Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який надалі збільшила, в якому вказала, що у вересні 2013 року їй стало відомо, що відповідач [PERSON] продає гараж по [ADDRESS]. З того часу вона вела переговори з відповідачем стосовно купівлі цього гаражу. Відповідач наголошував на отриманні завдатку, в тому числі для оформлення кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований гараж. 29.11.2013р. між сторонами був укладений договір завдатку, за яким позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 7850 доларів США. Про передачу вказаної грошової суми відповідач особисто написав дві розписки. В наступному з'ясувалося, що на час укладання вказаного договору та отримання відповідачем грошей вказаний гараж знаходився в арешті, зобов'язання про підключення нерухомого майна до мережі водопостачання та газопостачання, міської каналізації не виконано відповідачем до теперішнього часу. Тому позивач вважає не укладання договору купівлі-продажу вказаного гаражу з вини відповідача і просить суд стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого завдатку (з урахуванням повернутих 450 доларів США) в сумі 95830грн., що еквівалентно 7400 доларам США, а також 101657,50 грн., що еквівалентно суми завдатку, а всього - 197487,50 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що насправді договір купівлі-продажу вказаного гаражу не здійснився з вини позивача, оскільки вона не мала для цього відповідних грошей, а на момент укладання договору купівлі-продажу, передбаченому договором завдатку, позивачка взагалі була відсутня на території України. Крім того, за розпискою від 29.11.2013р. чоловік позивачки [PERSON] взяв у нього 2850 доларів США, тому отримана ним грошова сума значно менша, ніж вказана в позові. Крім того, з позивачкою він взагалі справ не мав та жодних договорів не підписував, всі справи вів її чоловік [PERSON] Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що в даному випадку договір купівлі-продажу гаражу не був здійснений з вини позивачки, тому завдаток повинен лишитись у відповідача. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що підстави для задоволення позову відсутні, просив в його задоволенні відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є цивільним чоловіком позивачки, підтвердив всі її пояснення та наголосив, що намір придбати вказаний гараж належить їй, внесені кошти завдатку належать також їй, жодного відношення до цих грошей він не має. Він дійсно приймав участь у переговорах стосовно купівлі вказаного гаражу, здійснював допомогу відповідачу стосовно підведення комунікацій до нього, але в результаті це не було доведено до кінця. Від відповідача ніяких грошових коштів він не отримував, розписка від 29.11.2013р. написана не ним, а кимось іншим. В судовому засіданні свідок [PERSON]. показала, що є знайомою відповідача, знала, що він продає гараж по [ADDRESS] та що у нього є потенційний покупець. Сиділа у сусідній кімнаті, коли до відповідача приходив свідок [PERSON] та між ними передавались якісь гроші, відповідач показував їй розписку про передачу грошей [PERSON], яку вона не читала. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працював у [PERSON] та періодично бачив [PERSON], які спілкувались між собою стосовно купівлі-продажу гаражу. Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно договору завдатку від 29.11.2013р. між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], сторони зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу гаражу по [ADDRESS] до 20.12.2013р. за 410000 грн., що на момент підписання договору складає 50000 доларів США. На підтвердження чого покупець передав, а продавець прийняв грошову суму, яка вказана у відповідній розписці, що є завдатком та зараховується в рахунок оплати при продажі вказаного майна. Згідно 2 розписок від 29.11.2013р., автентичність яких не заперечувалась відповідачем, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] завдаток за продажу вказаного об'єкту нерухомості в загальній сумі 7850 доларів США. Під час розгляду справи сторони не заперечували факти укладання вказаного договору та написання вказаних розписок, а також фактичного отримання вказаних грошей, тому суд вважає ці факти доведеними. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13.02.2013р. у справі №6-176цс12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана однією із сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Тому в даному випадку грошова сума в сумі, еквівалентній 7850 доларам США, передана позивачем відповідачу, не є завдатком, а є авансом, що підлягає поверненню позивачу. При цьому позивач в своєму позові вважає цю суму меншою, оскільки відповідачем раніше було повернуто 450 доларів США. Цей факт жодним чином не підтверджений, але, заявляючи вимоги про стягнення меншої суми, ніж доведено наданими доказами, позивач користується своїми правами, тому ця обставина не впливає на вирішення справи по суті. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення суми грошових коштів, переданих відповідачу в якості авансу, та не повернутих в подальшому, підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення подвійного розміру цих грошових коштів задоволенню не підлягають. Доходячи вказаного висновку суд не враховує доводи представника відповідача [PERSON] стосовно передачі [PERSON] частини отриманих грошових коштів, оскільки цей факт за умови невизнання цього [PERSON] є недоведеним і таким, що не має відношення до справи, що розглядається, оскільки це є правовідносинами між [PERSON] та [PERSON], що не вливають на законні права позивача [PERSON] і можуть бути лише предметом окремого розгляду в іншому провадженні. При цьому суд приймає до уваги той факт, що позивач [PERSON] та свідок [PERSON] не знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому в даному випадку не має суттєвого значення, в якій валюті була сплачена сума авансу, що підлягає поверненню. Оскільки і в договорі завдатку між сторонами, і в розписці вказаний еквівалент цієї суми по відношенню до долару США, то стягненню підлягає вказана сума у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. На підставі викладеного,

Outcome: partial