Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить стягувати з відповідача на користь повнолітньої дочки в розмірі 2000грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є спільна дочка [PERSON] , яка проживає разом з нею, перебуває на її утриманні та навчається на денній формі в Східноєвропейському національному університеті ім.Л.Українки. Навчання самостійно оплачує навчання та проживання дочки. Відповідач жодної допомоги не надає. В судове засідання позивач не прибула та подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою, що стверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу та довідкою від 15.06.2019р. Також, згідно довідки №06/1496 від 18.06.2019р.та договору від 18.08.2014р., [PERSON] навчається на факультеті філології та журналістики денної форми навчання за рахунок коштів фізичних осіб, юридичних осіб, освітнього ступеня «магістр» Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки. Термін навчання - з 01.09.2018р. по 31.01.2020р. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Так, судом встановлено, що позивач має змогу надавати кошти на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом України правом та до суду не прибув, доказів неспроможності сплати аліментів не надав. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що з нього слід стягувати аліменти на спільну дитину сторін.

Outcome: approved