Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] як таку, що набута в період шлюбу, здійснити поділ квартири між нею та відповідачем шляхом визнання за кожним з них по Ѕ ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цю квартиру. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 13 лютого 1998 року перебуває у шлюбі з відповідачем. В період шлюбу та ведення спільного господарства в 2003 році придбали за спільні кошти в сумі 37100 грн квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, який нотаріально було оформлено на чоловіка. Протягом тривалого часу провели капітальний ремонт квартири, замінивши покрівлю та стіни, добудували ванну, туалет, провели газ, нову проводку на світло. Нині чоловік офіційно не працює, вживає психотропні препарати, з метою придбання яких бере кошти в кредит в різних кредитних спілках, вказуючи в заставу їх спільне майно. За таких обставин вона ризикує позбавитися своєї частки квартири. З метою забезпечення гарантій свого права власності на спільне сумісне майно, набуте під час шлюбу, просить провести поділ квартири шляхом визнання за нею та відповідачем по Ѕ частці квартири кожному. Ухвалою суду від 16 липня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що за час перебування в шлюбі з відповідачем за спільні кошти придбали частину будинку, в якому розташована спірна квартира. Спільно робили ремонт, бо будинок був у жахливому стані. Після народження дитини була змушена вийти на роботу, щоб матеріально допомагати чоловіку в утриманні сім`ї та ремонті будинку. Також коштами їм допомагала її сестра. В зв`язку з поведінкою чоловіка боїться втратити майно. Просить позов задовольнити. Свідок [PERSON] показала, що сторони у справі придбали половину будинку по сусідству з нею, перебудували його, бо він був у занедбаному стані. Все робили як родина, хоча хто і які кошти вносив у придбання та ремонт будинку їй невідомо. Свідок [PERSON] показала, що проживає зі сторонами в одному будинку, який поділений на дві квартири. Квартиру сторони купили років 17 тому. Будинок був дуже старий, вони спільно робили його ремонт. Свідок [PERSON] показала, що її сестра, позивач, з чоловіком придбали квартиру за спільні кошти. Їх старша сестра проживала в Італії і допомагала позивачу коштами. Будинок перебудували, бо він старий був, фундамент робили, стіни, покрівлю. Сестра працювала на хлібозаводі, всю зарплату вкладала в сім`ю та ремонт будинку. Відповідач давно приймає якісь препарати, веде себе неадекватно, бере якісь кредити, потім приходять повідомлення про повернення боргів. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 лютого 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Сторони мають спільну доньку [PERSON] , 1998 року народження. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О., [PERSON] купив за 37100 грн. квартиру [ADDRESS] , та 2 жовтня 2003 року зареєстрував право власності на неї в КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації». Згідно висновку про вартість нерухомого майна, складеного ПП «Експерт-Рівне-Консалт», вартість квартири [ADDRESS] станом на 5 лютого 2020 року складає 94200 грн. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічну норму містить і ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України. За ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної власності подружжя. Згідно ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Зазначених підстав належності майна на праві особистої приватної власності відповідачу у справі не встановлено. Доказів, які б свідчили, що набуте сторонами за час шлюбу майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що набута сторонами за час шлюбу квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частиною 3 статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, позовна вимога про поділ майна подружжя підлягає до задоволення шляхом визнання ідеальних часток подружжя у цьому майні без його реального поділу та залишення майна у спільній частковій власності сторін. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved