Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 15 лютого 2000 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, пров. Котовського, 6. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. 10 червня 2013 року [PERSON] помер. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2015 року встановлено факт її проживання однією сімєю з [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу з 1995 року по 10 червня 2013 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, пров. Котовського, 6, після смерті [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], спадщину після його смерті прийняла. Представник відповідача [PERSON]янської міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що за життя спадкодавець [PERSON] не набув право власності на житловий будинок, а тому підстав визнавати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] немає. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, пров. Котовського, 6, за архівними матеріалами КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в цілому зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного народного суду від 16 грудня 1988 року, справа № 2-2937. 15 лютого 2000 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 222611, виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадського стану 16 лютого 2000 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вище зазначеного житлового будинку за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, пров. Котовського, 6. Згідно інформації Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 753/01-16 від 21 березня 2016 року та відомостей Харківського обласного державного нотаріального архіву № 716/01-21 від 22 березня 2016 року після смерті [PERSON], який помер 15 лютого 2000 року в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до держнотконтори з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Вказаний факт підтверджується даними будинкової книги, з якої вбачається що [PERSON] був зареєстрований у спадковому будинку з 1993 року, а також показами допитаних під час судового засідання свідків [PERSON] та [PERSON], які вказали, що проживають за адресою: [INFO], та показали, що після смерті [PERSON] з 2000 року в будинку проживав [PERSON], доглядав за будинком та садом, робив в будинку поточний ремонт, сплачував комунальні послуги. 10 червня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 402393, виданого 11 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Згідно інформації Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 753/01-16 від 21 березня 2016 року після смерті [PERSON], який помер 10 червня 2013 року в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до держнотконтори з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про праву на спадщину не видавалися. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2015 року встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу з 1995 року по 10 червня 2013 року. Рішення набрало законної сили 16 листопада 2015 року. Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги. За таких обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], спадщину після смерті прийняла у встановленому законом порядку, іншого шляху захисту її прав та інтересів немає, спадкоємці попередніх черг відсутні, суд знаходить позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності обґрунтованими та задовольняє позов. При цьому суд не приймає заперечення представник відповідача, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями свідків. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved