Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову таким. 03 серпня 2013 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 1471. [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Позивач в позовній заяві вказує, що з самого початку їх сімейне життя ґрунтувалось на почуттях любові, поваги та взаємопорозуміння. Вони проживали на квартирі в місті Києві. Однак після кількох років спільного життя в сім'ї почались непорозуміння з приводу поглядів на сім'ю, подружні стосунки, ведення господарства та виховання сина. Вони зрозуміли, що в силу різних характерів та поглядів на життя спільно проживати не можуть, а тому в квітні 2016 року вона з сином повернулись проживати в місто Липовець до її батьків. До цього часу примирення не відбулось, та як вони обоє впевнились в тому, що окремо їм жити краще. Наміру зберегти сім'ю вона не мають, сім'я існує лише формально, між ними втрачено почуття любові та поваги, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що мають істотне значення, тому позивач просить шлюб розірвати, присудити з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Після розірвання шлюбу позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання також не з'явився, направив до суду заву, в якій зазначив про визнання позову, просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував щодо задоволення позову. Ураховуючи те, що сторони скористались, наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України, правом на розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 03 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1471 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] року у них народився син - [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія І-АМ № 334250, видане Липовецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 7). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, дитину спільно не виховують, господарства не ведуть. Наміру на примирення жодна із сторін у своїх заявах, що подані до суду - не висловила, наполягали на розірванні шлюбу. Наведене свідчить, що між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сім'ї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що мають істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення їй для подальшого іменування дошлюбного прізвища, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved