Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов мотивує тим, що 27.11.1993 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають доньку Іванну, [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з нею.\~ Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Агресивна поведінка відповідача щодо неї, неповага та знущання призвели до розпаду сімї. Дане ставлення відповідача до сімї і до неї, як матері дитини призвели до розладу і припинення шлюбних відносин. Вона неодноразово намагалась зберегти сімю, йшла на примирення, але всі намагання виявились марними. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення з відповідачем. Спір про спільне майно відсутній. Спору щодо місця проживання дитини немає.\~ Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач також подав заяву, де вказав, що позов визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, спору про поділ майна немає. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від\~ спільного життя мають неповнолітню доньку Іванну, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки. Агресивна поведінка відповідача щодо позивачки, неповага та знущання призвели до розпаду сімї. Дане ставлення відповідача до сімї і до позивачки, як матері дитини, призвели до розладу і припинення шлюбних відносин. Спільного господарства вони не ведуть. Відповідач подав заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачка просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved