Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою в якій просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, від якого є малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Через 10 місяців після народження сина відповідач поїхав із сім'ї до своїх батьків. Причиною вибуття слугувало те, що він не працював, не допомагав в утриманні дитини, наполягав на тому, щоб відмовитись від дитини та здати її в дитячий заклад, оскільки дитина плаче, заважає спати та відпочивати. З травня 2005 року позивач та відповідач проживають окремо. Шлюб між сторонами у справі розірвано за рішенням суду. З травня 2005 року відповідач не виконує свої батьківські обов'язки. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з приводу виховання і утримання дитини, однак відповідач відмовився. Позивач та її представник адвокат за ордером [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради за довіреністю Котько С.В. у судовому засіданні надала висновок відповідно до якого орган опіки та піклування вважають доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради за довіреністю Некряч О.М. у вирішенні даної справи покладались на розсуд суду. Прокурор Філовська В.Г. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, які підтвердила викладені у позовній заяві обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач та відповідач у розглядуваній судом справі, перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16.02.2010 року між ними розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис за №31, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 16.02.2010 року ВРАЦС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні. [INFO] у них народився син - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] виданого 14.10.2004 року ВРАЦС Суворовського районного управління юстиції м. Херсона. Відповідач у справі батьківські обов'язки, щодо свого сина не виконує, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається позивач, що підтверджується довідками з навчальних закладів де навчалась та навчається дитина, а також, поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з акту обстеження умов проживання виданої Службою у справах дітей від 04.12.2014 року, позивач та її дитина - [PERSON], проживають за адресою [ADDRESS], санітарно-побутові умови задовільні, в квартирі сучасна техніка. Позивач у справі виховує дитину самостійно. Батько зі слів матері матеріально не допомагає, дитину не виховує та не піклується про сина. Дитина останній раз бачила батька декілька років тому. Відповідно висновку виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради № 6-09-30 від 06.02.2015 року, перевіркою встановлено, що гр. [PERSON] та гр. [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб поміж батьками розірвано у 2010 році. Але, зі слів матері, батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з 2005 року. Дитина з батьком не спілкується та немає до нього родинних співчуттів. Відповідно довідок навчальних дитячих закладів (які відвідує хлопчик) та акту обстеження умов проживання позивача, наданого службою у справах дітей Суворовської районної у місті ради, батько не підтримує з сином родинних відносин, здоров'ям та життям не цікавиться, не телефонує. Таким чином, гр. [PERSON] повністю самоухилився від виховання та утримання сина. Вихованням та утриманням дитини займається тільки мати. Питання щодо позбавлення батьківських прав розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 06.02.2015 року. В інтересах дитини орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON]. Зазначені позивачем факти повністю підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено. Відповідач у справі, відповідно до довідок наданих на запит суду, перебуває на обліку в Херсонській міській психоневрологічній поліклініці з діагнозом пропф-шизофренія, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває. Як вбачається з довідки - характеристики відповідач за місцем мешкання характеризується задовільно, біля шести місяців за місцем свого проживання відсутній. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Вищезазначене не суперечить і доповнює вимоги п.3 ст.9 та ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набрала чинності 27.09.1991 року, згідно до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком коли це суперечить найкращим інтересам дитини, та докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, так як батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а також шостому принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Об'єднаних Націй 20.11.1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вбачається, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, із урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач нехтує своїми обов'язками по вихованню дитини, в зв'язку із чим, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав в порядку п.2 ч.1 ст.164 СК України - обґрунтовані та підлягають задоволенню. І хоча позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу , яка не виконує батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде в інтересах малолітнього [PERSON], оскільки як встановлено судом, дитина виховується позивачем в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, що також є не малозначним критерієм для оцінки тих правовідносин, які склались між сторонами по справі та для правильного вирішення спору. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved