Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення грошової компенсації за продовольчий пайок та відшкодування моральної шкоди. Вказала, що 02.04.2013 року прийнята в Знамянський загін відомчої воєнізованої охорони на посаду прибиральника виробничих і службових приміщень. Колективним договором передбачено виплату працівникам відомчої воєнізованої охорони щомісяця грошової компенсації за продовлольчий пайок в розмірі не менше 70 % мінімальної заробітної плати. Однак, з моменту прийняття на роботу і до 01.12.2014 року виплата зазначеної грошової компенсації їй не проводилась. Таку виплату розпочато лише з 01.12.2014 року за втручання профспілкового комітету загону, частково повернуто заборгованість за період з 1 липня по 1 грудня 2014 року. Відтак, просила суд стягнути з відповідача невиплачену грошову компенсацію за продовольчий пайок за період з 02.04.2013 року по 01.07.2014 року у розмірі 9399,25 грн. Крім того, зазначила, що внаслідок тривалого порушення трудових прав їй завдано моральної шкоди, що повязує з низьким рівнем заробітної плати і неможливістю належним чином утримувати сімю, яку зрештою оцінює в 1500 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Первинної профспілкової організації Знамянського загону відомчої воєнізованої охорони позовні вимоги також підтримав. Зазначив, що вказана грошова компенсація підлягає виплаті всім без виключення працівникам відомчої воєнізованої охорони, а не лише працівникам її воєнізованого складу. До того ж така грошова компенсація виплачувалась і до грудня 2014року всім працівникам відомчої воєнізованої охорони незалежно від їх відношення до воєнізованого складу, крім прибиральників. Це порушення після відповідної перевірки було припинено і виплату прибиральникам розпочато з 1 грудня 2014 року і до цього часу щомісячно грошова компенсація виплачується. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення, вказуючи на безпідставність. Зазначив, що позивач є прибиральником, не являється працівником відомчої воєнізованої охорони, перелік посад яких затверджено наказом Укрзалізниці, а тому позивач не має права на грошову компенсацію за продовольчий пайок, як не має права відповідно і на відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідачем її трудові права не порушено. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка [PERSON] (головного бухгалтера Знам'янського загону відомчої воєнізованої охорони) та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02.04.2013 року працює у Знамянському загону відомчої воєнізованої охорони Державного підприємства «Одеська залізниця», що є структурним підрозділом останнього, на посаді прибиральника згідно наказу № 54/ос від 02.04.2013 року. Відповідно до п. 4.14 Колективного договору на 2011-2015 роки, укладеного між Знамянським загоном відомчої воєнізованої охорони в особі начальника і трудовим колективом в особі профспілкового комітету, схваленого і прийнятого конференцією трудового колективу 25.02.2011 року, у відповідності до Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті, затвердженого Постановою КМУ № 7 від 11.01.1994 року, працівникам воєнізованої охорони щомісячно виплачується грошова компенсація за продовольчий пайок у розмірі не менше 70 % мінімальної заробітної плати, встановленої КМУ. Вказаний колективний договір зареєстровано в Управлінні праці та соціального захисту населення Знам'янського міськвиконкому Кіровоградської області 17.03.2011року за № 18. Відповідно до п. 1.4 Колективного договору на 2011-2015року, укладеного між Державним підприємством «Одеська залізниця» в особі начальника Одеської залізниці, та Одеським дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, положення якого розповсюджуються в тому числі і на працівників структурних підрозділів (п. 1.3), зареєстрованого Депаратментом праці і соціальної політики Одеської міської ради № 02/540-04 від 31.12.2010 року, цей колективний договір встановлює мінімальні і обовязкові для застосування тарифи, трудові та соціальні гарантії, пільги, умови праці. Питання трудових відносин і соціального захисту працівників, які мають свою специфіку роботи, регулюються колективними договорами окремих структурних підрозділів, організацій. Відповідно до Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті, затвердженого Постановою КМУ за № 7 від 11.01.1994 року, відомча воєнізована охорона на залізничному транспорті - система спеціалізованих воєнізованих підрозділів, що здійснюють охорону вантажів на шляху прямування, об'єктів на підприємствах, в установах та організаціях, що входять до сфери управління Укрзалізниці, а також забезпечують проведення заходів, спрямованих на запобігання та гасіння пожеж на них. Відомча охорона підпорядкована Укрзалізниці. Особовий склад відомчої охорони поділяється на воєнізований і вільнонайманий (п. 13). Працівникам відомчої охорони щомісяця виплачується грошова компенсація за продовольчий пайок у розмірі не менш як 70 відсотків установленої мінімальної заробітної плати (п. 29). При буквальному тлумаченні (дослівному), тобто коли текстуальне формулювання відповідає буквальному значенню, положення пункту 4.14 колективного договору та пункту 29 Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті розповсюджують свою дії на всіх працівників відомчої воєнізованої охорони незалежно від їх відношення до її воєнізованого складу, інакше такі положення мали б містити відповідні застереження щодо їх дії на працівників саме воєнізованого складу відомчої воєнізованої охорони. Хоча на думку суду вказана норма Положення все ж таки має спірну природу і потребує офіційного тлумачення. З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що дія пункту 4.14 та пункту 29 Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті розповсюджуються і на позивача, яка у будь-якому разі є працівником відомчої воєнізованої охорони за посадою прибиральника, яка хоч і не відноситься до воєнізованого складу. Цей факт в тому числі, все ж таки своїми діями визнає і працедавець, хоч в судовому засіданні представник відповідача і заперечив проти позову, з огляду на те, що з грудня 2014 року розпочато виплату позивачу грошової компенсації за продовольчий пайок. Зазначені обставини підтвердила і головний бухгалтер Знам'янського загону відомчої воєнізованої охорони, а також вказала, що така компенсація виплачується не лише працівникам воєнізованого складу, а всім без винятку працівникам відомчої воєнізованої охорони, до грудня 2014 року за винятком прибиральників. Згідно довідки Знам'янського загону відомчої воєнізованої охорони від 17.08.2015 року (а.с. 44) розмір не нарахованої компенсації за продовольчий пайок за період з 02.04.2013 року по 30.06.2014 року прибиральниці виробничих приміщень [PERSON] складає за період з квітня 2013 року по грудень 2013року 5510,74 грн., з січня 2014року по червень 2014 року 3888,51 грн., разом 9399,25 грн. Заборгованість по компенсації за продовольчий пайок з липня по грудень 2014 року позивачу була погашена. Згідно статтей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Субєкти організації оплати праці, тобто роботодавці, не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 18 Кодексу законів про працю і статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обовязковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо доведеності позовних вимог у частині стягнення грошової компенсації за продовольчий пайок, а відтак вважає за необхідне стягнути її з відповідача на користь [PERSON] в розмірі 9399,25 грн. Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 2371\~Кодексу законів про працю України передбачає відшкодування працівникові власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, яка відшкодовується в разі, якщо порушення законних прав працівника призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначає законодавство.\~ Моральну шкоду працівникові відшкодовує безпосередньо роботодавець, якщо наявні такі умови: факт порушення роботодавцем законних прав працівника; працівникові завдано моральних страждань, або він втратив нормальні життєві зв'язки, або в нього виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя; причинний зв'язок між другою та першою умовами. Тобто моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або виникнення потреби в працівника докласти додаткових зусиль для організації свого життя спричинені внаслідок порушення роботодавцем законних прав працівника. У постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 зазначено, що відповідно до ст. 2371\~КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. Разом з цим тягар доказування у даному випадку покладається саме на позивача. В свою чергу, позивач у судовому засіданні не довела факту завдання їй моральної шкоди, моральних страждань внаслідок порушення роботодавцем її прав; при прийнятті на роботу, як позивач вказує, вона не була проінформована про належність їй виплат компенсації за продовольчий пайок, а тому відповідно не могла розраховувати на таку виплату та страждати від їх відсутності, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за частину позовних вимог про стягнення грошової компенсації, враховуючи, що позивач звільненна від сплати судового збору, у розмірі 243,60 грн. Судовий збір за частину позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, у розмірі 243,60 грн. слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial