Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить їй на праві власності і після розірвання шлюбу з відповідачем, вона дозволила відповідачу проживати в своєму будинку, в якому він зареєстрований. Але останній приходить до будинку напідпитку, виясняє з нею відносини, ображає, не є членом сім`ї позивача, не несене витрат по утриманню будинку, не сплачує комунальні послуги, а тому є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.12.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником 7/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 19.11.2018 року, зареєстрована та проживає в ньому разом зі своєю сім`єю. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є колишнім чоловіком позивача, шлюб з яким було розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.06.2020 року. Відповідач зареєстрований за місцем проживання з 09.12.1992 року у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України\~до членів\~\~сім`ї наймача належать дружина наймача,\~\~їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення. Як зазначено в п.п. 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 та 2 ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, який є колишнім членом сім`ї позивача та вселився в жиле приміщення, що належить позивачу на праві власності зі згоди власника, має право користуватися ним. Оскільки позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів відсутності відповідача у вищезазначеному жилому приміщенні без поважних причин понад один рік, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed