Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики у розмірі 131891,49 гривня, що складається із суми боргу у розмірі 117229,0 гривень, трьох процентів річних у розмірі 3834,83 гривень та інфляційних втрат у розмірі 10827,66 гривень, а також понесених судових витрат у розмірі 1318,93 гривень судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Відповідачем була надана відповідна розписка про отримання коштів у розмірі 117229,0 гривень. [PERSON] зобов`язався повернути отриману суму коштів, згідно складеного графіку. Кінцевим терміном повернення коштів було 31.01.2018 року. Незважаючи на визначені терміни повернення позики, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. На звернення про повернення суми позики не реагує жодним чином. Крім цього, [PERSON] надсилалась претензія про повернення коштів у розмірі 117229,0 гривень. Станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою кошти не повернені. За період невиконання договірного зобов`язання утворилась інфляційна складова суми боргу у розмірі 10827,66 гривень та 3% річних - у розмірі 3834,83 гривні. На підставі наведеного, просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 131891,49 гривня, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду у розмірі 1318,93 гривень. Справа поступила до суду 26.03.2019 року. Ухвалою судді від 12.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання 11.06.2019 року не з`явилися. При цьому, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи, що позивач не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 11.06.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-6), згідно розписки про отримання грошових коштів від 04 жовтня 2017 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 117229,0 гривень та зобов`язався повернути отримані кошти у наступні терміни: 15000,0 гривень до 13.10.2017 року, 14307,25 гривень до 31 жовтня 2017 року, 29307,25 гривень до 30.11.2017 року, 29307,25 гривень до 31.12.2017 року, 29307,25 гривень до 31.01.2018 року. За кожен випадок порушення умов договору відповідач зобов`язався сплатити на користь позивача штраф у розмірі 20% від суми позики за кожен випадок порушення. 14 січня 2019 року позивачем [PERSON] скеровувалась відповідачу претензія про повернення грошових коштів у розмірі 117229,0 гривень, оскільки договірних зобов`язань за договором позики [PERSON] не виконано, однак така претензія відповідачем була проігнорована (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем зобов`язань за договором позики від 04.10.2017 року не виконано, строк виконання завершився 31.01.2018 року, а тому із довготривалим його не виконанням, у позивача виникло право щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума грошового зобов`язання на яку слід нараховувати інфляційні втрати та 3% річних становить 117229,0 гривень, тобто сума грошового зобов`язання, яка виникла на підставі розписки про отримання грошових коштів. За прострочення вказаного грошового зобов`язання за період 01.02.2018 року 05.03.2019 року (кількість днів прострочення 398) сума 3% річних становить 3834,83 гривень. В свою чергу, враховуючи період невиконання грошового зобов`язання, розрахунок інфляційних втрат слід обчислювати з лютого 2018 року по лютий 2019 року включно, що відповідає висновку, зробленому у п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», а саме - розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Оскільки інфляційне збільшення заборгованості за зазначений вище період становить 11467,94 гривень, що виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому стягненню підлягають 10827,66 гривень. Таким чином, провівши відповідний розрахунок суми, яка підлягає стягненню, враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач [PERSON] , отримавши у борг грошові кошти, не виконав свої зобов`язання у строки визначені договором, а тому позов слід задовольнити у межах заявлених позовних вимог з врахування принципу диспозитивності та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 117229,0 гривень, три відсотки річних у розмірі 3834,83 гривні, інфляційні нарахування у розмірі 10827,66 гривень, а всього - 131891,49 гривень. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід\~стягнути на\~користь позивача судові витрати у розмірі 1318,93 гривень судового збору.

Outcome: approved