Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача, третьої особи Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області із позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2004 року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб від якого у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання сімейне життя подружжя погіршилось, відповідач веде аморальний спосіб життя, вживає по відношенню до неї нецензурні вислови, принижує та ображає, що у результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, ведення спільного господарства. Відповідач не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім»ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між членами сім»ї на почуттях взаємної любові та поваги. Вважає, що шлюб між ними набув формального характеру, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі відносини позивач не бажає, на примирення не згідна, просить шлюб розірвати. Зазначає, що їх діти з березня 2016 року проживають з нею, та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не надає добровільно коштів на їх утримання та постійно висловлює погрози що забере дітей до себе. З метою забезпечення дітям належних соціально - побутових умов проживання, збереження їх психічного та фізичного здоров'я, позивач вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом із нею за місцем її реєстрації у с. Підбірці, вул. Яхимовича, буд. 20, Пустомитівського району Львівської області та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на двох дітей до досягнення ними повноліття. Позивач та її представник у судове засідання з'явилися, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Після оголошення перерви в судове засідання не з'явилися, позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав, подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив що з мотивами позову про розірвання шлюбу, які вказала позивачка, не погоджується, вважає, що причина розірвання шлюбу - тяжкий характер позивачки, безпричинні сварки з її боку. Після оголошення перерви в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності, у якій зазначив, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000,00 гривень щомісячно на двох дітей. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності представника. Заслухавши думку сторін, які з'явились у судове засідання, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який 04.09.2004 року було зареєстровано у виконавчому комітеті Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис № 9, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.01.2017 року, яке видане повторно. Встановлено, що у сторін від шлюбу народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.08.2005 року, та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.06.2009 року. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги думку та заяви сторін, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача у судовому засіданні про те, щоб залишити за нею право надалі іменуватися прізвищем, яке вона набула у зв'язку із реєстрацією шлюбу «[PERSON]» є законним та обґрунтованим. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. З довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 27.10.2016 року № 2319, та акту обстеження житлово-побутових умов від 27.10.2016 року, вбачається що позивач [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS], разом з нею проживають без реєстрації її діти [PERSON] та [PERSON]. З довідок № 103, № 104 від 05.10.2016 року, слідує, що діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у Підбірцівській ЗОШ І-ІІІ ступенів. З характеристики, яка видана виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на жительку с. Підбірці, Пустомитівського району Львівської області, [PERSON], [INFO], слідує що за місцем проживання остання характеризується позитивно, відносно її поведінки скарг не поступало, адміністративних правопорушень не скоювала. На підставі наведеного суд прийшов до переконання, що позовна вимога про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] є підставною, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком обох батьків - як і позивача так і відповідача, при чому є обов'язком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, беручи до уваги те, що відповідач у добровільному та досудовому порядку не виявив бажання виконати покладений на нього обов'язок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підставні. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. З довідки № 915 від 12.10.2016, виданої Пустомитівським районним центром зайнятості вбачається, що позивач [PERSON] з 16.05.2016 року зареєстрована як безробітна у Пустомитівському районному центрі зайнятості, її дохід за період з 16.05.2016 року по 31.08.2016 року становить 11327,72 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Беручи до уваги всі обставини справи, враховуючи те, що згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» на момент розгляду справи прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1689,00 гривень, з врахуванням того, що утримувати дітей зобов'язані двоє із батьків, заяви позивача про визнання позову, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі у розмірі 500,00 гривень на кожного, щомісячно, починаючи з 02.11.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати у розмірі 640,00 гривень, а із відповідача на користь позивача слід стягнути 1102,40 гривень.

Outcome: approved