Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до судуі з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилось майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого [ADDRESS]. До кола спадкоємців за законом першої черги увійшли діти спадкодавця: позивач, [PERSON]; її сестри [PERSON] та [PERSON], які від своїх часток в спадковому майні відмовились, подавши до органів нотаріату заяви відповідного змісту. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, відповідно до діючого законодавства, прийняла спадщину, шляхом подачізаяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи тим, що заявником не було надано правовстановлюючих документів на підтвердження належності майна спадкодавцеві. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке право позивача не визнається, вона просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, однак надали суду заяву, в якій позов підтримали, просили його задовольнити та розглянути праву без їхньої участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився. Проте звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника сільської ради. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін та розгляд справи в їх відсутності, на підставі наданих суду доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. [INFO] помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом встановлено, що позивач, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, шляхом подачі 19.05.2015 року заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області за місцем відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області від 11.05.2016 року позивачці відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований [ADDRESS], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на підтвердження права власності спадкодавця на майно. Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області до майна померлого [INFO] [PERSON], інших спадкоємців, які на день смерті проживали разом із спадкодавцем, або вважаються такими, що спадщину прийняли - немає. Факт родинних відносин, тобто те, що позивачка є дочкою покійного [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON], в якому батьком записаний [PERSON], та свідоцтвом про шлюб позивачки з [PERSON] (а.с. 6,7). Згідно технічного паспорта виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 22.05.2015 року встановлено, що [PERSON] був користувачем житлового будинку, що розташований [ADDRESS]. Інвентаризаційна вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 63 789 грн. (а.с.12-17). З довідки № 171 від 02.03.2017 року, виданої виконкомом Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, слідує, що згідно записів в погосподарській книзі з 1960 року власником житлового будинку в [ADDRESS], був [PERSON], а.с. 10. Судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Матеріали справи свідчать, що власником спірного житлового будинку був [PERSON]. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову, оскільки в судовому засіданні доведено належними та допустимими доказами обставини викладені позивачем у позові. На підставі глави 84, ст.ст. 1258, 1261,1268,1270,1274, 1275, 1296,1297,1298 ЦК України,

Outcome: approved