Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.09.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу [INFO] у них народилася спільна дитина [PERSON] . Від початку їх сімейне життя складалось добре, але поступово почало погіршуватися, що призвело до відсутності порозуміння та поваги. Починаючи з січня 2019 року, вона з відповідачем припинили шлюбні відносини, припинили проживати разом та вести спільне господарство, внаслідок чого їх подальше спільне життя зі збереженням шлюбу неможливе. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів та відсутність взаєморозуміння і довіри. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, з відповідачем не ведуть спільного господарства. Продовжувати такі шлюбні відносини не бажає. Надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин. Тому, просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Позивач до початку судового засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач до початку засідання надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 22.09.2007 року між сторонами по справі, Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №695 (а.с. 11). За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). У відповідності до положень ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог статті 112 СК України судом з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги ті обставини, що шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2019 року, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При укладанні шлюбу сторони прізвище не змінювали, а отже і немає підстав для застосування ст. 113 СК України. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved