Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1300 грн., щомісячно, починаючи з 20 квітня 2015 року і до повноліття [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що від шлюбу, укладеного 17.11.2006 року (розірваному згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2012 року) сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], з яким проживає позивач, при цьому між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини, на утримання якої відповідач не надавав коштів, в тому числі, з 20 квітня 2015 року. У судовому засіданні позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач визнав свій обов»язок щодо сплати аліментів на користь позивача на утримання вказаної дитини, проте, без реального надання до суду будь-яких доказів, огульно заперечував проти стягнення їх у вищевказаному розмірі, при цьому, клопотань щодо витребування доказів або щодо долучення їх до матеріалів справи не заявляв. При цьому, відповідачем не враховано, що відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вивчивши всі матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). З ч.2 ст.182 СК України вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є рівні у своїх правах. Судом встановлено, що від шлюбу, укладеного 17.11.2006 року, (копія свідоцтва щодо укладання шлюбу сторонами а.с.4) та розірваному згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2012 року (копія рішення Дарницького районного суду м. Києва а.с.6) сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.5), який проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] (довідка форми №3 а.с.3), при цьому між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини, на утримання якої відповідач не надавав коштів з 20 квітня 2015 року. Проаналізувавши наведені дані, враховуючи положення ст.367 ЦПК України, наявність обов»язку щодо утримання вказаної дитини у обох батьків, а також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов належить задовольнити, і огульні заперечення відповідача не спростовують такого висновку суду. Суд вважає, що відповідно до положень ст.88 ЦПК України, належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. стягнути з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved