Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку належить [PERSON] За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку [PERSON] (відповідач по справі), яка за даною адресою ніколи не проживала, її особистих речей в будинку не має, комунальні послуги не сплачує. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.10.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., належить Ѕ частинажитлового будинку [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку належить [PERSON] . Відповідно до довідки від 18.09.2019 року, виданої головою квартального комітету №16 Мельніковим В.М .за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає з 1992 року [PERSON] , її особисті речі в будинку відсутні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, перешкоди в користуванні будинком [PERSON] ніхто не чинить, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved