Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом Національної академії Державного управління при Президентові України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 15.09.2014 позивача було звільнено з посади завідувача кафедри управління суспільним розвитком в Національній академії Державного управління при Президентові України. 30.03.2015 позивача було поновлено на зазначеній посаді, проте, позивачe не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 94361,20 грн., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. В ході розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 76923,03 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти уточненого позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як встановлено в ході судового розгляду справи сторони перебували в трудових правовідносинах. При звільненні позивача з 15.09.2014, йому, відповідно до наказу Національної академії від 15.09.2014 № 545-к, виплачена вихідна допомога у розмірі 12607,93 грн, а також компенсація за невикористану відпустку в кількості 27 календарних днів за фактично відпрацьований час за період роботи з 01.09.2013 по 15.09.2014. У зв'язку з поновленням [PERSON] з 15.09.2014, позивач відпрацював у Національній академії до 31.08.2015 (до закінчення строку дії контракту) і його відпустка склала за цей період 53 календарні дні. 28 календарних днів відпустки [PERSON] було використано. Таким чином, компенсації підлягає 25 днів невикористаної відпустки. Сума компенсації за невикористану відпустку за цей період складає 10050,00 грн. (25 днів х 402,00 грн). Сума, що підлягає компенсації складається з 79480,96 грн суми заробітної плати за час вимушеного прогулу та з 10050,00 грн компенсації за дні невикористаної відпустки. Враховуючи, що при звільненні, позивачем було отримано вихідну допомогу у розмірі 12607,93 грн., то сума, що підлягає компенсації складає 76923,03 грн. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно уточнених вимог, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України їх слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved