Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим,що відповідно до договору купівлі - продажу від 18.09.2006 року, позивачка є власником однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], зареєстрована в Добропільському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності. Позивачу, як власнику, вищезазначеного приміщення належать права володіння, користування та розпорядження цим майном. Однак, як зазначила позивачка, вона не має можливості реалізувати належні їй права користування та розпорядження вищезазначеним майном з наступних підстав. З 05.09.2009року Відповідача по справі зареєстровано у вищезазначеній квартирі, однак відповідач фактично в ній не проживає, позивачка змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте 11 лютого 2015 року звернулась до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав. Отже на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомленим і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів,якщо позивач не заперечую проти такого вирішення справи. У разі участі у справах кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку не явки в судове засідання всіх відповідачів. Представник позивача проти заочного рішення не заперечує, наслідки та порядок перегляду заочного рішення розуміє. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], про що свідчить копія договору купівлі продажу квартири від 18.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та копія витягу з Державного реєстру правочинів № 2898858 від 18 вересня 2006 року. Із долученої до матеріалів справи довідки о складі сім'ї від 27 листопада 2014 ї вбачається, що позивач зареєстрована разом із відповідачем [PERSON] [INFO]. Як вбачається судом із долученого до матеріалів справи акту обстеження житлово-побутових умов від 13 листопада 2014року, а також пояснень сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідач [PERSON] більш ніж один рік не мешкає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2013року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішення набрало законної сили. Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] власником квартири [ADDRESS], - є [PERSON], [INFO], у квартирі також є зареєстрованим [PERSON], [INFO], але утриманням квартири відповідач не займається, фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно не мешкає за адресою своєї реєстрації, а саме в квартирі за адресою: [ADDRESS] більш ніж один рік у зв'язку з чим позивачка, не має можливості реалізувати належні їй права користування та розпорядження вищезазначеним майном. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. (ч.1 ст316 ЦК України). Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved