Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, зазначивши, що 25 серпня 2015 року вона отримала спадщину ? частку квартири [ADDRESS]. Їй стало відомо, що на майно 05.04.2006 року за № 3063715 реєстратором Другою Дніпродзержинською нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови АЕ 940582 від 03.03.2006 року, винесеного Державною виконавчою службою у Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Вона на теперішній час не має можливості розпоряджатись своїм майном. Тому просить суд зняти арешт і заборону відчуження з належного їй нерухомого майна, накладеного на підставі постанови АЕ 940582 від 03.03.2006 року Державної виконавчої служби у Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, внесеного Другою Дніпродзержинською нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.04.2006 року за № 3063715. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутні представника, винести рішення згідно діючого законодавства. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, вона є власником ? частки квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.4). Листом Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області від 25.03.2019 р. за вих. №2/13.16-34/5483, повідомлено, що виконавче провадження, знищено (а.с.3). Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене та те, що на даний час державний виконавець не має можливості зняти арешт з квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області, так як виконавче провадження за постановою № АЕ 940582 від 03.03.2006 р. - знищено, в зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Outcome: approved