Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 27.09.2015 помер її син [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Позивач, будучи матір'ю спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування за законом, виявила намір на прийняття спадщини, утім пропустила шестимісячний строк визначений законодавцем для прийняття спадщини, вказуючи, що пропущено такий строк з поважаних причин, оскільки її місце проживання є відмінним від місця відкриття спадщини, при цьому вона в короткий проміжок часу пережила втрату трьох її синів, а також до складу спадщини увійшло майно, яке спадкодавець успадкував після смерті свого батька за заповітом, утім про існування правочину нікому не було відомо, а лише у 2018 серед речей сина вона його віднайшла, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не подав, утім за підписом міського голови до суду надано заяву, в якій позов визнає, не заперечує щодо його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника міської ради. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому за результатами підготовчого провадження вважає за можливе ухвалити рішення у даному судовому засіданні, за наявними у справі доказами, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що 27.09.2015 в м. Липовець Липовецького району Вінницької області, помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно інформації витребуваної судом з Липовецької державної нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заведена. За відомостями Липовецької міської ради (довідка від 14.03.2018 за №823), [PERSON] на день смерті 27.09.2015 був зареєстрований та постійно проживав в [INFO], інші особи не були зареєстровані та не проживали. Наведене свідчить, що протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] спадщина не була ніким прийнята. Судом встановлено, що 13.12.1991 помер [PERSON] За життя, 02.06.1987 він вчинив правочин, відповідно до якого заповів житловий будинок, що розташований в м. Липовець, по вул.. Гончарова, 4, своєму синові [PERSON] Згідно довідки виданої Липовецькою селищною радою від 30.12.1992 (а.с.12) [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв шляхом фактичного вступу у володіння майном, а саме: проводив поточний ремонт квартири. За правилами ст.548 ЦК УРСР, тобто законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отож до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок, що розташований в м. Липовець, по вул.. Гончарова, 4, належність якого власнику підтверджено свідоцтвом про право власності ( а.с.11). Встановлені судом обставини вказують на те, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов вищевказаний обєкт нерухомості. Позивач виявила намір на прийняття спадщини, однак пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004, тому до даних правовідносин суд застосовує відповідні норми ЦК України. Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини третьої\~статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У позові позивач вказує, що про існування заповіту вчиненого 02.06.1987 [PERSON] на імя спадкодавця [PERSON] їй стало відомо у 2018, який вона відшукала серед речей сина, утім вказані причини суд визнає неповажними, оскільки як було встановлено [PERSON] за життя спадщину прийняв, в силу діючого на час відкриття спадщини законодавства, відтак вона йому належить з моменту відкриття, а та обставина, що заповіт віднайдено позивачем у 2018 році при вирішенні цього спору не має правового значення. Із зібраних у справі доказів судом також встановлено, що позивач впродовж короткого проміжку часу пережила втрату усіх своїх дітей, на підтвердження чому надано свідоцтва про їх смерть (а.с.5, 6, 7), що відобразилось на її психологічному та фізичному здоровї, що доведено належними та допустимими доказами. За таких обставин, суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують обставини, що стали підставою для звернення до суду, відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності, що свідчить про поважність пропуску строку для прийняття нею спадщини. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання представником відповідача позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у\~\~разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved