Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила включити її до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП «Україна» с.Солодирі, на території Дворищенської сільської ради Хорошівського (Володарсько-Волинського) району Житомирської області та визнати за нею право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Дворищенської сільської ради Хорошівського району Житомирської області із земель колишнього КСП «Україна» с. Солодирі, земель запасу чи резервного фонду Хорошівської ОТГ. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 15 січня 1994 року по 02 серпня 1996 року вона працювала в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» с. Солодирі, Володарсько-Волинського району Житомирської області (правонаступником якого є Приватне (приватно-орендне) сільськогосподарське підприємство «Україна») та була його членом. Рішенням Дворищенської сільської ради народних депутатів від 22 серпня 1995 року було передано у колективну власність КСП «Україна» для сільськогосподарського виробництва 1706,7 га землі. На підставі зазначеного рішення 1 грудня 1995 року КСП «Україна» було видано Державний акт на право колективної власності на землю серія ЖТ № 13-05-0001, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю. З метою оформлення свого права власності на земельну частку (пай), як члена КСП «Україна» с. Солодирі, вона через свого представника звернулась з проханням надати їй копію Державного акту від 01.12.1995 року та Додаток до нього. Після отримання копії зазначених документів їй стало відомо, що вона відсутня у списку членів КСП «Україна» с. Солодирі, які мають право на земельну частку (пай), та Сертифікат на право на земельну частку (пай) як члену КСП їй не видавався. Вважає, що її безпідставно не включили до списку членів КСП «Україна» с.Солодирі, які мають право на земельну частку (пай), оскільки на час реалізації земельної реформи та паювання земель, які перебували у колективній власності, вона не втратила право на отримання земельної частки (паю), була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Солодирі, а тому за нею має бути визнано право власності на земельну частку (пай), що знаходиться на території Дворищенської сільської ради Хорошівського району Житомирської області із земель колишнього КСП «Україна» с. Солодирі, земель запасу чи резервного фонду Хорошівської ОТГ. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року відкрито провадження в справі. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити та дали пояснення по суті заявленого позову. В судове засідання представник Хорошівської селищної ради не з`явився, селищний голова направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника Хорошівської селищної ради, позов визнає. Хорошівська районна державна адміністрація належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак свого представника не направила, причину неявки представника до суду не повідомила. Представник П(ПО)СП «Україна» Баранівська Т.В. щодо позовних вимог поклалась на розсуд суду, зазначивши, що згідно книг реєстрації заяв про прийняття та звільнення з членів колишнього КСП «Україна», [PERSON] дійсно 20.07.1993 подавала заяву про прийняття її в члени КСП, а 02.08.1996 заяву про виключення її з членів КСП. За вказаними заявами згідно журналу приймались відповідні рішення, але де зараз ці рішення їй не відомо, так як пройшло багато часу. Крім того [PERSON] підтвердила про наявність у [PERSON] трудової діяльності у КСП «Україна» у 1993-1994 роках у кількості 130 трудоднів, але за 1995-1996 роки така інформація відсутня. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В період з 15 січня 1994 року по 02 серпня 1996 року [PERSON] працювала в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» с. Солодирі, Володарсько-Волинського району Житомирської області (правонаступником якого є Приватне (приватно-орендне) сільськогосподарське підприємство «Україна») та була його членом, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] . Відповідно до книги записів (реєстрації) державних актів на право (колективно) власності на землю на території Володарсько - Волинської районної ради народних депутатів КСП «Україна» 01.12.1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ №13-05-0001. Із державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ №13-05-0001 слідує, що Дворищенською сільською радою народних депутатів Володарсько - Волинського району Житомирської області КСП «Україна» передано у колективну власність 1706,7 га. землі. Згідно інформації наданої Хорошівською районною державною адміністрацією Житомирської області №968/01-30 від 10.11.2020 року правонаступником КСП «Україна» с. Солодирі, Володарсько-Волинського району Житомирської області є Приватне (приватно-орендне) сільськогосподарське підприємство «Україна». [PERSON] не внесено до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що підтверджується копією вказаного списку. Питання включення особи до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю вирішується відповідно до ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право за земельну частку безпосередньо не залежить від стажу роботи громадянина, його виробничих показників, особистих заслуг, місця проживання тощо. Навіть якщо після отримання сертифіката працівник перестав працювати в КСП або переїхав будь-куди, він не втрачає права за земельний пай. Це право йому гарантує законодавство України й ніхто не може позбавити його цього права інакше, як за рішенням суду. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17.03.2020 року справа № 396/1683/18-ц). Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналогічна позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року в справі №615/1717/16-ц. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. В ході судового розгляду справи позивачем доведено та підтверджено належними доказами, що вона на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення та одержання КСП «Україна» 01.12.1995 року державного акту на право колективної власності на землю була членом цього КСП, що підтверджується записами в трудовій книжці, поясненнями представника відповідача-3, а також записами у книгах реєстрації заяв членів КСП. Проте, незважаючи на даний факт, [PERSON] до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), помилково не була включена, внаслідок чого вона позбавлена права отримати у власність земельну частку (пай). Виходячи з завдань цивільного судочинства, суд, беручи до уваги, що відповідачі не надали належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на заперечення позовних вимог, а тому судом встановлено наявність у позивача суб`єктивного права на земельну частку (пай), про захист якого вона просить. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З огляду на вказані приписи чинного законодавства, позовна вимога про включення позивача до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП «Україна» с.Солодирі, на території Дворищенської сільської ради Хорошівського (Володарсько-Волинського) району Житомирської області задоволенню не підлягає, оскільки включення осіб до такого списку здійснюється комісіями з паювання та не віднесено до компетенції суду. Крім того, задоволення такої позовної вимоги не сприятиме ефективному захисту прав позивача, оскільки паювання земель колишнього КСП «Україна» завершено, відповідна комісія відсутня, а законом визначено спосіб захисту порушеного права - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи вище викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню в частині визнання за позивачем права на земельну частку (пай). На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial