Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], в якому просила усунути перешкоди у користуванні сараєм, та стягнути з відповідача кошти за майно, що знаходилось в сараї на суму 48360 грн.. В обґрунтування свої вимог позивач зазначила, що 02.09.2003 року вона отримала спадщину від свого чоловіка, що складалася з 1/2 частини будинку [ADDRESS]. Позивач здала відповідачу [PERSON] 1/2 частину будинку з сараєм в оренду строком на 1 рік, та виїхала проживати до Києва у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. 25.12.2015 року позивач дізналась, що 1/2 частина будинку [NUMBER] продається відповідачем. Прийшовши до будинку позивач застала на дверях нові замки, а майно, що знаходилося в сараї було відсутнє. На прохання віддати ключі від будинку та сараю, відповідач відмовилася, тому позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав вказаних в позовній заяві, та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, та повідомив, що 30.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений не договір оренди житлового будинку, а договір дарування 1/2 частини будинку. Суд, заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., зареєстровано в реєстрі за № 5830, що підтверджується копією відповідного договору. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору дарування від 30.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5830. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в такої особи. Із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням. Ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав жодних доказів в обґрунтування позовних вимог, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював позивачу його права та обов'язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам статей 57-59 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed