Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Бахмацької РДА про визначення порядку користування квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та її неповнолітні доньки [PERSON] та [PERSON] отримали у спадок після смерті [PERSON] 3/8 частини квартири, розташованої в м.Бахмач Чернігівської області, вул.Пушкіна,5/54 і кожна із них є власником 1/8 частини спірної нерухомості. Власником решти частини квартири є мати [PERSON] [PERSON]П, якій належить 5/8 частин вищевказаного житла. Нерухоме майно, з приводу користування яким виник спір, має загальну площу 61.5 кв.м., з яких житлова площа становить 38.9 кв.м., що включає кімнату під літером 2 площею 16 кв.м, кімнату під літером 4 площею 11.3 кв.м, кімнату під літером 6 площею 11.6 кв.м. Відповідач, як власник 5/8 частин квартири має право на 38.44 кв.м. загальної площі та на 24.31 кв.м житлової, проте у вказаній квартирі не проживає, тому позивач, з огляду на наявність на її утриманні малолітньої дитини та недосягнення двома співвласниками квартири повноліття, з урахуванням змінених позовних вимог, просить виділити в користування їй та її неповнолітнім дітям кімнату під літером 6 площею 11.6 кв.м, а відповідачу квартиру під літером 4 площею 11.3 кв.м, всі інші приміщення: кімнату під літером 2 площею 16 кв.м з балконом, кухню, коридор, вбиральню, ванну залишити у спільному користуванні співвласників. В ході судового розгляду до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача було залучено [PERSON], яка зареєстрована і фактично проживає в квартирі, розташованій в м.Бахмачі Чернігівської області, по вул.Пушкіна,5/54. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з вищевикладених підстав, а також представник позивача пояснив, що [PERSON] та її неповнолітні діти, які є співвласниками спірної квартири, не можуть в повній мірі користуватися належним їм майном, оскільки не дійшли згоди з приводу порядку користування житлом з іншим співвласником відповідачем по справі, тому з урахуванням того, що кімнатою площею 11.6 кв.м фактично користується [PERSON] та її діти, представник позивача просить задовольнити вимоги [PERSON], виділивши співвласникам, які мають право на 3/8 частини спірної квартири, кімнату площею 11.6 кв.м., відповідачу кімнату площею 11.3 кв.м., а решту приміщень залишити в спільному користуванні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечила і пояснила, що на даний час позивач та її діти не проживають у спірній квартирі, вони іноді користуються кімнатою площею 11.6 кв.м., що відповідає їх часткам у спільній власності, перешкод їм у цьому ніхто не чинить; вважає, що бажання позивача спільно користуватися кімнатою під літером 2 площею 16 кв.м. порушує її права як власника 5/8 частин спірного житла; окрім того відповідач повідомила, що в квартирі, розташованій в м.Бахмачі Чернігівської області, по вул.Пушкіна,5/54 зареєстрована і фактично проживає її донька [PERSON]; варіант порядку користування квартирою, запропонований позивачем відповідач вважає неприйнятним і таким, що буде порушувати її права як власника 5/8 частин спірної нерухомості. Представник третьої особи на стороні позивачів служби у справах дітей Бахмацької районної державної адміністрації в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги [PERSON] можуть бути задоволенні лише за умови проживання неповнолітніх дітей в спірній квартирі. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою відповідача і з 29.08.2014 року, тобто ще до появи нових співвласників житла, зареєстрована і проживає в квартирі, розташованій в м.Бахмачі Чернігівської області, по вул.Пушкіна,5/54; [PERSON] іноді користується кімнатою площею 11.6 кв.м., перешкод у цьому їй ніхто не чинить, у відсутність позивача кімната закрита. Також [PERSON] запевнила, що запропонований позивачем варіант визначення порядку користування квартирою порушить права відповідача, як власника 5/8 частин нерухомості, а співвласникам 3/8 частин спірного житла в користування виділиться більше площі, ніж та, на яку вони мають право, тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] після смерті [PERSON] в рівних долях успадкували 1/2 частину квартири, розташованої в м.Бахмач Чернігівської області, по вул.Пушкіна,5/54. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.02.2015 року та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.02.2015 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожна є власником 1/8 частини вищевказаної нерухомості. (а.с. 7-12,16). Відповідач [PERSON] є власником 5/8 частин квартири, розташованої в м.Бахмач Чернігівської області, по вул.Пушкіна,5/54 (а.с.49-52, 59-67). Згідно технічного паспорта, квартира [ADDRESS] має загальну площу 61.5 кв.м, житлову площу 38.9 кв.м та складається з кімнати 1 площею 16.0 кв.м, кімнати 2 площею 11.3 кв.м, кімнати 3 площею 11.6 кв.м, кухні площею 6.7 кв.м, ванної кімнати площею 2.7 кв.м, вбиральні площею 1.2 кв.м, коридору площею 8.2 кв.м, вбудованих шаф площею 0.3 та 0.4 кв.м та лоджії площею 3.1 кв.м (а.с.13,14, 60,61). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання (перебування) особи, виданих Бахмацьким РС УДМС України в Чернігівській області 24.09.2015 року та 15.12.2015 року [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 24.09.2015 року зареєстровані в [INFO] (а.с.15, 56-58). Відповідач [PERSON], згідно обліків Бахмацького РС УДМС станом на 11.11.2015 року зареєстрована в [INFO] (а.с.23). Згідно даних будинкової книги та паспорта [PERSON], остання з 29.08.2014 року зареєстрована у спірному житлі. Відповідно до ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] є власниками 3/8 частин квартири, розташованої в м.Бахмач Чернігівської області, по вул.Пушкіна,5/54, тобто відповідно до належних їм часток вони разом мають право на 23.06 кв.м загальної площі спірної нерухомості та 14.59 кв.м житлової площі. Відповідач [PERSON] є власником 5/8 частин вищевказаної квартири і відповідно має право на 38.44 кв.м загальної площі спірної нерухомості та 24.31 кв.м житлової площі. Отже, спірна квартира є обєктом спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому на підставі ст.358 ЦК України співвласники мають право використовувати вказаний обєкт як спільно, так і в окремих частинах. У звязку з наведеним, положення ч.3 ст.358 ЦК України надають кожному із співвласників право вимагати надання йому у володіння та користування конкретної частини майна в натурі, в розмірі, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Заявляючи свої позовні вимоги, [PERSON] просить виділити в користування їй та її неповнолітнім дітям кімнату площею 11.6 кв.м, а відповідачу кімнату площею 11.3 кв.м, всі інші приміщення, в тому числі кімнату площею 16 кв.м залишити в загальному користуванні, при цьому відповідач не згодна з таким варіантом порядку користування спільною частковою власністю. Отже, сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку користування спільним майном і не ставили питання про стягнення передбаченої законом компенсації у разі невідповідності часток виділених їм у користування з частками, власниками яких вони є. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Дослідивши усі наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що запропонований позивачем варіант порядку користування спірною квартирою не відповідатиме розмірам часток, на які мають право позивач та її діти, оскільки вони разом є власниками 23.06 кв.м загальної площі квартири та 14.59 кв.м житлової площі, а фактично просять виділити їм в користування 50.2 кв.м загальної площі та 27.6 кв.м житлової площі, що значно перевищує розміри належних їм на праві часткової власності часток спірної нерухомості, а тому вимоги [PERSON], в тому числі і в інтересах неповнолітніх дітей не можуть бути задоволені. Разом з тим, оскільки не має можливості надання позивачу та її дітям в користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає їх часткам у праві спільної часткової власності, позивач не позбавлена права вимагати від іншого співвласника, який володіє і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації відповідно до приписів ст.358 ЦК України. На підставі викладеного та ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року,

Outcome: dismissed