Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом з врахуванням уточнень, посилаючись на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 28.12.1990р. з відміткою БТІ про реєстрацію, технічним паспортом на будинок. В будинку зареєстровані з дозволу позивача [PERSON], [PERSON], які понад 1 рік у будинку не проживають.. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі, повідомлені про дату,час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, причини неявки суд не повідомили. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до вимог ст.223, 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 28.12.1990р. з відміткою БТІ про реєстрацію, технічним паспортом на будинок. В будинку зареєстровані з дозволу позивача [PERSON], [PERSON], які понад 1 рік у будинку не проживають, що підтверджується письмовими заявами сусідів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 15-17). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином, з огляду на відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, та зважаючи, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації проживання за цією адресою. На користь позивача в порядку ст.. 144 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved