Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації з 07 липня по 30 серпня 2019 року, та на багаторазовий виїзд/в`їзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей без згоди та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну до досягнення [PERSON] 16-річного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проживала однією сім`єю з відповідачем, від їхніх стосунків 06.04.2007 народився син [PERSON] Дитина від народження проживає з нею, знаходиться на її повному утриманні, батько участі у вихованні сина не приймає та фактично усунувся від виконання батьківських обов`язків. Крім того, зв`язок з ним втрачено і місце перебування його невідоме. На даний час вона проживає в м. Хрустальний Луганської області на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки на її утриманні знаходиться непрацездатна мати, яка за станом здоров`я не може виїхати з тимчасово окупованої території. Позивач посилається на те, що її син часто хворіє і через відсутність згоди батька на виїзд/в`їзд сина через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей вона не має змоги отримувати консультації лікарів та спеціалістів у закладах охорони здоров`я, розташованих на території України, а відсутність спеціалістів та фахівців із вищою медичною освітою в м. Хрустальний Луганської області не дає можливості надавати повноцінну медичну допомогу та підтримувати здоров`я сина. Крім того, позивач зазначила, що має намір виїхати з сином до Російської Федерації, для оздоровлення, відпочинку та лікування, зокрема має білети до Анапи, Ейську та Геленджику майже на весь період літніх канікул (з 07 липня по 30 серпня). Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 23.05.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.06.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 11.06.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2019. 18.06.2019 судове засідання відкладено до 24.06.2019 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак до судового засідання повторно не з`явився, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив, відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області надала письмові пояснення по справі та просить розглянути цивільну справу без участі представника за наявними у справі матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно позовної заяви сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають, неповнолітній син сторін перебуває на утриманні матері. Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. При цьому, згідно приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 10 Конвенції передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст.18 даної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). З позовної заяви вбачається і ніким не оспорюється, що на даний час позивач разом з сином проживає у м. Хрустальний Луганської області, яке включене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р, місце знаходження відповідача їй невідоме. В позові позивач вказала, що має намір разом з сином виїхати на відпочинок, оздоровлення та лікування до Російської Федерації в період з 07 липня по 30 серпня 2019 року та через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей для медичного обстеження. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Відповідно до положень ч . 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду громадян в Україну» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач з позивачем та сином відносини не підтримує, відтак позивач не має можливості отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини до Російської Федерації та тимчасово окупованої території України. З огляду на викладене, приймаючи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України та на тимчасово окуповану територію України, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд,

Outcome: approved