Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, збільшивши вимоги якого, просить припинити право власності відповідача [PERSON] на 1/4 частки квартири [ADDRESS], з виплатою йому грошової компенсації вартості даної частки в сумі 193 024 грн., яка внесена нею на депозитний рахунок суду; визнати за нею право власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 3/4 квартири [ADDRESS], а відповідачу належить 1/4 частки такої. Зазначає, що відповідачу належить незначна частина вказаної квартири, а значна частина належить їй; співвласники не можуть домовитись щодо спільного користування нею, оскільки виділ 1/4 частки є технічно неможливим, що підтверджується відповідним висновком ТОВ «Інвентарі Груп» від 19.09.2018 р. Окрім цього, вказує, що сторони є особами різної статі, не перебувають у родинних відносинах, а їх відносини не є дружніми, що фактично виключає можливість нормального спільного проживання у спірній квартирі. З врахуванням того, що відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, на праві спільної сумісної власності йому із дружиною належить дві інші квартири, а відтак припинення права власності на його частку у квартирі із грошовою компенсацією не завдасть ні йому, ні його сім'ї жодної шкоди. Суму компенсації нею визначено відповідно до висновку судового експерта Мельника О.П., згідно з яким ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS] становить 193 024 грн. Вказану суму нею було внесено на депозитний рахунок суду, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, відтак просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить його задоволити, надав пояснення, що відповідають змісту позовної заяви та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечує проти виплати йому грошової компенсації у розмірі внесеному позивачем на депозитний рахунок. Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири [ADDRESS]; іншому співвласнику - відповідачу [PERSON] належить 1/4 частки вказаної квартири. Згідно із правовстановлюючими документами, що наявні в матеріалах справи, зокрема свідоцтва про право власності від 03.09.2018 р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2018 р. та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.09.2018 р., [PERSON] належить на праві власності 3/4 частки квартири, з яких 1/2 такої набула в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, а 1/4 частки на підставі прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON]; відповідач [PERSON] набув право власності на 1/4 частки шляхом прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної норми права у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 361 ЦК України слід дійти висновку, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із висновком щодо технічної можливості, або неможливості поділу, або виділу частини об'єкта нерухомого майна в натурі, в окремий самостійний об'єкт нерухомості №1909/18-ЛВ від 19.09.2018 р. ТзОВ «Інвентарі Груп», а також висновком експерта Мельника О.П. №1-19 від 23.01.2019 р. за результатами проведення інженерно-технічної експертизи технічно неможливо виділити 1/4 частки квартири [ADDRESS] в окремий об'єкт нерухомого майна, оскільки існуюча квартира має лише один вхід та єдині інженерні мережі та комунікації. Будь-яка спроба виділити 1/4 частки з вищевказаної квартири погіршить функціональну здатність квартири та унеможливить використання її за призначенням в подальшому. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно пункту 12 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Висновком експерта Мельника О.П. №1-19 від 23.01.2019 р. за результатами проведення інженерно-технічної експертизи по заяві [PERSON] визначено ринкову вартість квартири [ADDRESS] станом на день проведення експертизи - 772095 грн., відповідно 1/4 частки ринкової вартості даної квартири становить 193 024 грн. У відповідності до вказаного висновку, позивачем внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області кошти у сумі 193 024 грн. в якості забезпечення компенсації вартості 1/4 частки квартири. Як встановлено судом, сторони не перебувають у родинних відносинах, та між ними існують напружені стосунки, ва відтак з огляду на вказані обставини, суд вважає, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, а з врахуванням відсутності можливості її реального поділу та неможливості виділення часток в натурі, а також внесення позивачем на депозитний рахунок вартості частки відповідача та з огляду на повне визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що право відповідача [PERSON] на належну йому частку слід припинити, стягнувши в його користь компенсацію її вартості, що внесена позивачем [PERSON] на депозитний рахунок та визнати за [PERSON] право власності на належну [PERSON] 1/4 частку у спільній власності - квартирі [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені нею у зв'язку з проведенням інженерно-технічної експертизи в розмірі 6 200 грн. відповідно до рахунку №249 від 15.01.2019 р. Згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 569,92 грн., при поданні заяви про забезпечення позову - 352,40 грн., при поданні заяви про збільшення позовних вимог - 360,34 грн., а всього 2 282,64 грн. Враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1 141,32 грн., а іншу частину сплачених позивачем та документально підтверджених судових витрат стягнути із відповідача [PERSON] на її користь. На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 358, 361, 364, 365 ЦК України та

Outcome: approved