК України просить поновити строк позовної давності для звернення до суду з дійсним позовом; стягнути на її користь з відповідача збитки в розмірі 464871,47 грн. за користування грошовими коштами з 03.10.2001 р.; стягнути з відповідача 17006,43 грн., що складає суму податку, сплаченого нею державі, а також, судові витрати. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що позивачем в 29.09. 2000 року була подана заява про вихід її як співзасновника з товариства . Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.12.2009 р. , яке підтверджено постановою Донецького Апеляційного Господарського суду від 16.03.2010 р. було визначено, що на момент виходу позивача зі складу засновників товариства виплаті їй підлягала сума 310222,20 грн., вихід [PERSON] з товариства відбувся 03.10.2000р. Вважає, що відповідач незаконно користувався належними позивачеві грошовими коштами в розмірі з 03.10.2000р. по 01.11.2005 р. в сумі 310222,20 грн., з 01.11.2005р. по 01.04.2010 р. в сумі 171522,20 грн. Також, з позивача було утримано суму податку в розмірі 170006,43 грн. з присуджених раніше судом інфляційних втрат в розмірі 113376,17 грн. ( т.2 а.с.78-79). В судовому засіданні представник підтримав остаточну уточнену позовну заяву та дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Додатково пояснив, що сума 464871,47 грн. є упущеною вигодою, яка могла бути отримана позивачкою при розміщенні вказаної суми на депозити в банках, та яка складається: за період з 03.10.2001 р. по 01.11.2005р. на суму 310212,20 грн. , виходячи зі ставок НБУ, у розмірі 108915,82 грн. 04.11.2005 р. відповідачем позивачеві було виплачено 138700 ,00 грн. Борг склав 171522,20 грн. , тому, за період з 01.11.2005 р. по 01.04.2010р. на суму 171522,20 грн. , виходячи зі ставок АКБ « Укрсоцбанк» , у розмірі 152456,06 грн., а також, на суму 108915,82грн. ( упущена вигода за період з 03.10.2001р. по 01.11.2005р.), у розмірі 96678,41 грн., а всього, упущена вигода за період з 01.11.2005 р. по 01.04.2010 р. склала 249134,47 грн. Також, за період з 01.04.2010 р. по 01.10.2013 р. упущена вигода на суми: 249134,47 грн. ( упущена вигода за період з 01.11.2005р. по 01.04.2010р.) та 108915,82 грн. ( упущена вигода за період з 03.10.2001р. по 01.11.2005 р.) , виходячи зі ставок НБУ , складає у розмірі 106821,47 грн. Поважність причин пропуску строку позовної давності обґрунтовує тим, що остаточний розмір частки позивача при виході з товариства у розмірі 310212,20 грн. було визначено лише Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.12.2009 р. , яке підтверджено постановою Донецького Апеляційного Господарського суду від 16.03.2010 р. Представник відповідача уточнений позов не визнав та пояснив судові, що позивачем неправомірно здійснене нарахування збитків за ставками ПАТ « Укрсоцбанк» , оскільки, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Те, що позивачка могла вкласти належні їй кошти , які не були їй вчасно повернуті товариством, на депозитні рахунки банків з можливістю отримати відсотки за вкладом у розмірі річних, встановлених банками, є припущенням, оскільки, позивачем не доведено, що вона мала намір зробити вклад саме цих коштів саме у такі банки та саме на таких умовах, які діяли в цих банках. Щодо стягнення 170006,43 грн. пояснив, що вказана сума була сплачена позивачкою як податок на доходи фізичних осіб згідно з декларацією про доходи, одержані у 2010 році від операцій, не пов,язаних з підприємницькою діяльністю, тобто, сума податкових зобов,язань була нарахована податковим органом згідно до ЗУ « Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 р., який діяв на той час, тому, у разі незгоди позивачки з розміром нарахованого податковим органом податку [PERSON] мала можливість звернутися за захистом свого порушеного права як до податкового органу так і до суду. Тому, в позові просить повністю відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, Сторонами визнається факт , що розмір частки майна позивача при виході її з товариства 03.10.2000 р. складала 310212,20 грн. , яка підлягала виплаті позивачеві , і що встановлено Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.12.2009 р. , яке підтверджено постановою Донецького Апеляційного Господарського суду від 16.03.2010 р. ( т.2 а.с.144-152). Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальна шкода за рахунок інфляції в сумі 113376,17 грн. за період з 23.06.2006 р. по 31.05.2009 р. , нараховану на 171522,20 грн., як частково неоплачену відповідачем. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також, сторонами визнається факт, що рішенням Микитівського районного суду м.Горлівки від 22.07.2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційнго суду Донецької області від 06.10.2011р. на підставі ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача стягнуто спричинену матеріальну шкоду за рахунок інфляції в сумі 16264,63 грн. за період з 01.06.2009 р. по 01.04.2010 р. , а також, 3% річних в сумі 12120,09 грн. за період з 22.11.2007 р. по 01.04.2010 р., які нараховані на суму 171522,20 грн., що була виплачена позивачці з порушенням встановленого законом строку. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено ( т.2 а.с. 157-160). Цим рішенням встановлено, що відповідачем платіжним дорученням № 567 від 04.11.2005 р. перераховано на розрахунковий рахунок позивача 138700,00 грн., платіжним дорученням № 41 від 31.03.2010 р. перераховано 171522,20 грн. та платіжним дорученням № 42 від 31.03.2010 р. 113376,76 грн. , і згідно до ст.61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Стосовно вимог позивача щодо стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 464871,47 грн. згідно наданого позивачем розрахунку та уточненого розрахунку ( т.2 а.с. 95-96,168) , а також, 17006,43 грн. , що складає суму податку, сплаченого державі з присуджених судом інфляційних втрат в розмірі 113376,17 грн., то такі вимоги не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Так, згідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач у письмових пояснення до уточненого позову ( т.2 а.с.103-105) збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно до ст.1166 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог за уточненим позовом , майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, позивачка повинна довести, що саме з вини відповідача вона не отримала прибуток у виді процентів за ставками НБУ та ПАТ « Укрсоцбанк» в період з 03.10.2001 р. по 01.10.2013р. від можливих депозитів на відповідні за позовом суми з урахуванням наданого розрахунку , на які позивачка, як остання вважає, мала право розраховувати. Зі ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про можливе отримання доходу у вигляді процентів від можливих депозитів з 03.10.2001 р. по 01.11.2005р. на суму 310212,20 грн. , виходячи зі ставок НБУ, у розмірі 108915,82 грн.; за період з 01.11.2005 р. по 01.04.2010р. на суму 171522,20 грн. , виходячи зі ставок АКБ « Укрсоцбанк» , у розмірі 152456,06 грн., а також, на суму 108915,82грн. ( упущена вигода за період з 03.10.2001р. по 01.11.2005р.), у розмірі 96678,41 грн.; за період з 01.04.2010 р. по 01.10.2013 р. упущена вигода на суми: 249134,47 грн. ( упущена вигода за період з 01.11.2005р. по 01.04.2010р.) та 108915,82 грн. ( упущена вигода за період з 03.10.2001р. по 01.11.2005 р.) , виходячи зі ставок НБУ , у розмірі 106821,47 грн., на які позивачка мала право розраховувати, є на думку суду неспроможними, оскільки, представником позивача суду пояснено, що у зазначений період позивачкою не були укладені з жодним банком депозитних договорів на зазначені у позові суми, на які позивачем нараховані проценти, , тобто, позивачем не надано і судом не встановлено доказів про заподіяння позивачеві таких збитків у розмірі 464871,47 грн. При цьому, надані позивачем копії депозитних договорів ( договорів банківського вкладу) ( т.2 а.с.5-12), то зазначені договори були укладені з різними банками на інші суми та на певний період, і тому, не можуть бути прийняті судом як докази щодо існування депозитних договорів з банками на грошові суми за позовом або щодо існування фактичних намірів між позивачем та відповідними банками на укладання депозитних договорів на вищезазначені суми та вищезазначені періоди за позовом , оскільки, надані позивачем копії кредитних договорів стосуються інших грошових коштів і не можуть бути належними доказами неотримання позивачем прибутку з вини відповідача у спірний період.. Більше того, згідно до розрахунку позивача при визначені розміру упущеної вигоди останнім, також, нараховуються проценти і на суми визначеної ним упущеної вигоди, що не ґрунтується на законі. Також, згідно до письмових пояснень до уточненого позову, позивач як на підставу своїх вимог посилається, окрім ст.22 ЦК України, на норми Господарського кодексу України ( ст.ст. 220,224,225,229 , 232) ( т.2 а.с. 103-105), між тим, судом не встановлено, що спірні правовідносини витікають з кредитних правовідносин між суб,єктами господарської діяльності, оскільки, позивач звернулася до загального місцевого суду з позовом як фізична особа, тому, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Господарського кодексу України. Більше того, посилаючись як на підставу своїх вимог на ст.22 ЦК України ( в ред.. 2003р.), вимоги щодо стягнення упущеної вигоди заявлені за період з 03.10.2001 року, таким чином, позивачем не визначені та не обґрунтовані підстави вимог за період з 03.10.2001 р. по 31.12.2003р. Також, позивачем не доведено, що сплата нею платіжним дорученням № 1 від 13.07.2011 р. за декларацією про доходи 17006,43 грн. , що складає суму податку, сплаченого державі з присуджених судом інфляційних втрат в розмірі 113376,17 грн., здійснена з вини відповідача, тому, і такі вимоги не ґрунтуються на законі. Судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь держави в розмірі 3004,40грн. згідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved