Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даною позовною заявою та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відповідно до технічного паспорту, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Копачів, вул. Шовковична, 9, та визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 2,420 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться не території Копачівської сільської ради Обухівського району, Київської області. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначила, що 23 жовтня 2015 року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі право на земельну ділянку загальною площею 2,420 га. та на житловий будинок, які розташовані на території Копачівської сільської ради Обухівського району, Київської області. Позивач звернулась для оформлення спадщини після смерті [PERSON] до Обухівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Позивач в судове засідання не зявилась. Представник позивача також не зявився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві та розглядати справу без нього. Відповідач - Копачівська сільська рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності їхнього представника та рідтримав позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 23.10.2015 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії I-ЖД № 437383. Після смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку загальною площею 2,420 га., та на житловий будинок, які розташовані на території Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області. \~\~\~\~ Відповідно до заповіту від 07.08.2015 року, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON]. \~ Державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори своїм листом від 14.04.2016 року\~ № 937/01-16 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що належала померлому [PERSON], оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на таке нерухоме майно. \~ Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 294685, виданого Копачівською сільською радою згідно із рішенням 13 сесії XXIII скликання від 17.10.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 98-с від 20.11.2001 року, земельна ділянка загальною площею 2,420 га. належала [PERSON] та після її смерті відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом перейшла у спадщину [PERSON]. Проте, за життя померлий [PERSON] не встиг отримати державний акт або свідоцтво на право приватної власності на земельну ділянку. Як вбачається з витягу з погосподарської книги № 4 на 2011 2015 роки Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області, житловий будинок [PERSON] за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Копачів, вул. Будьоного, 25, побудований у 1980 році, номер обєкта погосподарського обліку 0341-1. Згідно із технічним паспортом на житловий будинок № 25 по вул. Будьонного с. Копачів Обухівського району Київської області від 14.12.2013 року будинок побудовано 1980 року. Відповідно до довідки Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області вулиця Будьонного перейменована на вулицю Шовковична та будинку присвоєний № 9, згідно з рішенням Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19.02.2016 року № 86. З матеріалів спадкової справи № 105/2016 після померлого [PERSON]вбачається, що позивач є єдиними спадкоємцем. Як зазначено в п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, право користування чужою земельною ділянкою для забудови, право користування чужим майном. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до ч. 2 ст. п. 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Як зазначено в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених з матеріалів справи обставин та підтримання позовних вимог відповідачем, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач є законним спадкоємцем, а можливості вирішення зазначених у позовній заяві питань у позасудовому порядку у позивача відсутня. З урахуванням особливостей спадкових справ та положень ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність покладення судових витрат на позивача.

Outcome: approved