overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідача в якому вказує, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку є зареєстрована однак не проживає більше року дочка позивачки [PERSON] . Реєстрація відповідачки у житлі позивачки створює їй перешкоди у користуванні таким. Жодних витрат щодо утримання будинку відповідач не несе. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житлом. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, не повідомила суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З дослідженої копії свідоцтва на право власності на нерухоме майно, встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Із дослідженого акту Сокальської міської ради від 27.07.2021р., встановлено, що [PERSON] є зареєстрованою в житловому будинку [ADDRESS] , однак не проживає більше року. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідачки в будинку позивачки не досягалось, співвласниками житла вона не являється та понад рік без поважних причин не проживає в будинку позивача, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачкою житла не встановлено, відтак, її слід визнати такою, що втратила право на користування житлом позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідача в якому вказує, що є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі є зареєстрована позивачка, її чоловік та діти, а також колишній чоловік [PERSON] , який більше двох років в квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере та житлом він не цікавиться. Зазначає, що шлюб із відповідачем розірваного згідно рішення суду від 21.09.2016р. В зв`язку з тим, що відповідач в житлі позивачки не проживає, однак є у ньому зареєстрованим, він порушує права позивачки як власника житла. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування її житлом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивачка не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши позивачку та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: З дослідженого витягу про державну реєстрацію прав, що виданий 05.06.2012р. Червоноградським МБТІ, встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Із дослідженого акту про фактичне місце не проживання від 28.01.2019р., що складений комісією Сокальської міської ради, встановлено, що [PERSON] є зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] , однак не проживає більше двох років. Відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.09.2016р., встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивачки не досягалось, співвласником житла він не являється та понад рік без поважних причин не проживає в квартирі позивачки, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідача в якому вказує, що є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі є зареєстрованим син позивачки [PERSON] , який не проживає у ній понад п`ять років. Реєстрація відповідача у житлі позивачки створює їй перешкоди у користуванні таким. Жодних витрат щодо утримання квартири відповідач не несе. Просить визнати відповідача таким, що втратили право на користування житлом. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З дослідженої копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.11.2007р., встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Із дослідженого акту Сокальської міської ради від 15.04.2021р., встановлено, що [PERSON] є зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] , однак з 25.06.2015р. не проживає. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивачки не досягалось, співвласником житла він не являються та понад рік без поважних причин не проживає в квартирі позивача, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким що втратив право на користування житлом позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики від 01.08.2012 р. в сумі 100 000 гривень. Посилається на те, що 01.08.2012 року було укладено договір позики, відповідно якого відповідачу [PERSON] були надані грошові кошти в сумі 100 000 гривень, які відповідач зобовязався повернути до 01.08.2016 року. Неодноразові звернення позивача з вимогою повернення боргу в розмірі 100 000 гривень відповідач ігнорує. Просить суд позов задоволити та стягнути з відповідача борг за договором позики від 01.08.2012 р. в розмірі 100 000 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позов підтримав повністю, посилаючись на наведені в ньому обставини. Просить суд позов задоволити. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що на даний час у відповідача відсутні кошти для повернення боргу. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що згідно договору позики від 01 серпня 2012 року, відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 100 000 гривень від [PERSON], які зобовязався повернути до 01 серпня 2016 року. Станом на 01.08.2016 р. борг відповідачем не повернуто. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. У відповідності ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач [PERSON] свої зобовязання виконала, що підтверджується підписом відповідача [PERSON] у договорі позики від 01.08.2012 року, а відповідач умови договору не виконав. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики від 01.08.2012 року у розмірі 100 000 гривень є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідача про стягнення суми боргу у розмірі 15 000 гривень та судового збору. Посилається на те, що 05.08.2014 року з відповідачем було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якої відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 15000 грн. строком до 12.12.2014 року. Однак, станом на 25.12.2014 року відповідач суму боргу не повернув, від виконання боргового зобов'язання відмовляється з невідомих причин. В судовому засіданні представник позивача згідно довіреності [PERSON] позов підтримав, посилаючись на наведені в ньому обставини. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Ствердив, що грошові кошти у розмірі 15 000 грн. згідно боргової розписки від [PERSON] не отримував. Будь-яких доказів, в тому числі свідків вручення йому коштів немає. Дану розписку про оримання грошей він написав в стані алкогольного сп'яніння на прохання сина позивача. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що згідно розписки від 05 серпня 2014 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень, з кінцевим терміном повернення до 12.12.2014 року /а.с. 6/. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. У відповідності ст. ст. 610, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач [PERSON] свої зобов'язання згідно розписки від 05.08.2014 року виконала, передавши грошові кошти, а відповідач [PERSON] умови розписки не виконав та не повернув борг. Заперечення відповідача про отримання ним від позивача грошових коштів у борг не може бути взято судом до уваги, оскільки у відповідності до ст.60 ЦПК України такі не підтверджені жодними доказами. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення боргу за розпискою від 05.08.2014 року є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даною позовною заявою та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 40% усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути одноразово з останнього аліменти в зазначеному розмірі за період з 01.09.2012р. по 31.07.2013р. Свої вимоги мотивує наступним. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги зменшила до 40% усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, зменшені позовні вимоги визнав, проти задоволення не заперечує. Вислухавши позивачку, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Із свідоцтва про народження вбачається, що у сторін є спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працевлаштований та має стабільний, регулярний дохід, а тому, суд погоджується з позивачкою та визначає стягнення у частці від заробітку. Враховуючи вік та матеріальні потреби дитини, можливості відповідача, відсутність на його утриманні інших непрацездатних осіб, розмір встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 16.09.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], однак спільне життя з відповідачем не склалося через зневажливе ставлення відповідача до неї, він її ображав, недостатньо уваги приділяв сім'ї, в сім'ї почали виникати чвари та непорозуміння, що негативно впливало на її психічне здоров'я, погіршилися відносини між ними, між ними втрачені почуття поваги та любові, вони припинили шлюбні відносини з червня 2012 року, проживають окремо, відносин не підтримують, тому збереження сім'ї є неможливим, просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про підтримання позову, слухання справи у її відсутності, згідна на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Неявка сторін у судове засідання є підставою для розгляду справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, а згідно ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину, яка проживає з позивачем. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб існує формально, збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Спору про місце проживання дитини не виникає, вона проживає і буде проживати разом із позивачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати за подачу позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 19.06.2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], однак спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, тому збереження сім'ї є неможливим, просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про підтримання позову, слухання справи у її відсутності, строку на примирення не бажає. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, строку на примирення не бажає. Неявка сторін у судове засідання є підставою для розгляду справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, а згідно ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину, яка проживає з позивачем. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб існує формально, збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Спору про місце проживання дитини не виникає, вона проживає і буде проживати разом із позивачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати за подачу позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 22.06.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею, однак спільне життя з відповідачем не склалося через сімейні чвари і непорозуміння, що стало причиною припинення шлюбних відносин, з вересня 2015 року вони проживають окремо, відносин не підтримують, між ними втрачені почуття поваги та любові, тому збереження сім'ї є неможливим, просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про підтримання позову, слухання справи у її відсутності, згідна на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Неявка сторін у судове засідання є підставою для розгляду справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, а згідно ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину, яка проживає з позивачем. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб існує формально, збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам сторін, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Спору про місце проживання дитини не виникає, вона проживає і буде проживати разом із позивачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати за подачу позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 23.01.2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], однак спільне життя з відповідачем не склалося через негідну поведінку чоловіка щодо неї, він її ображав недостатньо уваги приділяв сім'ї, в сім'ї почали виникати конфлікти, погіршилися відносини між ними, між ними втрачені почуття поваги та любові, вони припинили шлюбні відносини, тому збереження шлюбу є неможливим, в зв'язку з чим просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши до позовної заяви заяву про підтримання позову, слухання справи у її відсутності, згідна на заочний розгляд справи (а.с.11). Відповідач у судове засідання не з'явився вдруге, повідомлявся у встановленому порядку про час і місце розгляду справи (а.с.17,19), в зв'язку з чим відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України є підстави для заочного розгляду справи, а враховуючи згоду позивача, проводиться заочний розгляд справи. Неявка сторін у судове засідання є підставою згідно ч.2 ст.197 ЦПК України для розгляду справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб існує формально, збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати за подачу позовної заяви до суду.

Outcome: approved