Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який 26.02.2020 було уточнено. В обґрунтування уточненого позову позивач зазначає, що 28.07.2017 року було укладена договір комісії 5676/17/00503030 між ТОВ ТБ «Слобожанщина» та [PERSON] , згідно якого ТОВ ТБ «Слобожанщина» зобов`язується за дорученням [PERSON]., за винагороду, здійснити від свого імені угоду з продажу товару автомобіля «Mercedes-benz 110 D » 2001 року випуску. 28 липня 2017 року було укладена договір купівлі-продажу вищезазначеного транспортного засобу, який відбувся між ТОВ «ТБ Слобожанщина» та [PERSON] . На підставі даного договору було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 04.08.2017 року. На думку позивача при укладенні даних договорів суттєво порушено цивільне законодавство, а саме: при укладенні даних договорів потрібна була письмова згода дружини чоловіка, якщо продається майно, яке є спільним майном подружжя. Позивач зазначає, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 25 квітня 1981 року. Згідно тимчасового реєстраційного талону № [NUMBER] на ім`я [PERSON] був зареєстрований вищезазначений автомобіль 19.01.2013 року. Таким чином спірний автомобіль був спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] не провів оплату за придбаний автомобіль та відповідач [PERSON] не отримав грошові кошти від продажу спірного автомобіля. Крім того, позивач зазначила, що в спірному договорі комісії невірно вказано предмет договору, а саме: найменування та технічна характеристика транспортного засобу, номер кузову, номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та дата видачі. На підставі викладеного, позивач просить суд захистити її майнові цивільні права щодо спірного сумісного майна подружжя. Позивач у судове засідання не з`явилася, 01.04.2020 надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, раніше надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначив, що проти позову не заперечує. Представник відповідача ТОВ ТБ «Слобожанщина» у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані почтові відправлення від 05.09.2019, 08.10.2019, 01.11.2019, 21.11.2019, 13.12.2019, 21.01.2020 та 10.03.2020 у яких міститься підпис представника відповідача, що підтверджує факт отримання судових повісток. Заперечень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав, відзиву на позовну заяву також не надав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча своєчасно та належним чином сповіщався про час і місце їх проведення, що підтверджується поштовими конвертами, які направлялися за місцем реєстрації відповідача, але повернулися не врученими з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Відзиву, пояснень щодо позову чи будь-яких заяв та доказів, відповідач суду не надав. Частина 7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси, судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач [PERSON] вважається повідомленим про судові засідання. Враховуючі неявку у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] зазначив свою позицію з приводу заявлених позовних вимог, вказавши у заяві, що він не заперечує з приводу заявлених позовних вимог, а інші відповідачі відмовилися прибувати у судове засідання з невідомих суду причин та не надали доказів всупереч заявленим позовним вимогам, тому суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши позицію позивача та відповідача [PERSON] , перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З ксерокопії свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 25.04.1981 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1248 міським відділом РАГСу м. Оренбург (а.с. 25). Під час перебування у шлюбі відповідач [PERSON] зареєстрував на своє ім`я спірний транспортний засіб: «Mercedes-benz 110 D» 2001 року випуску, № кузова [NUMBER] , що підтверджується ксерокопією тимчасового реєстраційного талону серії [NUMBER] від 19.01.2013 (а.с. 8). 28.07.2017 року було укладено договір комісії 5676/17/00503030 між ТОВ ТБ «Слобожанщина» та [PERSON] , згідно якого ТОВ ТБ «Слобожанщина» зобов`язується за дорученням [PERSON]., за винагороду, здійснити від свого імені угоду з продажу товару автомобіля «Mercedes-benz 110 D» 2001 року випуску, № кузова [NUMBER] , що підтверджується ксерокопією договору (а.с. 7). 28.07.2017 року укладено договір купівлі-продажу автомобіля «Mercedes-benz 110 D» 2001 року випуску, № кузова [NUMBER] за яким ТОВ «ТБ Слобожанщина» продало вищевказаний автомобіль покупцю - [PERSON] . До укладення договору купівлі-продажу було складено акт огляду реалізованого транспорту №5676/17/005030 від 28 липня 2017 та акт технічного стану транспортного засобу №5676/17/005030. З ксерокопій вищевказаних документів вбачається, що номер кузова (шасі, рама) спірного автомобіля зазначено [NUMBER] (а.с. 3-6). З ксерокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що 04.08.2017 було зареєстровано спірний автомобіль «Mercedes-benz 110 D» 2001 року випуску, № кузова [NUMBER] за [PERSON] . Перереєстрацію транспортного засобу на [PERSON] також підтверджує ксерокопія відповіді на запит адвоката начальника ТСЦ 6346 РСЦ МВС у Харківській області від 12.08.2018 №31/20/6-205-аз (а.с. 9, 15). З ксерокопії витягу з кримінального провадження №12017220370001900 вбачається, що [PERSON] 04.08.2017 звернувся до поліції з заявою про те, що [PERSON] 04.08.2017 шляхом зловживання довірою переоформив на себе автомобіль «Mercedes-benz 110 D» д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відомості на підставі заяви молодан було внесено в ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України (а.с. 17). Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.01.2019 року зазначив, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] не отримав письмової згоди своєї дружини [PERSON] при укладенні договору комісії №5676/17/00503030 від 28.07.2017 та самостійно вирішив розпорядитися майном, яке перебуває у праві спільної сумісної власності подружжя. Крім того, за договором комісії відповідач [PERSON] доручив комісіонеру - ТОВ ТБ «Слобожанщина» продати автомобіль «Mercedes-benz 110 D» 2001 року випуску, № кузова [NUMBER] , але за спірним договором купівлі продажу №5676/17/005030 від 28.07.2017 комісіонер - ТОВ ТБ «Слобожанщина» здійснив продаж автомобіля у якого інший номер кузова (шасі, рама) - [NUMBER] , тобто зовсім інший автомобіль ніж зазначений у договорі комісії на підставі якого було здійснено продаж спірного авто. Також, у судовому засіданні встановлено, що у спірному договорі купівлі-продажу транспортного засобу зазначено договір комісії №5676/17/005030 від 28.07.2017, а як вбачається з ксерокопії договору комісії вірний номер договору №5676/17/00503030 від 28.07.2017. Крім того, суд бере до уваги наявність відкритого кримінального провадження №12017220370001900 відповідно до якого [PERSON] звернувся до поліції стосовно розслідування факту зловживання довірою з боку [PERSON] , який переоформив на себе спірний автомобіль. На підставі викладеного, враховуючи відсутність письмової згоди [PERSON] на вчинення правочину щодо рухомої речі, яка перебуває у праві спільної сумісної власності, а також той факт, що договір купівлі-продажу було укладено на підставі договору комісії, де вказано зовсім інший номер кузова автомобіля, продаж якого дозволив комітент [PERSON] , суд вважає, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved