Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника про визнання незаконним її звільнення з 31.10.2013 р. з посади провідного лектора (екскурсовода) науково-організаційного сектору роботи з лекторам екскурсоводами науково-організаційного відділу екскурсійної роботи науково-екскурсійної частини у зв»язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України згідно наказу Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника № 264-о від 23.10.2013 р., поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника № 264-о від 23.10.2013 р. вона була звільнена з 31.10.2013 р. з посади провідного лектора у зв»язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до п.2 ст36 КЗпП України. Зазначене звільнення вона вважає незаконним, оскільки були відсутні підстави, визначені ч.2 ст.23 КЗпП України, для укладання з нею строкового трудового договору. В ході розгляду справи позивач та її представник підтримали позовні вимоги та обґрунтування позову в повному обсязі, просили суд його задовольнити, посилаючись на те, що характер роботи позивача був постійним і підстав для укладення з нею строкового трудового договору, визначених ч.2 ст.23 КЗпП України, не було. Зазначений договір не був укладений в інтересах позивача і в подальшому став підставою для її звільнення без продовження дії договору. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що звільнення відповідача відбулось у визначений законом спосіб в зв»язку із закінчення терміну дії строкового трудового договору. З приводу підстав для укладання з позивачем строкового трудового договору представник відповідача зазначив, що в 2010 р. на підставі наказу Міністерства культури і туризму України була проведена зміна структури Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідним та затверджений новий штатний розпис з 01.10.2010 р. Ряд працівників були переведені на контрактну форму трудового договору з оплатою за спецкоштами. В подальшому з працівниками укладались строкові трудові договори терміном на 1 рік, оскільки фінансування оплати праці цим працівникам здійснювалось за рахунок спеціального фонду і передбачити обсяги надходження коштів до спеціального фонду не можливо. Позивач надала свою згоду на укладення з нею строкових трудових договорів в 2011 р. та 2012 р., не оскаржувала зазначені накази в частині обмеження трудового договору певним строком, а тому її звільнення на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України, на думку відповідача, є законним. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді провідного лектора-екскурсовода Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника з 1979 р. На підставі наказу Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника № 215 о від 01.11.2010 р. в зв»язку з затвердження організаційної структури заповідника та на підставі наказу Міністерства культури і туризму України від 29.09.2010 р. № 773016-10 »Про затвердження штатного розпису Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника з 01.10.2010 р.» [PERSON], провідний лектор-екскурсовод сектору науково-організаційної роботи лекторів екскурсоводів науково-організаційного відділу екскурсійної роботи, була переведена на контракту форму роботи, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису за спецкоштами. Зазначене переведення відбулось за наявності письмової згоди та заяви [PERSON] В подальшому, за заявою позивача на підставі наказу № 222-о від 31.10.2011 р. Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника [PERSON] було переведено на посаду провідного лектора за строковим трудовим договором терміном з 01.11.2011 р. по 31.10.2012 р. включно. Оплата праці здійснювалась за рахунок спецкоштів. 31.10.2012 р. [PERSON] було звільнено з посади провідного лектора у зв»язку з закінченням терміну дії строкового трудового договору від 31.10.2011 р. відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. 01.11.2012 р. з [PERSON] на підставі її заяви та наказу № 409-о був укладений строковий трудовий договір на період з 01.11.2012 р. по 31.10.2013 р. Згідно з наказом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника № 264-о від 23.10.2013 р. [PERSON] була звільнена з 31.10.2013 р. з посади провідного лектора науково-організаційного сектору роботи з лекторами екскурсоводами науково-організаційного відділу екскурсійної роботи науково-екскурсійної частини в зв»язку з закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. Звертаючись до суду позивач просить визнати своє звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП України незаконним, оскільки не було підстав для укладання з нею строкового трудового договору. Відповідно до ст..23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством. Як вбачається з пояснень представника відповідача та наказу Міністерства культури і туризму України в Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику відбулась зміна структури установи був затверджений новий штатний розклад, а також скорочення фінансування установи за рахунок державного бюджету. Деяким працівникам, які повинні були бути звільнені в зв»язку із скороченням чисельності працівників, було запропоновано укласти строкові трудові договори і здійснювати оплату їх праці за рахунок спецкоштів, тобто за рахунок спеціального фонду. Представник відповідача пояснив, що порядок і обсяг формування коштів зазначеного спеціального фонду змінюється щороку, і передбачити можливість оплачувати роботи працівникам, оплата праці яких здійснюється за рахунок спеціального фонду не можливо. Крім того робота позивача пов»язання з проведенням екскурсій в Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику, а тому за характером роботи і необхідністю виконання цих робіт також не можливо спланувати необхідний обсяг цих робіт на більш тривалий період і можливість їх оплати. Тобто, на думку суду, підстави для укладення строкового трудового договору з [PERSON] не суперечать положенням ч.2 ст.23 КЗпП України. Крім того, на момент розгляду справи наказ № 409-о від 01.11.2012 р. про призначення [PERSON] на посаду провідного лектора за строковим трудовим договором строком на 1 рік по 31.10.2013 р. позивачем не оскаржувався в частині визначення строку дії трудового договору і не скасований в установленому законом порядку. Зазначені вимоги не пред»являлись і при зверненні до суду. Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору З матеріалів справи вбачається. що строк трудового договору, укладений з позивачем відповідно до поданої заяви і наказу № 409-о від 01.11.2012 р. закінчився 31.10.2013 р., в зв»язку з чим вона була звільнена. Будь-яких порушень прав позивача при звільненні судом не встановлено. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки при її звільненні за п.2 ст.36 КЗпП України не були порушені її права. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed