Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та [PERSON] 18.11.2010 року був укладений договір позики, посвідченого приватним нотаріусом, згідно якого [PERSON] передала відповідачу грошову суму у розмірі 36 000 гривень. 10.07.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] на адресу відповідача направлено вимогу позивача про повернення грошових коштів за договором, але до теперішнього часу відповідач не повернув займані кошти. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь, заборгованість за договором позики у сумі 36 000 гривень. три відсотки річних в сумі 1805,76 грн., судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву у якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 18.11.2010 року був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] передала відповідачу 36 000 гривень. Терміном виконання позичальником обов`язку з повернення боргу за домовленістю сторін визначено моментом пред`явлення вимоги про повернення боргу позикодавцем. Вимога з повернення боргу повинна бути вчинена шляхом передачі нотаріусом відповідної заяви позикодавця позичальнику. Згідно листа приватного нотаріуса 10.07.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] на адресу відповідача направлено вимогу позивача про повернення грошових коштів за договором, але до теперішнього часу відповідач не повернув займані кошти. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, за умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що в передбачений строк відповідач не повернув позичені кошти, чим порушив свої зобов'язання по договору позики від 18.11.2010 року, тому позивач має право вимагати від відповідача стягнення трьох процентів за користування позикою за прострочення сплати боргу за договором позики. Отже, враховуючи вище наведене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача три процента річних за прострочення сплати боргу за договором позики з розрахунку (36000 х 3% / 100 / 365 х 627) за період з 01 вересня 2012 року по 20 травня 2014 року, що складає 1855,23 грн., а також основний борг за договором позики у сумі 36 000 грн. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у сумі 36 000 грн. та три процента річних за прострочення сплати боргу за договором позики за період з 01 вересня 2012 року по 20 травня 2014 року, в межах позовних вимог, в сумі 1805,76 грн. Також, згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати, які в даному випадку складаються з 379,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved