Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідачів зазначивши, що їй на праві приватної власності належить будинок під № 71 по вулиці Матросова у місті Кіровограді. Крім того, в обґрунтування позову позивач вказала, що відповідачі в теперішній час в її будинку зареєстровані, проте фактично не проживають, оскільки виїхали в невідомому напрямку. З урахуванням зазначених обставин позивач з даним позовом звернулася до суду. До початку розгляду справи по суті позивач надала до суду заяву, відповідно до якої предмет позову змінила, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком. Позивач до суду надала заяву, згідно з якою позов підтримала, просила задовольнити та справу розглянути без її участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, проте були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили. З урахуванням вказаних обставин, відповідно до ст.ст. 158, 169 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 03.06.2011 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.05.2011 року, виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, позивач є власником будинку під № 71 по вулиці Матросова у місті Кіровограді. Згідно з довідкою квартального комітету № 18 Ленінської районної в м. Кіровограді ради від 01.09.2015 року № 15 604, в будинку позивача відповідачі зареєстровані з 15.06.2012 року, але фактично у вказаному будинку позивача ніколи не проживали. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позові знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованими, доведеними, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved