Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому після збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок відмови від прав на Ѕ частку в автомобілі «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , та в квартирі за адресою: [ADDRESS] - Ѕ вартості спільно набутого в шлюбі майна - 234 343 (двісті тридцять чотири тисячі триста сорок три) грн 50 коп; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі у розмірі 9 344, з яких 7000 грн витрати на правову допомогу, 2344 грн судовий збір. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 02 грудня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 05 липня 2021 року було розірвано. За час шлюбу сторонами придбавалось у спільну сумісну власність майно: квартира, за договором купівлі-продажу від 28.03.2007, загальною площею - 21, 8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб, на підставі довідки-рахунка ДПІ №382190 від 24.07.2012 «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . З відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна та оскільки воно було придбано в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому просить суд поділити вищевказане майно, шляхом компенсації грошових коштів за належну їй Ѕ частину спільно набутого в шлюбі майна. У зв`язку із чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля та квартири в розмірі 234 343, 50 гривень. Відповідач в судове засідання протягом всього часу слухання цивільної справи не з`являвся, про час та місце розгляду справи сповіщався своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи заяви останнього від 16.07.2021 про перенесення судового засідання, призначеного на 19.07.2021, у зв`язку з від`їздом за межі м. Харкова; від 20.09.2021 про перенесення судового засідання, призначеного на 20.09.2021, у зв`язку з отриманням цивільного позову та необхідності укладення договору з адвокатом. У судові засідання, призначені на 18.10.2021 та 22.11.2021 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чим доказів (постановляє заочне рішення). Суд вивчивши матеріали цивільної справи, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02.12.2000, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис №1237. (а.с.9) Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 шлюб між сторонами розірвано (а.с.76-78). В період шлюбу, а саме, 28.03.2007 за договором купівлі-продажу сторони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] та складається з однієї житлової кімнати, житлова площа квартири 11, 7 кв.м., загальна площа 21, 8 кв.м. Право власності на квартиру було зареєстровано Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєда Т.Д. за відповідачем (а.с.11-14). Також, за час зареєстрованого шлюбу подружжям придбано автомобіль «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , реєстрація якого, відповідно до інформаційного листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС) від 09.04.2021 за №31/20-1228, проводилась на підставі довідки-рахунку серії ДПІ номер 382190 від 24.07.2012 ТФ «Полюс» на відповідача (а.с.15). Згідно Звіту про оцінку майна від 04.05.2021 ринкова вартість квартири, загальною площею 21, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , складає, без ПДВ: 305 287 (триста п`ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. (а.с.17). Згідно Звіту про середню ринкову вартість транспортного засобу від 06.05.2021 - середня ринкова вартість автомобіля «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на 06.05.2021 складає: 163 368 (сто шістдесят три тисячі триста шістдесят вісім) грн 08 коп. Прийнято ціну з округленням 163 400 (сто шістдесят три тисячі чотириста) грн. (а.с.18-23). Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Дані докази сторонами не заперечувалися, ніяких доказів, які б спростовували викладені у них данні щодо вартості квартири та автомобіля, суду не надані. На підставі викладеного суд вважає за можливе визнати спірні квартиру та автомобіль об`єктами спільної сумісної власності, оскільки вони придбані за час шлюбних відносин та за спільні кошти подружжя. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 2 пп. «г» Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року за № 20 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 р. за № 15) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами, зокрема про поділ спільного майна подружжя. При поділі спільного майна подружжя в даному спорі, суд застосовує принцип рівності. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги виходячи з положень ст.364 ЦК України. В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України та ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Outcome: approved