Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою шляхом визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вони разом з відповідачем, який є її колишнім чоловіком, на підставі договору купівлі продажу володіють житловою квартирою [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, яка розташована по [ADDRESS] . В 2003 році, відповідач по справі [PERSON] після припинення з нею шлюбних відносин , виселився з належної їм квартири, у якій вона продовжила постійно проживати та користуватися, разом з їхнім сином [PERSON] та сином від першого шлюбу [PERSON] Однак, у квітні 2018 року відповідач, разом зі своєю теперішньою дружиною [PERSON] та їхніми неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вселився у їхню спільну квартиру. А до цього часу проживали у належному [PERSON] житловому будинку в [ADDRESS]. З даного часу почали постійно виникати суперечки між ними стосовно користування спільною квартирою, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що відповідач без попередження в будь-який час доби заходить до її кімнати з вимогою виселитися з квартири. Остання зверталась до відповідача з пропозицією щодо визначення порядку користування спірною квартирою, запропонувавши варіант такого користування, однак останній не погодився на даний варіант. В свою чергу відповідач їй надіслав свої пропозиції щодо користування та кімнатами, розміщення та зберігання тих чи інших речей. Однак, в подальшому [PERSON] було надіслано письмову відповідь про неможливість вчинення таких дій. Окрім цього, позивач зазначає, що їй загалом належить 1/2 частини цієї квартири, а тому загалом буде складати площу 34.55 кв. від загальної площі, з яких житлова площа 19,75 кв.м. При цьому остання враховує інтереси своїх дітей третіх осіб по справі, які зареєстровані у ній та постійно проживають за вказаною адресою та іншого майна у своїй власності не мають. А отже вважає за необхідне встановити порядок користування спірною квартирою згідно якого виділити у її користування житлові кімнати площами 11,9 кв.м та 10,0 кв.м, вбудовану шафу площею 1,4 кв. м. в той же час у користуванні відповідача залишити житлову кімнату площею 17,6 кв. м. та вбудовану шафу загальною площею 4 кв. м. Лоджії залишити за користувачами суміжних кімнат. Саме такий порядок користування квартирою повно забезпечить інтереси співвласників такої, а також не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідач [PERSON] в порядку дотримання вимог ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив на позов у якому зазначив, що не визнає позовних вимоги позивача та проти них заперечує. Оскільки дана квартира їм з позивачем належить на праві спільної сумісної власності, на даний час частки сторін не визначено. У зазначеній квартирі наразі постійно фактично проживають: відповідач зі своєю дружиною [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надає відповідний акт складений за результатами обстеження умов проживання відповідача. Сама позивач [PERSON] за вищевказаною адресою фактично не проживає з 01.10.2018 року. За наявною у відповідача інформацією позивач вже довгий час фактично проживає у с. Бричківка Полтавського району. Твердження позивача щодо наявності вчинення перешкод у користуванні квартирою не відповідають дійсності та не підтвердженні жодними доказами. Сам той факт, що відповідач разом з членами сім`ї проживає в спільній квартирі не є перешкоджанням позивачеві у користуванні даним нерухомим майном. Жодних перешкод у користуванні житлом відповідач та члени його сім`ї позивачеві та іншим користувачам квартири не вчиняють. Відповідач та члени його сім`ї є неконфліктними, правил добросусідства та співжиття не порушують, жодних протиправних дій стосовно позивача не вчиняють. Як було встановлено під час обстеження умов проживання відповідача, та зафіксовано в акті [ADDRESS] від 22.03.2019 року, [PERSON] та члени його сім`ї проживають у кімнаті 5, що згідно експлікації квартири, зазначеної в технічному паспорті № 216 від 18.02.2019 року має площу 17.6 кв. м та мають і доступ і користуються ванною 9, вбиральнею 10, кухнею 3, коридором 1. Натомість встановлено, що доступу до кімнати 6 площею 11.9 кв. м. та кімнати 7 площею 10.0 кв. м. [PERSON] та члени його сім`ї не мають, і вказаними приміщеннями не користуються. Двері вищезазначених кімнат замкнені, що чітко зафіксовано на фотознімку, що додається до акту [ADDRESS]. Встановлюючи замки на дверях кімнат, що перебувають у спільній сумісній власності сторін безпосередньо сама позивач безпідставно створює перешкоди відповідачеві та членам його сім`ї у користуванні квартирою і провокує конфліктні ситуації. У зв`язку з створенням позивачем перешкод у користуванні спільною квартирою відповідач був змушений неодноразово звертатися до Диканського відділення поліції з проханням надати правову оцінку діям позивача. Відповідач у своєму відзиві також вказує, що його дружині дійсно належить в смт. Опішня Зіньківського району Полтавської області житловий будинок, однак він знаходиться в аварійному стані та потребує капітального ремонту, що підтверджується відповідними доказами. В той же час, відповідач, пояснив, що визначення порядку користування квартирою наразі є неможливим оскільки запропонований позивачем варіант порядку користування квартирою порушить житлові права відповідача та його неповнолітніх дітей, що мають зареєстроване місце проживання за вказаною адресою та фактично проживають і у даній квартирі. Зокрема, у разі задоволення позовних вимог та визначення порядку користування квартирою, особи, що проживають на законних підставах у вказаній квартирі будуть забезпечені житловою площею нижче норми 13,65 кв. м. на одну особу, що встановлена ст. 47 Житлового кодексу, також будуть недотримані вимоги ст. 50 Житлового кодексу щодо заборони при наданні жилих приміщень заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Сім`я відповідача, що складається з 6 осіб (чоловік, дружина, троє синів, донька) буде змушена проживати в одній кімнаті, тоді як інші дві кімнати пустуватимуть, адже позивач та її повнолітні сини фактично за вказаною адресою не проживають. Вказаний порядок користування буде несправедливим та порушуватиме принцип рівності прав власників при спільній сумісній власності майна і порушить права неповнолітніх дітей на користування квартирою в якій вони мають зареєстроване місце проживання. В той же час, на думку відповідача, позивач не врахував, що визначення порядку користування квартирою при спільній сумісній власності не передбачено чинним законодавством і є неможливим з практичної точки зору, адже частки сторін не є визначеними. Позивач безпідставно зазначає, що сторонам належить по 1/2 частини квартири і посилається на норми, що регулюють питання спільної часткової власності, а не спільної сумісної, яка наданий час існує між сторонами. Згідно чинного законодавства у даному випадку передбачено лише право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та поділ вказаного майна. Позивач у обґрунтуванні бажаного порядку користування квартирою виходить з того, що сторонам належить по 1/2 частини квартири, проте до виділення часток у передбачений законом спосіб це є лише припущенням, адже ст. 370 ЦК України передбачає можливість за певних обставин зміни розміру часток у разі виділу. Позивач посилається на роз`яснення викладені в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зокрема, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Проте в даному роз`ясненні жодним чином не зроблено висновок, що такий спосіб захисту не ставиться в залежність від наявного факту неможливості поділу спільної власності в натурі. А навпаки роз`яснено, в даному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. В той же час, як зазначає відповідач у відзиві, позивач доказів, що підтверджують неможливість поділу спірної квартири не надав, з вказаною пропозицією до відповідача не звертався, що свідчить про передчасність заявлених позовних вимог. Не заслуговують уваги, також, на думку відповідача, посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України від 17.02.2016 року (справа № 6-1500цс15), оскільки спір, який розглядався що права спільної часткової власності. Оскільки, у випадку справи, що розглядається на даний час, правовідносини між сторонами регулюються, зокрема, ст. 369 ЦК України Це підтверджується і правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 582/649/17 за позовом про усунення перешкод та зміну порядку користування житловим приміщенням, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. Суд роз`яснив, що виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма (358 ЦК України) регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. В свою чергу, позивачем [PERSON] ,17.04.2019 року подано відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що Відповідач у своєму відзиві заперечує проти позову зазначаючи те, що жодних протиправних дій щодо умов проживання відносно неї як співвласника та мешканця житла, не вчиняє та не порушує правил добросусідства, а отже і спір щодо порядку користування житлом відсутній. Зазначеними заявами відповідач навмисно вводить суд в оману, маніпулює обставинами справи, а тому говорить неправду. Так, в супереч своїм твердженням про відсутність спору, відповідач у відзиві зазначає про те що особисто з членами власної сім`ї зайняв лише кімнату №5 і використовує загальні приміщення, та разом з тим, посилаючись на складений за невідомих мені обставин акт №2, заявляє про свої права на інші кімнати і зокрема кімнату в якій я проживаю.

Outcome: dismissed