Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 15.06.2006 року між не та відповідачем було зареєстровано шлюб. З початку шлюбних відносин спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та несумісності характерів. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, так як протягом тривалого часу відповідач проживає окремо від позивача, у зв'язку з чим спільного побуту та господарства сторони не ведуть. Позивач має тверде переконання про те, що їм необхідно розірвати шлюб, так як подальше збереження сім'ї неможливе. Позивач зазначила, що зважаючи на той факт, що вони з відповідачем разом не проживають та фактично розірвали шлюбні відносини, заходи щодо примирення подружжя будуть суперечити моральним засадам суспільства, її інтересам так і інтересам відповідача. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем без надання строку на примирення та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просила проводити розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату час та місце слухання справи, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет від 21.02.2018 року, відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області 15.07.2016 року зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 43. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач заперечень проти задоволення позову не подав, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved