Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вони із відповідачем мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає біля неї та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомогу на утримання дитини не надає, хоча є фінансово спроможним, оскільки офіційно працевлашщтований, має достатній заробіток, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 250 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 07.05.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у спосіб обраний позивачем у розмірі 1 500 гривень, з урахуванням його життєвих потреб. Заперечує проти стягнення будь-якої суми за період з дати подання позову до моменту винесення рішення по справі, оскільки в 2019 році відповідач та інші особи за дорученням відповідача щомісяця перераховували кошти на утримання дитини, докази чого зобов`язався надати в судове засідання. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідач не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є сторони цього спору, в підтвердження чому є свідоцтво про народження (а.с. 7). Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання їх спільної дитини, вказуючи, що у добровільному порядку останній їх не надає. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради від 28.01.2018 за №41 встановлено, що дитина [PERSON] проживає біля матері і знаходиться повністю на її утриманні. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України, зокрема це стосується дитини та платника аліментів. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підтвердження обставин викладених позивачем у позові надано до матеріалів справи довідка про потребу дитини - інваліда у домашньому догляді та Висновок проведеного УЗД дослідження, які датовані 13.06.2018. Судом встановлено, що довідка дійсна до 18.12.2018, тобто на час звернення до суду та розгляду справи вона втратила чинність. Інших доказів на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дитини матеріали справи не містять. Як убачається із трудової книжки серія [NUMBER] , відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований з 03.07.2017 та займає посаду працівника закладу ресторанного господарства ТзОВ «СТЕРЕК». Місячна заробітна плата становить 3 381, 00 гривень, в підтвердження чому є довідка видана роботодавцем від 03.06.2019 за №1. Правилами ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання. За встановлених в ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України, а також того, що розмір відрахувань боржника не може перевищувати 50%,суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині у спосіб обраний позивачему твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону. Визначаючи такий розмір аліментів, суд виходить із того, що позивачем не доведено наявність у відповідача на праві власності будь якого майна, не наведено та не підтверджено інші обставини, що мають істотне значення, зокрема достатність заробітку (доходу) платника аліментів, які б давали суду підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька на надання утримання дитині відповідно до її віку та його можливостей, що дозволить створити умови життя необхідні для життя та розвитку дитини. З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач не довів, що з часу подачі позову позивачем до суду (07.02.2019) він добровільно сплачував кошти на утримання дитини або на підставі договору про сплату аліментів, укладеному між батьками дитини, тому суд присуджує стягнення аліментів на дитину від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, тому суд присуджує його з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. Також суд вважає доведеними понесені позивачем інші судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в підтвердження цьому надано договір про надання правової допомоги в якому детально обумовлена сума за виконану адвокатом роботу, яка є співмірною виконаній роботі, а також додано квитанція про перерахування цих грошових коштів №35 від 31.01.2019, отож вони підлягають до стягнення із відповідача.

Outcome: partial