Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та [PERSON] 04.08.2011 року був укладений договір позики, згідно якої [PERSON] передала відповідачу 3500 доларів США, що еквівалентно 27899,20 грн. з метою оформлення документів на житловий будинок. В підтвердження угоди була надана розписка в присутності двох свідків. Позивач свої обов'язки виконала повністю та передала відповідачу 3500 доларів США. В подальшому 14.09.2011 року відповідач додатково отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 дол. США, що еквівалентно 31899,20 грн., про що [PERSON] власноручно було зроблено додатковий запис у розписці. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь не повернутий борг у розмірі 59788,40 грн. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі. Вказали, що документи на житловий будинок не виготовлені, а тому не має підстав повертати кошти. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 04.08.2011 року був укладений договір позики. В підтвердження угоди була надана розписка в присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON], згідно якої [PERSON] передала відповідачу 3500 доларів США, що еквівалентно 27899,20 грн. з метою оформлення документів на житловий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні сторони підтвердили, що кошти, які відповідач взяв за договором позики, в присутності сторін [PERSON] передала [PERSON], яка зобов'язалася [PERSON] оформити документи в його інтересах на зазначений будинок. В подальшому 14.09.2011 року відповідач додатково отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 дол. США, що еквівалентно 31899,20 грн., про що [PERSON] власноручно було зроблено додатковий запис у розписці. 30.10.2013 року відповідачем була отримана вимога про повернення коштів, яка залишилася без задоволення. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати, які в даному випадку складаються 3219 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved