Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що станом на 01.07.1990 року по [ADDRESS] проживали її батьки - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , і їм на праві власності по 1/2 частці кожному належав житлового будинку та приналежні до нього господарські будівлі і споруди за вищевказаною адресою. [INFO] помер батько [PERSON] помер., а [INFO] померла мати [PERSON] (вступила в управління спадковим майном чоловіка, але юридично не оформила своїх спадкових прав). Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона за життя заповіла позивачу. Позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, так як звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у шестимісячний термін. Однак в нотаріальному порядку їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв`язку з вищевказаним, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача - Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу надіслав заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив справу розглядати у його відсутність. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 4 за 1990 рік Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (стор 165-166) за [PERSON] , [INFO] , який був головою двору, та [PERSON] , [INFO] , числився житловий будинок особовий рахунок № [NUMBER] , тип двору колгоспний (а.с. 9). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05.08.2020 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані зв період з 1970 року по 1974 року (а.с. 4-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (мати позивача) належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.03.1963 року (а.с. 15) і [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). Позивач [PERSON] 24.11.1989 року уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 16). [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть (а.с. 12). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини, вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати позивача) прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки вступила в управління спадковим майном, проживали разом та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 191 від 03.02.2021 року (а.с. 8). Згідно відповідей приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 80/01-16 від 08.02.2021 року (а.с. 26) та [PERSON] № 39/01-16 від 15.02.2021 року (а.с. 27), Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 81/01-16 від 11.02.2021 року (а.с. 28), спадкова справа після смерті [PERSON] (батько позивача) не заводилась. [INFO] [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Ще за життя вона посвідчила заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 10.10.2013 року (а.с. 10) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 35576680 від 30.10.2013 року (а.с. 11). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті матері [PERSON] позивач прийняла спадщину за заповітом, оскільки у шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 29). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 216/2014 від 20.12.2014 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка прийняла спадщину (а.с. 29-55). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильвєвою Н.М. № 406/02-31 від 28.07.2020 року (а.с. 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 608,85 грн. (квитанція № ПН1891511 від 02.02.2021 року (а.с. 18). На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved