Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним заповіту. Позов мотивував тим, що 20.12.2014 року помер його батько [PERSON] Після його смерті він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і довідався про те, що [PERSON] 03.07.2014 року склав два заповіти. Останнім заповів все належне йому майно відповідачам. Вважає, що заповіт не відповідає волевиявленню заповідача, оскільки той перебував в хворобливому стані і не міг керувати своїми діями. Оскільки, заповідач хворів на онкологічне захворювання, курси лікування супроводжувалися сеансами хіміотерапії та прийняттям знеболюючих препаратів, що позначилося на психічному стані батька. А тому, просив визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], під номером в спадковому реєстрі 56261288 на бланку НАА 237661, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1012 від 03.07.2014 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Крім того, вказував на те, що заповідачем в один і той же день було складено два аналогічних заповіти, що може свідчити про його психічний стан. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник відповідача [PERSON] позов не визнали. Суду пояснили, що відповідач [PERSON] є другою дружиною спадкодавця. Позивач, син від першого шлюбу, вісім років не спілкувався з батьком. Спадкодавець [PERSON], хоча і хворів на онкозахворювання, але перебував в здоровому глузді і ходив до останнього дня, зліг лише за тиждень до смерті. Заповіт склав сам, нікого зі спадкоємців при цьому не було і про це ніхто не знав. Волевиявлення його було вільним, ніхто на нього не впливав. Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2014 року о 13 год. 20 хв. [PERSON] на випадок смерті було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1012, відповідно до якого належну йому на праві власності квартиру в м. Луцьку по пр. Волі, 54/35 заповідач заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. А все інше належне йому майно заповів [PERSON] (а.с.30). [PERSON] помер, 20 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №168238 (а.с.5). Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] від першого шлюбу (а.с.6). Відповідач [PERSON] є дружиною спадкодавця в другому шлюбі (а.с.75). Відповідач [PERSON] є онукою спадкодавця по лінії померлої доньки від першого шлюбу [PERSON] (Фомук, Зеленак) (а.с.76, 78, 79, 80, 83, 84). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст. 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала свої дії та (або ) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а у разі смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Оспорюючи заповіт сторона позивача покликається на те, що через онкологічне захворювання, що супроводжувалось медикаментозним лікуванням заповідач при складанні заповіту не усвідомлював значення своїх дій. Однак, такі твердження сторони позивача не відповідають встановленим обставинам справи. Дійсно, заповідач [PERSON] перед смертю хворів на онкологічне захворювання (помірно диференційована аденокарцинома селезінкового вигину ободової кишки 4 ст.) і двічі за 2014 рік з 16.06.2014 року по 20.06.2014 року, з 08.07.2014 року по 16.07.2014 року проходив короткострокові курси стаціонарного медичного лікування у відділенні СХТ у Волинській обласній клінічній лікарні, що підтверджується медичними картками стаціонарного хворого. Обидва рази поступав на лікування при ясній свідомості, що зазначено в записах лікаря прийомного покою. Заповіт був складений 03.07.2014 року, тобто в період між курсами лікування. З пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON] (нотаріуса) вбачається, що при посвідченні ним складеного [PERSON] заповіту, останній вів себе максимально адекватно, інакше, заповіт би не посвідчувався. Так вийшло, що в один день ним було посвідчено два заповіти, оскільки в першому заповіті (складений об 11 год. 50 хв.) заповідач [PERSON] виявив описку в даті народження. Заповідач повернувся до нотаріальної контори і вказав на наявність описки. Виправляти не стали. А склали новий заповіт (о 13 год. 20 хв.), в якому вже все було правильно. Такі пояснення свідка обєктивно підтверджуються матеріалами нотаріальних справ щодо складення заповітів (а.с.48-54). Враховуючи зовнішні обставини складання заповіту, як то перебування заповідача в ясній свідомості протягом усього періоду до і після складання заповіту, максимальну адекватність та уважність заповідача в момент складання заповіту, відсутність жодних даних про можливу тимчасову недієздатність, а також те, що заповіт був складений на користь дружини та онуки (близьких людей), суд приходить до висновку про надуманість підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Судом встановлено, що [PERSON] на час посвідчення оспорюваного заповіту від 04.07.2014 року року розумів значення своїх дій та міг керувати ними, у померлого хоча і були проблеми зі здоровям, але вони не були повязані з його психічним станом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стороною позивача не надано жодного належного доказу про те, що волевиявлення заповідача не відповідало його внутрішній волі, що він саме на час укладання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, правових підстав визнання договору недійсним, повязаних з порушенням умов дійсності правочину, передбачених ч.1 ст.215, ч. 3 ст.203, ч.1 ст.225 ЦК України судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed