Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на 62/100 частини квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частини у спільному майні подружжя, що складає 19/100 частин квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначила, що 07.03.2008 року уклала шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу в них народились діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У 2003 році, до укладення шлюбу зі [PERSON] позивачем було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.11.2003 року. Після укладення шлюбу зі [PERSON] та народження дітей, позивач з її чоловіком потребували поліпшення житлових умов, адже однокімнатна квартира позивача не могла забезпечити комфортне проживання її з чоловіком та двох малолітніх дітей. У зв'язку з цим позивач та її чоловік вирішили поліпшити їхні житлові умови. 23.05.2012 року був укладений договір купівлі- продажу, відповідно до якого позивач продала належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за 128 000 грн., 28 тис. грн. позивач та її чоловік мали особистих заощаджень, а тому для купівлі квартири, їм не вистачало 52 тис. грн. 24.05.2012 року чоловік позивача уклав з ПАТ «Універсал банк» Кредитний договір відповідно до умов якого банк надав йому грошові кошти в сумі 52 000 грн., а останній зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами. Строк кредитування по 10.05.2027 року. 24.05.2012 року в якості забезпечення [PERSON] (чоловіком позивача) зобов'язань за вказаним вище кредитним договором між позивачем та ПАТ «Універсал банк» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручилася перед банком за виконання її чоловіком усіх його зобов'язань за кредитним договором. 24.05.2012 року позивач та її чоловік придбали квартиру [ADDRESS] за 208 000 грн., того ж дня між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] (чоловік позивача) було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, останній передав і іпотеку квартиру № 50 будинку 23- а по вул. Лавреньова у м. Херсоні для забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Тобто, позивач та її чоловіком було придбано квартиру за 208 000 грн., з яких: 52 000 грн. - було отримано в кредит; 128 000 грн. були особистими коштами позивача (за продаж за один день до -цього особистої квартири позивача; 28 000 грн. було спільними коштами подружжя. Кредит [PERSON]В.(чоловік позивача) разом зі позивачем сплатив у 2014 році, жодних зобов'язань перед банком у позивача та її чоловіка не було. 03.08.2015 року чоловік позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі з квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями після померлого [PERSON] є позивач, як його дружина, його діти та батьки - відповідачі по справі. Згідно з нормами СК України, вказана квартира є спільною сумісною власністю позивача та її покійного чоловіка, а отже, спадщина відкрита на 1/2 частини вказаної квартири. [PERSON], з таким висновком позивач не погоджується. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, договором купівлі продажу від 23.05.2012 року підтверджується факт того, позивач продала належну їй на праві приватної власності квартиру, яка придбана до шлюбу. Квартира [ADDRESS] була придбана за 208 000 грн., з яких 128 000 грн. були особисті кошти позивача, відповідно, останній має належати 62/100 квартири [ADDRESS]. Інша частина, а саме 38/100 є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно п. 1 ст. 70 СК України, уразі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленністю між ними або шлюбного договору. Шлюбного договору між позивачем та її чоловіком укладено не було, а тому, з урахуванням того, частина позивача у справі особистої власності має складати 62/100 частин, спільною сумісною власністю подружжя є 38/100 частин квартири. З урахуванням приписів ст. 70 СК України, позивачк належить ще1/2 частина у спільному майні подружжя, що складає 19/100 частин квартири [ADDRESS]. Таким чином, позивач вважає що їй має належати 81/100 частин квартири [ADDRESS], а на решту частини квартири має відкриватися спадщина, в зв'язку з чим і звернулась до суду для захисту своїх прав та визнання за нею права особистої власності та виділ частки із спільного частково майна. Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог заяви в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-КГ №036453 виданого 07.03.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 07.03.2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №81. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-КГ №068451 виданого 03.07.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 30.06.2008 року у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-КГ №143004 виданого 23.05.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні 25.05.2012 року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON]. Згідно копії договору купівлі-продажу, що міститься в матеріалах справи, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 23.05.2012 року [PERSON] продала [PERSON] належну їй на право особистої приватної власності однокімнатну квартиру №68, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, буд. 207. Продаж даної квартири вчинено за 128 тис. гривень, які продавець [PERSON] отримала повністю. Будучи допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], вказала, що вона уклала договір купівлі-продажу зі [PERSON], на підставі якого придбала у власність однокімнатну квартиру №68, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, буд. 207. 24.05.2012 року між [PERSON] (раніше Горло) [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, даний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON], згідно умов даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру №50, що знаходиться в місті Херсоні по вул. Лавреньова у будинку №23а. Продаж даної квартири вчинено за 208 тис. гривень.В даному договорі зазначено, що дружина покупця ([PERSON]В.) [PERSON] надала згоду на укладення цього договору. 24.05.2012 року [PERSON] уклав з ПАТ «Універсал банк» Кредитний договір №HL15586 відповідно до умов якого банк надав йому грошові кошти в сумі 52 000 грн., а останній зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами. Строк кредитування по 10.05.2027 року. 24.05.2012 року в якості забезпечення [PERSON] (чоловіком позивача) зобов'язань за вказаним вище кредитним договором між позивачем та ПАТ «Універсал банк» було укладено договір поруки №HL15586, відповідно до умов якого позивач поручилася перед банком за виконання її чоловіком усіх його зобов'язань за кредитним договором. 24.05.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений привтаним нотарусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до умов якого, останній передав в іпотеку квартиру № 50 будинку 23- а по вул. Лавреньова у м. Херсоні для забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Право власності [PERSON] на квартиру №50 в м. Херсоні по вул. Лавреньова, 23а зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 24.05.2012 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КГ №203634, виданого 04.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстораційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні [PERSON] помер 03.08.2015 року. На запит суду було надано копію спадкової справи щодо майна померлого 03.08.2015 року [PERSON], з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, після майна померлого, а саме квартири №50, що розташована у м. Херсоні, по вул. Лавреньова, 23-а та іншого майна, звернулась [PERSON] Юріїан яка діє від свого імені та від імені свої малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в даній заяві позивачка зазначила, що іншими спакоємцями до майна померлого є його батьки - [PERSON] та [PERSON], та просила видати їй свідоцтво про право власності на частину спадкового майна, яке було придбано ними спільно за час шлюбу. Окрім того в матеріалах справи міститься заява від позивача в якій вона просить не видатвати свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] в зв'язку з тим, що буде звертатись до суду. Окрім того з заявою від 18.12.2015 року про прийняття спадщини звернулась мати спадкодавця - [PERSON], в даній заяві остання заначила, що спадщину після смерті свого сина вона приймає. 18.12.2015 року батько померлого [PERSON] надав нотаріусу заяву в якій заначив, що від частини спадщини, яка залишилась після смерті його сина, він відмовляється на користь [PERSON]. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16 та в постанові від 07.12.2016 року у справі № 6-1568цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Отже, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами доведено, що позивач внесла особисті кошти, отримані від продажу квартири за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 23.05.2012 року, при покупці квартири, яка є предметом спору, та її право особистої приватної власності складає на 62/100 частин квартири [ADDRESS]. [PERSON], судом не враховуються покази свідків з огляду на положення статті 59 ЦПК України, оскільки факт продажу квартири та отримання грошових коштів за цей продаж може бути підтверджено виключно письмовими доказами. Також, судом встановлено, що спірну квартиру подружжя за життя спадкодавця придбало у шлюбі, а тому 38/100 частин спірної квартири є спільно нажитим майном за час перебування у шлюбі. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Доводи відповідачів стосовного того, що останньою волею спадкодавця було те, що спірна квартира повинна належати одній дитині подружжя, не приймаються судом до уваги з урахуванням положень 1233 ЦК України, відповідно до якою заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В ході розгляду справи судом не встановлено наявність заповіту спадкодавця. Враховуючи те, що відповідачами не визнається право позивача на частку особистої приватної власності та частку у спільному майні, позивачем обґрунтовано подано позов до суду. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved