Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовними вимогами до відповідача про стягнення шкоди у розмірі 347327 грн. 12 коп., інфляційних нарахувань у розмірі 9030 грн. 50 коп., три проценти річних у розмірі 2397 грн. 98 коп., пені у розмірі 2917 грн. 54 коп., а також моральної шкоди в сумі 10000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у неї у володінні, на підставі виданої довіреності власником [PERSON], перебуває транспортний засіб - автомобіль марки «BMW X6», 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В період дії договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 14.11.2014 року, укладеного між нею та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування», 01.12.2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля на вул.Кульпарківській,226 в м.Львові. В ході зазначеної пригоди її автомобіль зазнав істотних технічних ушкоджень, у зв'язку із чим було повідомлено про випадок страховика та ДАІ. Крім цього було подано заяву страховику про настання страхового випадку, а також на вимогу страхової компанії автомобіль неодноразово надавався для огляду, що мали місце 06.01.2015 року, 29.01.2015 року та 30.01.2015 року та які фіксувалися відповідними протоколами огляду. В подальшому, автомобіль оглядався суб'єктом оціночної діяльності за результатами чого ним було складено звіт про оцінку автомобіля від 05.02.2015 року № 238/15, яким оцінено вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 203379,03 грн. Проте по даний час їй страхове відшкодування безпідставно не виплачено, страховою компанією продовжувався строк для прийняття рішення по страховому випадку на 60 днів, однак він давно сплив, і жодного рішення страховиком не прийнято. Такі дії страховика вважає безпідставними, переконана, що набула право на виплату їй страхового відшкодування, однак у зв'язку із тим, що з часу оцінки по даний час сплив значний строк внаслідок чого оцінка є застарілою та необ'єктивною, а тому просить стягнути з відповідача шкоду в розмірі 347327 грн. 12 коп., що випливає із рахунку-фактури від 14.06.2015 року, складеного ПФ «Христина». Крім цього, вказала, що відповідач в порушення умов договору не прийняв жодного рішення по страховому випадку після спливу 60-и робочих днів, на які ним було продовжено строк прийняття рішення, а тому з 01.05.2015 року ним допущено на момент звернення до суду 07.08.2015 року прострочення виконання грошового зобов'язання на 84 дні, у зв'язку із чим виник обов'язок по сплаті інфляційних нарахувань у сумі 9030 грн. 50 коп. та трьох процентів річних у сумі 2397 грн. 98 коп. Крім цього, у відповідності до п.20.1 договору страхування відповідач зобов'язаний сплатити пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБ України, що діяла на момент прострочення. Просить стягнути додатково з відповідача пеню за прострочених 84 дні з 01.05.2015 року по 07.08.2015 року у розмірі 2917 грн. 54 коп. Крім цього зазначила, що внаслідок незаконних дій відповідача, що полягали в ухиленні від своєчасного прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та його виплати, їй, як споживачу послуг відповідача, заподіяно моральну шкоду, яка зважаючи на характер правопорушення, його тривалість, необхідність звернення до суду, підготовкою документів, глибину її душевних страждань, позбавлення її можливості відновити своє порушене право, ставлення до вчиненого порушення самого відповідача, нею оцінюється у розмірі 10000 грн. А тому просить позов задоволити. Крім цього, до суду звернувся відповідач із позовною заявою до відповідачів, третьої особи, яка ухвалою суду від 10.05.2016 року прийнята до провадження Личаківського районного суду м.Львова та об'єднана в одне провадження із первісним позовом. Згідно заявлених вимог ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» просить визнати довіреність від 16.08.2013 року № 210, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., щодо дій в інтересах [PERSON], складену на довірених осіб [PERSON] та [PERSON] недійсною з моменту її нотаріального посвідчення, та такою, за якою неможливо виконувати представництво інтересів від імені [PERSON] Свої вимоги за цим позовом ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» обґрунтовує тим, що в ході з'ясування причин та обставин настання страхового випадку за договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 14.11.2014 року, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» та [PERSON], ними було встановлено, що застрахований автомобіль марки «BMW X6», 2009 року випуску, перебуває в розшуку Пустомитівським РВ ГУМВС України у Львівській області з 2012 року. Крім цього, їх було повідомлено про те, що в ході проведення розшукових дій було встановлено, що такої особи [PERSON] насправді не існує, оскільки паспорт із серією та номером виданий на іншу особу, а номерні знаки з реєстраційним номером [NUMBER] знищені згідно акту від 24.03.2009 року. За таких обставин вважає, що приватним нотаріусом на момент укладення правочину - доручення, не було належним чином перевірено особу, що укладала такий правочин внаслідок чого підпис на документі є підробленим та не може належати вказаній у договорі особі, яка насправді не існує. Крім цього, вказана особа не мала права розпоряджатися спірним автомобілем, оскільки на момент укладення договору, такий їй не належав. За таких обставин вважає, що оскільки довіреність укладена поза волею особи, яка зазначена в правочині, оформлена та посвідчена з порушенням ст.ст.43, 44 Закону України «Про нотаріат», то сам факт видачі і подальшого існування та використання довіреності суттєво порушує його права щодо виникнення зобов'язань перед відповідачем [PERSON], оскільки остання не має будь-якого майнового інтересу щодо зазначеного транспортного засобу. А тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], підтримав заявлений нею позов з аналогічних підстав викладених у позовній заяві, позов ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» заперечив, суду пояснив що збитками є також ті витрати, які особа повинна понести на відновлення свого майнового права, а тому посилання відповідача щодо відсутності в позивача майнового інтересу вважає безпідставними. В частині позову страховика про визнання довіреності недійсною позовні вимоги заперечив, вважає, що ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» не має права визнавати оспорювану довіреність недійсною, оскільки її права на момент укладення довіреності жодним чином не були порушені. Крім цього, жодними належними доказами не підтверджено факту підроблення підпису в довіреності чи відсутності вільного волевиявлення особи, щодо укладення правочину. А тому просить позов страховика відхилити за безпідставністю. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» [PERSON] заперечив позов [PERSON], власні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що на їхнє переконання у [PERSON] не виникало жодного майнового інтересу, оскільки нею належно не підтверджено, що за спірною довіреністю вона має право на отримання страхового відшкодування, що вона володіла правом на користування вказаним автомобілем, і що вона понесла якісь витрати, так як вона не може користуватися та розпоряджатися цим майном в силу того, що спірне майно є в розшуку з 2012 року, а довіреність укладена неіснуючою особою, з приводу чого ними заявлено позов про визнання такої недійсною. Крім цього зазначив, що жодного права позивача ними не було порушено щодо невиплати страхового відшкодування, оскільки вона до них із такою заявою не зверталася, лише водій автомобіля [PERSON] подавав заяву про настання страхового випадку. А тому вважає позов [PERSON] безпідставним, переконаний, що з правом вимоги про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди може звертатися виключно законний власник спірного майна. Свої позовні вимоги підтримав з аналогічних мотивів викладених у позові, доповнив, що спірний автомобіль з 2012 року знаходиться у розшуку, вибув із володіння власника у протиправний спосіб та зареєстрований за неіснуючою особою [PERSON] Оскільки вказаної особи не існує, тому переконаний, що [PERSON] не міг бути присутнім в нотаріуса та посвідчувати довіреність на цей автомобіль внаслідок чого, підпис в довіреності від його імені є підробленим, а зміст правочину не відповідає внутрішній волі особи, що його укладала. При цьому переконаний, що їхні права вказаною довіреністю порушені тому, що [PERSON] не являючись законним власником автомобіля не міг ним розпоряджатися, а відтак у [PERSON] не виникало майнових прав на вказаний автомобіль пов'язаних із отриманням страхового відшкодування. Просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Перевертун О.Ю. в судове засідання не з'явилися повторно, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд первісний позов задовольняє частково, в задоволенні зустрічного позову відмовляє з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0842814.049 який складався з Частини І (а.с.11) та Частини ІІ Стандартний 276.2011 (що були стандартними умови приєднання до договору страхування у 2011 році), які є невід'ємними одна від одної частини та не діють окремо одна від одної. Предметом зазначеного договору страхування позивачем транспортного засобу - автомобіля марки «BMW X6», 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова/шасі [NUMBER] від настання страхових ризиків передбачених Розділом 7 Частини І договору, в тому числі пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виплати страхового відшкодування в межах агрегатного ліміту страхового відшкодування (в межах страхової суми у розмірі 83120,00 грн. протягом усього періоду дії договору) з врахуванням фізичного зносу автомобіля. При цьому сторонами визначено, що франшиза за договором страхування є безумовною. Строк дії договору встановлено з 18.11.2014 року по 17.11.2015 року. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положеннями ст.25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Як вбачається із відомостей про дорожньо-транспортну пригоду № 9469152, сформованих АІПС ДТП станом на 26.12.2014 року (а.с.74-75), в період дії договору страхування, 01.12.2014 року о 00.15 год. на вул.Кульпарківській,226 в м.Львові, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу - автомобіля марки «BMW X6», 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова/шасі [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Opel Combo», реєстраційний номер [NUMBER], в ході якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження передньої центральної частини, передньої правої частини, передньої лівої частини. У відповідності до вимог п.13.1.8 договору страхування, після настання дорожньо-транспортної пригоди, 01.12.2014 року водієм застрахованого транспортного засобу [PERSON] було подано Страховику ПрАТ «СК «Альфа страхування» заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.71-73). В подальшому на підставі проведених оглядів пошкодженого автомобіля зафіксованих протоколами огляду транспортного засобу від 06.01.2015 року, 29.01.2015 року та 30.01.2015 року (а.с.19-26), оцінювачем - суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] складено звіт від 05.02.2015 року про оцінку автомобіля марки «BMW X6», 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до якої визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «BMW X6», реєстраційний номер [NUMBER], складає 203379 грн. 03 коп. Вказаний звіт був представлений в розпорядження страховика, і вказані обставини, як і сам розмір заподіяних збитків відповідач в судовому засіданні не спростовував. У відповідності до положень ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Пунктом 14.1 договору страхування сторонами було визначено, що виплата страхового відшкодування проводиться Страховиком на підставі письмової заяви від Страхувальника/Вигодонабувача або його довіреної особи/Водія, письмового рішення Вигодонабувача про виплату страхового відшкодування Страхувальнику (іншій особі, визначеній Страхувальником) і страхового акта (аварійного сертифіката), що складається Страховиком. Крім цього, п.15.1 договору сторони передбачили, що після одержання всіх необхідних документів рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається Страховиком у термін до 15-ти (п'ятнадцяти) робочих днів з дати отримання останнього документа. Протягом 5-ти (п'яти) робочих днів з дати прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування Страхувальнику відсилається відповідне повідомлення з обґрунтуванням причин такої відмови. Однак, судом безспірно встановлено, що в порушення норм Закону та положень договору відповідачем страхового акту складено не було, як і не було прийнято рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування. Листом від 11.03.2014 року № 038/03 (т.1 а.с.37) повідомлено страхувальника про продовження строку прийняття рішення по страховому випадку, що мав місце 01.12.2014 року до 60-ти робочих днів з дати отримання останнього документа. Дійсно у відповідності до положень п.15.2 договору сторонами було передбачено, що у випадках, коли надані документи суперечать один одному або не дають можливості однозначно з`ясувати обставини, причини, характер, розмір збитку, особу, винну в настанні події - строк прийняття рішення може бути подовжений до 60-ти (шістдесяти) робочих днів з дати отримання останнього документа для з'ясування обставин події, що має ознаки страхового випадку, про що Страховик письмово повідомляє Страхувальника/Вигодонабувача. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, і вказані обставини представник відповідача жодними доказами не заперечував, останнім поданим страховику документом являється звіт про оцінку транспортного засобу 05.02.2015 року. А відтак є підставною позиція позивача про те, що незважаючи на наявне право страховика продовжити строк прийняття рішення на 60 робочих днів, такий строк сплив 30.04.2015 року. Однак, як встановлено судом ні в зазначений строк, ні по даний час страховиком жодного рішення з приводу виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування прийнято не було, що безумовно є порушенням права позивача, як страхувальника на отримання страхового відшкодування, зі сторони страховика, і такі підлягають захисту судом. Одночасно суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що особисто позивач, як страхувальник за договором до них не зверталася із заявою про виплату страхового відшкодування в силу чого вважає відсутнім у нього обов'язок по виплаті такого, оскільки п.14.1 договору страхування виплата страхового відшкодування проводиться на підставі письмової заяви як страхувальника, так і довірено особи/водія, а як уже встановлено судом 01.12.2014 року із такою заявою звертався до страховика водій застрахованого транспортного засобу. Крім цього, не погоджується суд з доводами відповідача про те, що у позивача відсутній був майновий інтерес на отримання страхового відшкодування, як і з його позовними вимогами про визнання недійсною довіреності про право на користування транспортним засобом, виходячи із такого. За змістом положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Відповідач свої позовні вимоги, як із заперечення первісного позову в цій частині обґрунтовує тим, що за змістом договору страхування право на отримання страхового відшкодування виникає у випадку доведеності наявності майнового інтересу, що може підтверджуватися зокрема довіреністю (п.14.2.3 договору страхування). Одночасно вважає, що довіреність від 16.08.2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., згідно якої [PERSON] було надано право володіння спірним автомобілем марки «BMW X6», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] та [PERSON], є недійсною, оскільки вказаний правочин укладений неіснуючою особою, і такий не відповідав положенням ч.3 ст.203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину і його відповідності внутрішній волі. В підтвердження своєї позиції відповідач посилається на відомі йому обставини про те, що вказаний автомобіль насправді належить на праві власності [PERSON], з 2012 року цей автомобіль перебуває у розшуку, оскільки був ввезений в Україну під номерами на іноземній реєстрації, в подальшому ним в протиправний спосіб заволоділи невідомі особи та здійснили його перереєстрацію в Київській області на особу [PERSON], щодо якого відомості про особу є сфальсифікованими, так як паспорт за вказаною серією та номером видався іншій особі. Крім цього автомобіль був перереєстрований на реєстраційні номера [NUMBER], які згідно акту від 4.03.2009 року є знищеними. Однак, як встановлено в судовому засіданні наведені відповідачем обставини стали йому відомі з листів та довідок зібраних в ході здійснення Пустомитівським РВ ГУМВС України у Львівській області досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27.12.2012 року за № 12012150270000152. В той же час у відповідності до положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.ст.58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимість доказів характеризується зокрема ознакою, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, з оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за № 12012150270000152 вбачається, що на даний час у ньому триває дослідча перевірка, нікому підозру у скоєнні злочину не пред'явлено, матеріали такого в суд не скеровувалися і вироком суду факт вчинення злочину щодо протиправного заволодіння автомобілем марки «BMW X6», 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова/шасі [NUMBER], не встановлено. Також в матеріалах справи відсутні будь-які висновки почеркознавчих експертиз, якими встановлювався факт невідповідності підпису зазначеного в оспорюваній довіреності особі довірителя [PERSON] Крім цього, судом встановлено, що на даний час право власності зареєстроване за [PERSON], ніким не оспорювалося та не скасоване, а відтак на даний час у суду не має підстав вважати, що на момент укладення доручення від 13.08.2013 року [PERSON] вказаний автомобіль не належав на праві власності. До того ж будь-яких інших доказів того, що на момент укладення договору доручення від 13.08.2013 року волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі, відповідачем не представлено. Таким чином суд не може вважати доведеними обставини наведені у позовній заяві ПрАТ «СК «Альфа страхування» щодо недійсності доручення від 13.08.2013 року, а відтак підстав для визнання його недійсним у суду немає. Одночасно суд погоджується із доводами представника позивача та з врахуванням положень ч.1 ст.215 ЦК України, що підставою для недійсності правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, вважає, що Страховою компанією не доведено перед судом того, що оспорюваним дорученням в будь-який передбачений законом спосіб порушуються його права, оскільки цей правочин було вчинено 13.08.2013 року, в той час, як правовідносини між сторонами виникли через значний проміжок часу в момент укладення договору страхування 14.11.2014 року. На підставі наведеного, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ПрАТ «СК «Альфа страхування» у зв'язку із чим в їх задоволенні слід відмовити за їх безпідставністю. З цих же підстав суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у [PERSON] майнового інтересу на отримання страхового відшкодування, оскільки як встановлено судом на час укладення договору страхування вона володіла обсягом майнових прав на спірний автомобіль, і на момент настання страхового випадку між нею та ПрАТ «СК «Альфа страхування» існували договірні відносини, що випливали із договору страхування від 14.11.2014 року, за яким відповідач зобов'язаний у визначені строки прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування, та в подальшому здійснити страхову виплату. За таких обставин, оскільки в ході судового розгляду судом встановлено наявність у позивача права на виплату страхового відшкодування, яке у неї виникло в результаті настання страхового випадку підтвердженого у встановленому Законом та договором порядку, і таке право нею підтверджено шляхом вчинення юридично значимих дій, що полягали у поданні від її імені повноваженої договором особою заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, проведення оцінки транспортного засобу інших передбачених дій договором, а доводи відповідача щодо відсутності підстав у виплаті страхового відшкодування судом відхилені, тому суд вважає, що по спливу 60-и робочих днів, на які відповідачем було продовжено строк для прийняття рішення, відповідач зобов'язаний був прийняти рішення про виплату позивачу страхового відшкодування та у визначений строк п.15.4 договору здійснити страхову виплату. Оскільки в порушення взятих на себе зобов'язань за умовами договору відповідач рішення про виплату страхового відшкодування не прийняв, та у визначений строк виплату страхового відшкодування не здійснив, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення. В той же час, вирішуючи питання про розмір страхового відшкодування, на яке позивач має право суд виходить із вимог ст.9 Закону України «Про страхування», яка визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник, а також положень договору про страхування, які передбачають виплату страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу автомобіля. За таких обставин, суд не може прийняти до уваги представлений позивачем рахунок-фактуру від 12.06.2015 року (а.с.38-40 том 1), як належний та допустимий доказ, оскільки визначений вказаним документом розмір витрат на відновлювальний ремонт автомобіля не становлять собою розміру прямого збитку понесеного позивачем та не враховують коефіцієнт фізичного зносу автомобіля. В той же час представлений звіт про оцінку транспортного засобу від 05.02.2015 року відповідає зазначеним вище положенням Закону та договору, а тому суд вважає, що із Страховика на користь позивача, як страхувальника, підлягає стягненню страхове відшкодування у визначеному Звітом про оцінку розмірі з урахуванням фізичного зносу автомобіля, а саме в сумі 203379 грн. 03 коп. Тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] слід задоволити частково. Крім цього, суд враховує, що оскільки відповідач порушив взяте на себе грошове зобов'язання за умовами договору щодо виплати страхового відшкодування, тому він зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що випливає із положень ст.625 ЦК України, а також пеню у визначеному п.20.1 договору страхування розмірі. В той же час судом враховується, що позивачем неправильно визначено період з якого саме слід рахувати порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання, оскільки за умовами договору виплата страхового відшкодування повинна відбутися протягом (7-и) робочих днів з моменту прийняття рішення про страхове відшкодування. Оскільки судом встановлено, що рішення про страхову виплату відповідач зобов'язаний був прийняти у строк не пізніше 30.04.2015 року, а відтак ним допущено порушення взятого на себе грошового зобов'язання після спливу 7-и робочих днів з моменту настання обов'язку винести рішення, а саме з 14.05.2016 року. Оскільки позивач визначила крайнім терміном стягнення інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних та пені дату її звернення до суду із позовом, тому суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог вважає за правильне стягувати пеню, інфляційні нарахування та три відсотки річних саме за період з 14.05.2016 року по 07.08.2016 року та розраховувати такі стягнення виходячи із реального порушеного грошового зобов'язання, а не 347327,12 грн., які просить позивач. Крім цього, суд враховує, що позивачем неправильно розраховано розмір пені в розмірі 0,01% від суми простроченого зобов'язання, оскільки за умовами п.20.1 договору страхування такий розмір визначається виходячи із розміру подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, що діяла на момент прострочення платежу, за кожен день прострочення цього платежу. Таким чином, за період з 14.05.2015 року по 07.08.2015 року на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 28751 грн. 67 коп., інфляційних нарахувань в розмірі 3254 грн. 06 коп. та трьох відсотків річних в сумі 1437 грн. 58 коп. А тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] також підлягають до часткового задоволення. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то суд такі вважає безпідставними виходячи з наступного. Дійсно ст.23 ЦК України визначає загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди при наявності вини відповідача, а ст. 1167 ЦК України передбачає можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах. Однак, в даному випадку позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договірними правовідносинами. Положеннями ст.611 ЦК України врегульовано, що в разі порушення договірного зобов'язання, настають правові наслідки, в тому числі відшкодування моральної шкоди, встановлені договором або законом. Однак, як визначено положеннями п.2.3 Параграфу 2 Частини ІІ договору страхування від 14.11.2014 року, не підлягають відшкодуванню страховиком: моральна шкода, упущена вигода та інші непрямі збитки. За таких обставин, оскільки сторонами чітко передбачено, що у випадку виникнення порушень умов договору з вини відповідача право позивача на відшкодування немайнової шкоди не виникає, і з вказаними умовами договору позивач погодилася на момент його підписання, а відтак вважати обґрунтованими посилання позивача щодо задоволення вимог по відшкодуванню моральної шкоди з відповідача немає підстав. А тому в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог [PERSON], понесені судові витрати відповідачем не стягувати із позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні його позову.

Outcome: approved