Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача, яку було уточнено в процесі розгляду справи, про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок вчинення злочину у вигляді витрат на посилене харчування в сумі 2\~998,61 грн., допомоги за період тимчасової непрацездатності в сумі 2\~419,83 грн. Позов мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 15.08.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок вчинення злочину, позивач отримала тяжкі тілесні пошкодження, у звязку із якими змушена була понести матеріальні витрати на лікування, протезування та посилене харчування. Відповідальність [PERSON] як водія транспортного засобу була застрахована в ПрАТ СК «PZU України». Більшу частину витрат позивачу було відшкодовано, разом з тим у виплаті витрат на посилене харчування позивачу було відмовлено, оскільки у виписці із медичної карти стаціонарному хворому їй рекомендовано, а не призначено посилене харчування. Вважає таку відмову безпідставною та протиправною. Окрім цього, страховик зобовязаний був виплатити позивачу допомогу за період тимчасової непрацездатності. Проте така була виплачена позивачу лише за період з 12.11.2012 року по 19.02.2013 року. Згідно з виписки з медкартки, позивач перебувала на лікуванні до 14.03.2013 року. У звязку із тривалою тяганиною у виплаті вказаних коштів змушена звернутись із позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним вище, просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання за викликом не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заперечення проти позову, згідно якого вважає, що відповідач свої зобовязання виконав, не порушуючи права позивача. Третя особа в судове засідання за викликом не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подав. З врахуванням представлених доказів, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 15.08.2013 року [PERSON] визнано виним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до 5 (пяти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін строком на 3 (три) роки (а.с. 6-8). Даним вироком встановлено, що [PERSON] 12 листопада 2012 року о 19:05 год., керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись ним у м. Львові по вул. Пасічній в напрямку до вул. Зеленої, при проїзді її ділянки біля будинку № 92, порушив вимоги Р1 п.1.5, Р 2 п. 2.3. б), д); Р 8 п. 8.1; Р 12 п.12.3; Р18 п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні по крайній лівій смузі до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 додатку 1 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 додатку 2 ПДР України, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості, щоб зупинитись і дати дорогу пішоходу [PERSON], яка переходила проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху керованого ним транспортного засобу по зазначеному нерегульованому пішохідному переході та мала перевагу для руху і яку він обєктивно спроможний був виявити, а продовжив свій рух, чим створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на потерпілу [PERSON]. Внаслідок наїзду потерпіла [PERSON], згідно висновку експерта № 33/13 від 14.02.2013 р., отримала травму тіла у вигляді множинних ран, синців та саден на голові, шиї, руках, ногах, перелому кісток основи черепу з розривом правої барабанної перетинки забоєм головного мозку, переломів кісток лицевого скелету зі звихом 1,4,5,6,7 лівих верхніх зубів, травматичного видалення 2- го верхнього лівого зуба. Вказані ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Відповідно до копії витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 4888 з 25 лютого по 14 березня 2013 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепнолицевої хірургії лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова (а.с.13). Окрім цього, зазначено, що позивач потребує посиленого харчування, збагаченого білками, кальцієм, вітамінами. Як вбачається із копії квитанцій (а.с.21-27), позивач понесла витрати на харчування, на загальну суму 2\~998,61 грн. У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника автомобіля DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія PZU Україна. Положеннями п.22.1 Закону України Про обовязкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до положень п.51.1 вказаного вище закону, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Положеннями п.24.1 Про обовязкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Судом встановлено, що відповідачем дійсно неодноразово здійснювались виплати позивачу складових страхового відшкодування, про що стверджується самим відповідачем у поданому запереченні. Разом з тим, позивач зверталась із заявами до відповідач про виплату витрат на посилене харчування та витрат, повязаних із тимчасовою втратою працездатності, але вказані кошти виплачені не були, заяви були залишені без належного реагування з боку відповідача, що стверджується копіями листів (а.с.17-18). Таким чином, оскільки добровільно кошти відповідач не виплатив, доводи позивача не спростував, з врахуванням відсутності відмови від виплати вказаних коштів, встановлення факту перебування позивача з 25 лютого по 14 березня 2013 року на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепнолицевої хірургії лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова та понесення останньою витрат на посилене харчування в межах лікування та реабілітації після дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до переконання про підставіть вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок вчинення злочину у вигляді витрат на посилене харчування в сумі 2\~998,61 грн., які понесені позивачем та допомоги за період тимчасової непрацездатності. Разом з тим, суд не погоджується із визначеним представником позивача розміром допомоги за період тимчасової непрацездатності. Як вбачається із заяви про уточнення розміру позовних вимог, представник позивача при розрахунку розміру допомоги на період тимчасової непрацездатності виходив із розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року, яка становила 3200 грн. Разом з тим, з аналізу положень п.25 Закону України Про обовязкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що при обчисленні такої шкоди слід виходити із розміру мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Таким чином, з врахуванням мінімального розміру заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, суд вважає, що до стягнення з відповідача в частині стягнення допомоги за період тимчасової непрацездатності підлягає кошти в сумі 845,4 грн. При цьому, задовольняючи позов частково, у відповідності до\~ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 640 грн.

Outcome: approved