Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з [PERSON] вона перебуває у шлюбі з 17.04.1999 року. Шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів громадського стану міста Ташкент Узбецької Республіки, про що в книзі реєстрації актів про одруження 17 квітня 1999 року зроблено відповідний актовий запис за № 140. У шлюбі у них народилися сини [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім'я припинила своє існування. На даний час відповідач проживає самостійно, сімейного життя не ведеться, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Крім того, перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам. Майнового спору між ними не має. На підставі ч. 3 ст. 105, ст. 110 СК України, ст.ст. 27, 175, 177 ЦПК України просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом державної реєстрації актів громадського стану міста Ташкент Узбецької Республіки, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 17квітня 1999 року зроблено відповідний актовий запис за № 140, свідоцтво серії [NUMBER] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується оголошеннями про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України від 05.12.2018 року та від 18.12.2018 року. Ухвалою суду від 10 січня 2019 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до свідоцтва про одруження від 17.04.1999 року серія [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, (прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]»), про що 17.04.1999 року в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 140. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 квітня 1999 року. В період шлюбу у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], що підтверджується паспортом серія [NUMBER] від 05.05.2016 року; син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.12.2005 року народження [NUMBER]; донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від [INFO] серія [NUMBER] Шлюбні відносини сторони припинили з причин відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, разом не проживають та не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням того, що вимога про відшкодування витрат по сплаті судового збору позивачем не ставиться, суд дотримуючись принципу диспозитивного цивільного процесу, не може вийти за межі позовних вимог та вирішити це питання на власний розсуд. Відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VІ від 01.07.2010 року у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. На підставі п. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved