Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з уточненим позовом, вказуючи, що вони з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], разом не проживають, вона має ще двох дітей, з якими виїжджає дружньою сім'єю за кордон, а молодшого сина не може брати з собою, оскільки відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини. Просить надати дозвіл на виїзд дитини до Молдови та Туреччини без дозволу батька дитини терміном на 90 днів починаючи з 20 жовтня 2018 року по 17 січня 2019 року та допустити негайне виконання судового рішення. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, просить винести рішення у підготовчому судовому засіданні. Треті особи, повідомлені належним чином, у судове засідання не зявилися, представник органу опіки та піклування Широківської районної державної адміністрації надав заяву про розгляд справи за її відсутності, з уточненими вимогами позивача ознайомлена, не заперечує проти їх задоволення. Ухвалою суду від 07.08.2018 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 04.09.2018 року ухвалою суду залучено третю особу по справі - орган опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради та продовжено строк підготовчого провадження. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач та відповідач мають спільного сина - [PERSON], [INFO] (а.с.17). Малолітній син проживає та знаходиться на утриманні позивача. З відповідача за рішенням Широківського районного суду від 15.06.2017 року стягуються аліменти на користь позивача на утримання спільного сина [PERSON] у сумі 1500 грн. на місяць (а.с.20-21). Оскільки позивач є громадянкою [PERSON] Молдова (а.с.6,10), маючи безстрову посвідку на постійне місце проживання у [INFO] (а.с.5), часто виїжджає з дітьми до родичів до місця свого народження [PERSON] Молдова та подорожує на відпочинок до Туреччини. Також позивач крім сина [PERSON], позивач має ще двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яким їх батько [PERSON], постійно надає згоду на тимчасовий виїзд їх за кордон та повернення у супроводі матері до свого місця мешкання (а.с. 14,15,18,19). Відповідно\~до ч.3,4\~ст.\~200\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-15цс17 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, Суд враховує визначену статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстави для відхилення доказів судом відсутні, оскільки подані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. \~ \~ \~ \~Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,\~тому суд вважає необхідним надати дозвіл позивачу на виїзд дитини без супроводу та згоди батька на визначений строк та напрямок. \~ \~ \~ \~Що стосується вимоги позивача про допущення до негайного виконання рішення суду, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки ст.. 430 ЦПК України визначено вичерпний перелік категорій справ в яких суд допускає негайне виконання рішень, серед якого відсутня така справа, як надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, тому у її задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial