Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання зобов`язань за кредитним договором № 028/25-458 від 24.10.2007 р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , припиненими та стягнення судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.10.2007 р. між сторонами був укладений Договір кредиту № 028/25-458, відповідно до умов якого сторони погодили суму наданих грошових коштів, проценту ставку та графік погашення платежів. Відповідно до п.п.3.3.9 Позичальник зобов`язалась своєчасно погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його користування, в порядку, передбаченому Договором. В забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань 24.10.2007 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , укладено Договори поруки №№ 028/16-255, 028/16-256,за якими поручителі зобов`ячались нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання Позичальником умов Договору кредиту. 17.07.2009 р. між сторонами у спорі укладено Додаткову угоду, відповідно до якої змінено процентну ставку за Договором кредиту. Позивач посилається на те, що в зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків 05.09.2017 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, зазначивши, що останній платіж був здійснений позичальником в рахунок погашення кредиту в квітні 2013 р.. Умовами п.4.5 Кредитних договорів передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Зазначені умови Кредитних договорів фактично змінюють строк виконання зобов`язань у разі їх порушення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки останній платіж в рахунок погашення кредиту був здійснений в квітні 2013 р., то право вимоги у Банку щодо повернення суми кредиту та нарахованих відсотків виникло в липні 2013 р., а отже з врахуванням положень ст. 261 ЦК України строк позовної давності за Кредитним договором сплинув. З огляду на викладене, позивач просить визнати зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами припиненими Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на його необґрунтованість, а також посилався на те, що сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов`язань. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2007 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 028/25-458, відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 385600 гривень зі сплатою 15% та наступним порядом погашення суми основної заборгованості, де погашення траншів кредиту будуть здійснюватись до 10 числа кожного місяця згідно погодженого Графіка. 17.07.209 р. між сторонами укладено додаткову угоду до Договору кредиту, згідно якої були внесені зміни до п.1.1 та п.п.1.1.1 в зв`язку із збільшенням розміру процентної ставки. Згідно з положеннями п.п.3.8, 3.9 Кредитного договору [PERSON] зобов`язалась своєчасно погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання, в порядку, передбаченому п.1.1 Договору. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] укладено Договори поруки №№ 028/16-255, 028/16-256, за умовами яких Поручителі зобов`язались нести солідарну відповідальність за належне виконання Позичальником за Договором кредиту своїх зобов`язань. Відповідно до п.4.5 Договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8, 3.3.9 Договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Звертаючись до суду позивач просить визнати зобов`язання за Кредитним договором від 24.10.2007 р. припиненими в зв`язку із закінченням строків позовної давності за вимогами щодо виконання зобов`язань за даними Кредитними договорами. Як на підтвердження зазначених обставин, позивач посилається на розрахунок вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості, відповідно до якого [PERSON] внесла останній платіж по погашенню основної суми заборгованості 13.04.2013р. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняєт ься виконанням, проведеним належним чином. Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-786цс17, постанові Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 757/32347/15-ц. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не виконала належним чином в повному обсязі своїх зобов`язань за укладеними кредитним договором, а сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов`язань, яка визначена законом. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову з відповідача не підлягає стягненню понесені стороною позивача судові витрати.

Outcome: dismissed