Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 12.07.2013 року по 22.03.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Позивач разом з дитиною виїхала до м. Києва де з 20.02.2015 року отримала довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. З початку антитерористичної операції на сході країни відповідач виявив бажання залишитись на тимчасово окупованій території в м. Донецьк через свої політичні переконання та протягом 12 місяців сімейне життя між позивачем та відповідачем припинено, разом не проживають. Зазначила, що малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не бере жодної участі у його вихованні, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Також, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України щодо утримання свого сина. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Представник Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати без її участі. Також, представник надала висновок в якому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина малолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області 11.02.2016 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 18.02.2015 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що позивач разом з дитиною виїхала до м. Києва де з 20.02.2015 року проживає та отримала довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території в м. Донецьк. Малолітній син сторін [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. З висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-10669 від 07.07.2016 року вбачається, що батьки дитини [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі до березня 2016 року, але фактично шлюбні стосунки було припинено в січні 2015 року. Мати малолітнього [PERSON] у своїй заяві до органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації зазначала, що з того часу батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у виховані сина, не надає кошти на утримання дитини. Під час обстеження умов проживання малолітнього за адресою: [ADDRESS], працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації 16.06.2016 року встановлено, що хлопчик разом з матір'ю та бабою проживають в квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та фізичного розвитку дитини. Відповідно до інформації, наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом'янського району м. Києва, малолітній [PERSON] наглядається лікарем-педіатром з березня 2016 року, на прийом дитина приходила у супроводі матері. При відвідуванні лікаря-педіатра дитини вдома хлопчик знаходився разом з матір'ю. Відповідно до інформації, наданої ОСББ «Солом'янська, 15-А», [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. За адресою проживання позивача, відповідач [PERSON] не зареєстрований, не проживає, сина не відвідує. [PERSON] працює, житлом забезпечена. Згідно з інформацією, наданою відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, [PERSON] зареєстрованим по м. Києву не значиться. За актуальною інформацією офіційного сайту наданою УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти в м. Донецьк. Зважаючи на викладене, з'ясувати думку батька із зазначеного питання не виявилося можливим. Відповідно до вказаного висновку, орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO] Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням сина, повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач не піклується про свого сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого сина [PERSON], [INFO], а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, то слід зазначити наступне. Як встановлено вище, відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання свого сина не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації його життя на рівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд враховує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти на його утримання. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми сплаченого судового збору 551,20 грн. (за вимогу немайнового характеру) та на користь держави суму судового збору 551,20 грн. (за вимогу майнового характеру).

Outcome: approved