Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Сокілецької сільської ради про встановити факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ВН б/н, зареєстрований 12.05.1998 за №448 та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ВН б/н, зареєстрований 12.05.1998 року за №448. Свої вимоги мотивуває тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] . Вона є спадкоємцем на вказане спадкове майно за законом. Спадщину вона фактично прийняла та розпорядилась майном померлої. Однак, належним чином оформити спадщину не може у зв`язку з розбіжностями в написанні ідентифікаційних даних матері та відсутності оригіналів правовстановлюючих документів га земельну ділянку, оскільки на території Сокілецької сільської ради на ім`я її матері [PERSON] 12.05. 1998 за №448 зареєстрований державний акт серія ВН б/н на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак в документах не вірно вказано ініціали матері, а саме помилково вказано по батькові « [PERSON] » замість « [PERSON] ». У свідоцтві про смерть правильним написання є [PERSON] . Держгеокадастр у Вінницькій області листом від 26.02.2019 повідомив її, що державний акт на право приватної власності на землю на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сокілецької сільської ради серія ВН б/н на ім`я [PERSON] зареєстрований 12.05.1998 р., за №448, у зв`язку зі смертю власника не видавався, з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку та їх дублікати не видаються. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути у її відсутності. Представник відповідача Сокілецької сільської ради в судове засідання не з`явився. Подав суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю, просить слухати справу у його відсутності. З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову . Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області . Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла , як спадкоємиць першої черги за законом, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (що діяв на час відкриття спадщини), яким визначалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців від дня відкриття спадщини, оскільки позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті матері, що підтверджено відповідною довідкою сільської ради, [PERSON] вважається такою, що спадщину прийняла. Згідно до свідоцтва про смерть та свідоцтва про народження позивача правильним написання по батькові [PERSON] . Як вбачається зі списку членів КСП «Сигнал» Козятинського району Вінницької області, що мають право на земельну частку (пай) [PERSON] мала право на земельну частку (пай) . Відповідно до листів відділу у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області [PERSON] набула право на земельну частку (пай). Державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сокілецької сільської ради на ім`я [PERSON] зареєстрований 12.05.1998 за №448 , але у зв`язку зі смертю власника не видавався. З 01.01.2013 державні акти на право власності на земельну ділянку та їх дублікати не видаються . Згідно з ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 2 абзацу 2 ст.373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.22 Земельного Кодексу України (1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з ч.1 ст.23 Земельного Кодексу України (1990 року ) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Згідно частини 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Однак, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно ч.2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення;примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення;припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що спосіб захисту права, вказаний позивачем - встановлення факту належності на праві приватної власності земельної ділянки, - не передбачений ст. 16 ЦК України. Також позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Дана вимога являється похідної вимогою від встановлення факту належності на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією ВСУ викладеною постановою у справі № 6-318цс15 від 24.06.2015 ,6-1622цс15 від 07.10.2015 . Аналізуючи норми права з доказами наданими сторонами, суд проходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку не підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed