Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в якому просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] та визнати за нею право власності на майно, яке належало померлому. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] з 2006 року. Оскільки Позивач проживала разом зі спадкодавцями однією сімєю більше п'яти років, то вважає себе спадкоємицею четвертої черги, у зв'язку з чим просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила суду, що постійно проживала [PERSON] як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 2006 року, хоча ще не була розлучена з першим чоловіком. Оскільки, сім'я мала ознаки подружнього життя та включала всі його елементи, у 2008 році розірвала шлюб з першим чоловіком, який на той час носив формально-юридичний характер, мали спільний бюджет, планували своє спільне життя разом, мали взаємні права та обов'язки, обумовлені сімейними відносинами. . Жодних рідних він більше не мав. Дітей у спадкодавця не було. Відповідач в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, підтверджено письмовими матеріалами цивільної справи. Зі згоди позивача, відповідно до умов ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача з ухваленням заочного рішення Суд, враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в справі матеріалами. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Спадкодавцю за життя належала квартира [ADDRESS], що вбачається з свідоцтва про право власності на житло № ДЗ-107(а.с.12). Як вбачається з Акту б/н від 22 грудня 2015 року Позивач проживала з [PERSON] однією сім'єю у період з 2006 року по день смерті [PERSON] [INFO], тобто понад п'ять років у квартирі [ADDRESS]. (а.с.9). Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яке набуло чинності 07.10.2008 року (а.с.10). Після смерті [PERSON], померлого [INFO], позивачка поховала його, що підтверджується відповідними товарними накладними (а.с.58-61). Позивач по справі також надала суду копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, з яких вбачаться, що комунальні послуги по квартирі, власником якої був [PERSON], сплачуються й після смерті спадкодавця (а.с. 14-34). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показала, що є сусідкою Позивачки та померлого [PERSON]. Останні проживали однією сім'єю з 2006 року, жодних скарг та сварок ніколи не було, мали спільний побут. Померлий [PERSON] вважав [PERSON] своєю жінкою. Інших родичів у спадкодавця не було. [PERSON] доглядала за [PERSON] до дня його смерті, і на теперішній час проживає у квартирі, яка належить померлому. Вони були фактично однією родиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показала, що є сусідкою Позивачки та померлого [PERSON]. Останні проживали однією сім'єю з 2006 року, жодних скарг та сварок ніколи не було, мали спільний побут. Померлий [PERSON] вважав [PERSON] своєю жінкою. Інших родичів у спадкодавця не було. [PERSON] доглядала за [PERSON] до дня його смерті, і на теперішній час проживає у квартирі, яка належить померлому. Вони були фактично однією родиною. Покази свідків надані під присягою, є логічними та послідовними і не викликають у суду сумнів, оскільки узгоджуються між собою та не спростовуються матеріалами справи. З показів свідків вбачається, що на момент відкриття спадщини Позивач проживала разом з [PERSON] однією сім'єю більш п'яти років, як чоловік та жінка. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, мали спільний бюджет, матеріально забезпечували свою сім'ю, сплачували рахунки по комунальним платежам, отримували кореспонденцію на адресу проживання, придбавали речі та майно для сумісного користування, несли спільні витрати до дня смерті [PERSON]. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування,неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1264 ЦК України: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Після звернення до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], в судовому порядку. На підставі викладеного, суд, дослідивши наявні в справі письмові докази, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, показів допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили факт проживання Позивача за адресою: у квартирі [ADDRESS] з 2006 року, що дає підстави суду для задоволення позову у цій частині та встановлення факту проживання однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON], а саме з 26 вересня 2008 року, тобто з моменту розірвання попереднього шлюбу [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю. З приводу вимоги Позивача про визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного. Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, які містяться в п.23 Постанови №7 від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи встановлення судом факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач є такою, що прийняла спадщину. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Отже, за наявності обставин визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, підставою для одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та виникнення права власності є рішення суду у зв'язку з чим вимоги Позивача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця. Втім, на момент звернення до суду із позовом про захист права власності, права позивача не були порушені, оскільки відмова нотаріуса обгрунтовано відсутністю факту родинних відносин. На підставі викладеного,

Outcome: partial