Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке складається з житлового будинку, гаража, сараю та погреба, та на 1/2 земельної ділянки площею 0,150 га, кадастровий № 3221455300 01 038 0007, що розташовані по [ADDRESS] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12 травня 1979 року по 24 березня 2013 року. За час шлюбу позивачем було приватизовано будинок та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] Тому позивач вважає, що вказане майно підлягає поділу відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що спірний будинок та земельна ділянка були передані відповідачу у власність в процесі приватизації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач керується частиною 5 статті 61 СК України, якою була доповнена стаття 61 СК України на підставі Закону України від 11 січня 2011 року, що набрав чинності 8 лютого2011 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Суд, заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12 травня 1979 року виконавчим комітетом Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, актовий запис № 04, - розірвано. Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право власності № 11 від 30 січня 1995 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON], який є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, на правах особистої власності. Свідоцтво видане на основі договору передачі № 20 від 26 січня 1995 року, оформленого Васильківським відділом внутрішніх справ. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 203323-57011, від 21 червня 2006 року, земельна ділянка площею 0,150 га була передана [PERSON] у власність для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Глевахівської селищної ради від 31 січня 2006 року № 666. Таким чином, спірний будинок був переданий [PERSON] у власність безкоштовно з державного житлового фонду як особі, що є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії. [PERSON] реалізував своє право громадянина України на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки. Отже, спірний будинок та земельна ділянка були приватизовані відповідачем під час перебування сторін спору у шлюбі. Позивач просить поділити майно на підставі ч. 5 ст. 61 СК України згідно якої «Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Статтю 61 доповнено частиною п'ятою згідно із Законом № 2913-VI від 11.01.2011 року. Натомість, частину 5 статті 61 виключено на підставі Закону № 4766-VI від 17.05.2012 року. Згідно із частинами 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, положення ч. 5 ст. 61 СК України поширюються на правовідносини, що існували під час дії вказаної норми. При цьому ч. 5 ст. 61 СК України не поширюється на відносини, які виникли до доповнення статті 61 СК України частиною 5. Посилання позивача та її представника на те, що будинок і земельна ділянка підлягають поділу, оскільки згідно ч. 5 ст. 61 СК України є спільною сумісною власністю є хибними, оскільки вказана норма до спірних правовідносин не застосовується. Така позиція суду відповідає правовому висновку викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-175цс12. Відповідно, позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed