Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про демонтаж самочинно збудованого гаражу, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2014 вона є спадкоємцем майна померлого чоловіка, а саме 45/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Яснополянська, 38, розташоване на земельній ділянці площею 1135 кв.м. Право власності зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку. Інша частина вказаного домоволодіння належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.87. Позивач позбавлена можливості приватизувати земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, у звязку із тим, що [PERSON] було самочинно збудовано гараж на вказаній ділянці. Крім того, на теперішній час частина домоволодіння, що належала [PERSON], який помер, знаходиться у розпорядженні відповідачів по справі. Відповідачі постійно чинять перешкоди позивачу у доступі до домоволодіння, позбавляють можливості користуватися спільними життєво необхідними в домоволодінні спорудами. Демонтувати гараж відповідачі не бажають, однак він є самочинно збудованим, не введений в експлуатацію, його наявність перешкоджає позивачу в реалізації її права власності та можливості приватизації земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та її представника позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Відповідачі проти задоволення позову заперечували, надали письмові пояснення, в яких зазначили, що гараж, про демонтаж якого просить позивач, знаходиться на належній відповідачам земельній ділянці, що підтверджується технічним паспортом на домоволодіння та графічними даними Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, розташованої під домоволодінням. Згідно до технічного паспорту гараж побудований в 1990 році, тобто на час звернення до суду гараж існував вже 25 років, що повністю влаштовувало колишніх співвласників домоволодіння. Крім того, жодних приписів компетентних органів про усунення порушень будівельних норм та правил немає. Також зазначили, що враховуючи факт побудови гаражу у 1990 році, тобто до 5 серпня 1992 року, він не потребує введення в експлуатацію та визнання на нього права власності. Вважають, що у позивача відсутні правові підставі взагалі вимагати демонтажу гаражу. Треті особи в судове засідання не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт того, що відповідачі здійснюють перешкоди позивачу в реалізації її права власності, гараж заважає останній вільно пересуватися та потрапляти до належної їй частини домоволодіння. Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~ \~ має\~ \~ право в порядку,\~ \~ встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~ \~\~ на\~ \~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності за законом від 11.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 6-1146, позивач є спадкоємцем майна її померлого чоловіка, а саме 45/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Яснополянська, 38, розташоване на земельній ділянці площею 1135 кв.м. Право власності зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29327890 від 11.11.2014 (а.с. 10,11 т.1). Інша частина вказаного домоволодіння належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.87 (а.с. 14 т.1), який помер 01.10.2007. На теперішній час частина домоволодіння, що належала [PERSON], який помер, знаходиться у розпорядженні відповідачів по справі, які право власності на вказану частину домоволодіння за собою не зареєстрували, що підтверджується в їх запереченнях. Демонтувати гараж відповідачі не бажають, однак він є самочинно збудованим, не введений в експлуатацію (а.с. 16 т.1). Відповідно до показів свідків відповідачі постійно чинять перешкоди позивачу у доступі до домоволодіння, позбавляють можливості користуватися спільними життєво необхідними в домоволодінні спорудами. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України …споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані абр будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Це також узгоджується з п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 № Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)». Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій». Статтею 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури. Згідно із ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частина 2 статті 13 ЦК України передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі права власності на самочинно збудований гараж не набули, спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Крім того, відповідно до акту обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Яснополянська, 38, № 8/2-0516 від 26.05.2016, виконаного комісією департаменту по роботі з активами міської ради, доступ до земельної ділянки для [PERSON] обмежено, правовстановлюючі документи на шлакоблочний гараж, якій розташований на даній земельній ділянці, відсутні (а.с. 49-54, т.2). Також, відповідно до листа Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 17.06.2016, вбачається, що «… станом на 04.01.2012 гараж самочинно побудований, при цьому частина вказаного гаражу розташована на території загального користування, яка не передана у власність або користування. Таким чином вбачається, що [PERSON] під час будівництва гаражу було самовільно зайнято земельну ділянку по фактичному розміщенню передньої частини гаража по вул. Яснополянській, 38 у м. Дніпропетровську» (а.с. 57-58 т. 2). З урахуванням викладеного, вважаю, що права позивача, як власника 45/100 частини домоволодіння, що знаходиться у м. Дніпропетровську, вул. Яснополянська, буд. 38, та як землекористувача земельної ділянки, на якій розташоване вказана частина домоволодіння, є порушеними та самочинно збудований гараж підлягає демонтажу за рахунок відповідачів. Судовий збір розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 376, 377 ЦК України, ЗК України, Закону України «Про планування і забудову територій», Закону України «Про архітектурну діяльність», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 № Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» та

Outcome: approved