Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 04 червня 2009 року померла її мати [PERSON], яка проживала у [INFO]. Після смерті [PERSON] постало питання про оформлення спадщини. На день її смерті залишилось спадкове майно: -житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Жеревпілля, вул. Запорізька, 120 Іванківського району Київської області. Спадщину після смерті матері позивач прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до Іванківської районної державної нотаріальної контори. 28 липня 2010 року позивач звернулася до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки на спадковий будинок не було пред'явлено правовстановлюючого документа. Позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач подала до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглядати справу без її участі. Відповідач звернувся до суду із листом про те, що позов визнає та просить розглядати справу без участі його представника. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, якщо відповідач визнає позов і є підстави для його задоволення, суд задовольняє позов. Відповідач позов визнав. Позивач надала суду належні докази: копію свідоцтва про смерть [PERSON], копію свідоцтв про своє народження та шлюб. Згідно з довідкою Розважівської сільської ради Іванківського району Київської області № 582 від 12.08.2015, будинок за адресою: Київська область, Іванківський район, с. Жеревпілля, вул. Запорізька, 120 відповідно до погосподарської книги, номер обєкта погосподарському обліку № 0411-1, належить [PERSON] Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2010 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Отже, маються підстави для задоволення позову. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивач згоден нести витрати самостійно. На підставі наведеного,

Outcome: approved