Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати інформацію про наявність заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою вул.Черняка, 4а/51 по особовому рахунку № 17374677 на її імя недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі та гідності людини; зобовязати відповідача спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію способом, аналогічним розміщенню, а саме шляхом видалення інформації з офіційного веб-сайту РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» в рубриці «Платіжний рейтинг», а також розміщення оголошень у підїзді будинку про спростування недостовірної інформації; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що проживає у квартирі за адресою м.Рівне, вул.Черняка, 4а/51, яка належить на праві спільної сумісної власності їй та її батькам. 13 вересня 2010 року батько переписав на неї свою частку квартири і згодом виявилося, що за даною адресою обліковується прострочений борг за спожиті послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Представники РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» регулярно надсилають їй повідомлення щодо заборгованості, розклеюють в публічних місцях листівки на яскравому папері, розмістили інформацію в адресному списку боржників на офіційному веб-сайті підприємства. Така інформація є наклепом, оскільки заборгованості вона не створювала, остання виникла в період з 1 жовтня 2000 року по 1 серпня 2005 року, строк позовної давності по якій вже сплив. Дії працівників відповідача завдали їй моральних переживань та страждань, знизили ступінь поваги до неї з боку сусідів по будинку, стали підґрунтям до її звільнення з роботи 8 серпня 2004 року, призвели до погіршення стану здоровя її та її батька, порушили нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Пояснив, що винним у виникненні заборгованості, хоча її наявність не визнає, є він, а не донька. Після встановлення лічильника він вважав, що боргів не має. Відповідачем не доведено підстави нарахування заборгованості та пропущено строк позовної давності. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що судовим рішенням було встановлено правомірність нарахування плати за послуги водопостачання та водовідведення і наявність за особовим рахунком позивача заборгованості за надані послуги, а тому підстав для спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 27 жовтня 1999 року. В судовому засіданні представник позивача, її батько, стверджував, що в 2010 році подарував доньці свою частку у праві власності на вказану квартиру, однак доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надано. Послуги з водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] надаються РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», що сторонами не оспорюється. Як вбачається з довідки оборотів від 20 березня 2015 року, виданої РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» за період з січня 2012 року по лютий 2015 року, особовий рахунок № 17374677 обліковується за абонентом [PERSON]. Згідно із ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або ) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У відповідності до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому чи політичному житті тощо ) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ). Відповідно до розяснень, наданих в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи, є сукупність таких обставин : поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ); поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями ст.227 ЦК України і ст.10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідно до ч.3 ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року у цивільній справі № 569/14885/15ц задоволено позов Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з водопостачання і водовідведення в сумі 1378,05 грн. Вказаним судовим рішеннями встановлено, що в порушення чинного законодавства та визначеного порядку розрахунків [PERSON] та солідарні боржники здійснювали оплату за надані послуги несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 22 лютого 2017 року становить 1378,05 грн. Рішення суду позивачем не оспорювалося і набрало законної сили 6 березня 2017 року. Таким чином, інформація про наявність заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] є достовірною, тобто такою, що відповідає дійсності. Покликання представника позивача на відсутність заборгованості та пропуск відповідачем строку позовної давності суд до уваги не приймає, оскільки вказаним доводам було надано оцінку судом під час розгляду цивільної справи № 569/14885/15ц. Також не заслуговують на увагу твердження представника позивача на відсутність вини позивача у виникненні заборгованості. Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається обовязок утримувати майно, що йому належить. Позивач є співвласником квартири з 1999 року, а тому несе солідарну відповідальність щодо оплати за надані послуги. Стаття 227 ЦК України передбачає обовязок позивача довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року слід розуміти : опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування ( демонстрація ) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватися її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 2010 року представники РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» регулярно надсилають їй повідомлення з приводу заборгованості, розклеюють в публічних місцях листівки на яскравому папері та розмістили інформацію про її адресу у списку квартири боржників на веб-сайті підприємства. На думку суду, направлення лише на адресу позивача повідомлення про наявність заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення не свідчить про поширення відповідачем інформації третім особам. Інформація ж у повідомленнях-попередженнях, які розміщувалися на дверях підїзду, та на веб-сайті РОВКП ВКГ «Рівнеобленерго» про наявність заборгованості за квартирною адресою подана у знеособленому вигляді, а враховуючи, що позивач не є одноосібним власником квартири, не може вважатися поширенням інформації саме щодо особи позивача. У позовній заяві позивач зазначає, що поширена відповідачем інформація порочить її репутацію ділової людини, добропорядного та законослухняного громадянина, однак позивачем не доведено і з матеріалів справи не вбачається жодних переконливих доказів на обґрунтування вказаного твердження. За таких обставин суд дійшов висновку, що в діях відповідача відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, так як інформація про наявність заборгованості є достовірною, будь-яким чином не порушує особисті немайнові права позивача, не принижує її честь та гідність, не завдає шкоди її діловій репутації та не перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а тому позовні вимоги про визнання інформації недостовірною та зобов'язання спростувати недостовірну інформацію задоволенню не підлягають. За положеннями ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст..280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та ( або ) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За вимогами ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вказаних вимог позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, посилання позивача на медичну довідку про стан здоровя батька суд не приймає до уваги, оскільки з наведеного доказу не вбачається існування причинного звязку між погіршенням стану здоровя та діями відповідача. Крім того, батько позивача з вимогами про відшкодування завданої йому шкоди до відповідача не звертався. Безпідставними є доводи позивача про наявність причинно-наслідкового звязку між розмовами про її заборгованість та звільненням з роботи. В позовній заяві позивач зазначила, що записи про існування заборгованості в платіжних документах та надіслання повідомлень розпочалися з моменту переоформлення квартири в 2010 році. Звільнення позивача з роботи, з її слів, відбулося в 2004 році, що значно передує у часі діям відповідача щодо поширення інформації про наявність заборгованості. Суд зауважує, що оприлюднення списків боржників із вказівкою про наявну заборгованість споживачів не являється протиправною поведінкою особи в розумінні ст.23 ЦК України, так як законодавством не встановлено прямої заборони підприємству у такий спосіб захищати свої права. Окрім того, надсилання на адресу позивача письмових претензій щодо погашення заборгованості також не може вважатися неправомірними діями відповідача, оскільки це є одним із способів досудового врегулювання спорів. З огляду на те, що судом не встановлено факту порушення особистих немайнових прав позивача, приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, які були обґрунтовані ст.23, 1167 ЦК України, задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed