Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. 22 травня 2017 року надала уточнену позовну заяву в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітної плати щомісяця, починаючи з дня її звернення із даною позовною заявою до суду і до досягнення їх неповнолітньою дитиною донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку, оскільки не має можливості працювати в наслідок догляду за дитиною, потребує матеріальної допомоги, однак відповідач, який повинен матеріально її підтримувати, у добровільному порядку такої допомоги не надає. Позивач у судове засідання не зявилася, просила справу слухати за її відсутності, підтримала свої уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявилися. Представник відповідача просила справу слухати за їх відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2003 року по 19 квітня 2016 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач у цій справі, що підтверджується її матеріалами (а.а.с. 4-5). Позивач не має можливості працювати внаслідок догляду за малолітньою дитиною, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір допомоги, яку вона отримує від держави, не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.2 ст.75 СК України право на утримання має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач має можливість допомагати, але від виконання свого обов`язку добровільно ухиляється, що дає підстави вважати про обґрунтованість позову, а відтак останній підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної вторинної правової допомоги. Відповідно до\~п.48 Постанови пленуму ВССУ\~№10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 09.03.2017 року квитанцію на суму 300 гривень, акт розрахунок наданих юридичних послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 11.11.2016 року (а.с. 7). Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати повязані з наданням правової допомоги. Разом з тим, у відповідності до положень статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved