Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якому посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову зазначає, що про те, що разом із нею у вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина ї сина - відповідачка [PERSON], яка не проживає у належній їй квартирі з квітня 2013 року, а тому позивачка просить ухвалити рішення, яким [PERSON] визнати таким, що втратила право користування вищевказаною житловою квартирою. У судове засідання позивачка не з'явилася, однак її представник надіслала до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Представник третьої особи до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, тому вважаю за можливе провести розгляд справи без їх участі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності на вказану квартиру проведена 13.10.2004 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Разом з тим, у зв'язку з перенумерацією будинків, в даний час квартира позивачки знаходиться саме за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою селищної ради. Крім того, згідно довідки виданої виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради № 229 від 05.03.2018 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідачка [PERSON], яка приходиться позивачці колишньою невісткою. Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка з 2013 року не проживає в квартирі позивачки, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів і позивачка не бажає, щоб відповідачка значилася зареєстрованою в її власності. Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідачка чинить позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні власністю. Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до Конституції України та ст. 221 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16). Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою КабінетуМіністрів Українивід 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16,391,386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачкою надано достатньо доказів того, що відповідачка, більше як один рік відсутня за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим приміщенням не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у квартирі позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житлом. Крім того, в силу вимог ст.ст. 15, 141 ЦПК України, із відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та витрати у сумі 6000,00 грн. понесенні позивачкою на правничу допомогу. Таким чином,

Outcome: approved