Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 26 липня 2014 року; стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не\~менш 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму на\~дитину відповідного\~віку,\~щомісячно, і до досягнення сином повноліття; прізвище « [PERSON] » змінити на дошлюбне « [PERSON] »; стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.. Свої вимоги мотивує тим, що 26 липня 2014 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Сторони по справі мають спільну дитину - доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не складалося у зв`язку з несумісністю характерів, з цього приводу в їх сім`ї виникали сварки та конфлікти, що призводило до розладу в сім`ї. Донька - [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні [PERSON] та проживає зі нею однією сім`єю, згідно довідки уповноваженої по будинку від 20.09.2021. Власного сталого доходу для забезпечення життєвих потреб дитини та повноцінного їх розвитку, позивачка не має. Фактично шлюбні відносини у позивачки з відповідачем припинились з початку 2021 року. З цього ж часу позивачка з дитиною проживають окремо від чоловіка. Згідно Сімейного кодексу України матеріальна допомога на дитину повинна відповідати мінімальному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. Про будь-які обставини, які б свідчили про тяжкий матеріальний стан чи стан здоров`я відповідача, позивачці не відомо. [PERSON] вважає, що подальше перебування в статусі подружжя та існування шлюбу без фактичних шлюбних відносин, а також безперспективності їх поновлення, суперечить у подальшому її немайновим правам та інтересам. На примирення не згодна, тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Відповідно до ч. 4\~ст.19 ЦПК України\~спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до\~ст. 274 ч. 1 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року\~було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що сторони по справі 26 липня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 97, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.11/. Від цього шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.10/. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання/а.с.15/.\~\~ Сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть і проживають окремо. За положенням ч.2\~ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи викладене, оскільки фактичні шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено,\~подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї не можливе та суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач в позовній заяві просить після\~розірвання шлюбу\~змінити їй\~прізвище з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », тому суд вважає за можливе змінити її прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини. Батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним. Проте, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року,\~Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.\~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1\~ст. 141 СК України\~передбачено, що\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України\~визначені обов`язки батьків.\~Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.\~Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.\~Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вище наведеного, сторони мають рівні права та обов`язки щодо утримання, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Згідно із ч.3\~ст.181 СК України за\~рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами\~ст.182 СК України, які діяли на момент подачі позовної заяви,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191\~СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. З урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач добровільно не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, інших неповнолітніх дітей у нього немає, стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, суд дійшов висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Приписами ч.6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача [PERSON] стягується на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved