Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом і з урахуванням уточнення до позову просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], в зв'язку з ухиленням відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини , жорстоким поводженням з дитиною, а також стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини. Позов мотивує тим, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO] Остання проживала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного проживання у них [INFO] року народився син [PERSON]. Відповідач проблемами сім'ї не цікавився, вживав наркотичні засоби, в свідоцтві про народження батько був записаний за заявою матері згідно ст. 135 СК України. В вересні 2007 року через неправомірну поведінку відповідача дочка [PERSON] припинила з останнім спільне проживання і переїхала з сином [PERSON] проживати до неї. Але вихованням дитини не займалася , вела аморальний спосіб життя , вживала наркотичні засоби. Взимку 2008 року через незадовільний стан опалювальної системи у належному їй будинку вона разом з дитиною була вимушена переїхати на тимчасове проживання до відповідача [PERSON], де мешкала до травня 2008 року. Відповідач за цей час в квартирі з'являвся двічі, на дитину уваги не звертав, матеріальну допомогу не надавав. [INFO] року [PERSON] народила від невідомого їй чоловіка ще одну дитину [PERSON], який був записаний за вказівкою матері. Після народження дитини вона покинула її будинок і життям дітей не цікавилася. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 липня 2013 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її дітей [PERSON] та [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 669 від 19 вересня 2013 року [PERSON] було тимчасово влаштовано до її сім'ї. А також рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 669 від 19 вересня 2013 року її призначено опікуном над малолітнім [PERSON]. В травні 2013 року відповідач [PERSON] подав в суд заяву про визнання свого батьківства відносно сина [PERSON]. В ході розгляду справи була проведена експертиза, яка підтвердила факт батьківства відповідача. Вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно її онука [PERSON], так як відповідач протягом 6 років не піклувався про дитину, батьківських обов'язків не виконував. Так як вона не знає, які доходи має відповідач, то аліменти вона просить стягнути з відповідача в твердій грошовій сумі 500 грн. в місяць. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов і просять його задоволити. Відповідач та його представник позов не визнали. Прокурор та представник Служби у справах дітей не вбачають підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони , представників сторін, представника Служби у справах дітей , думку прокурора , покази свідків , суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено що відповідач [PERSON] знаходився в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], дочкою позивачки. Від спільного проживання у них [INFO] року народився син [PERSON] . Але в свідоцтві про народження дитини батько був записаний за заявою матері згідно ст. 135 СК України. З вересня 2007 року [PERSON] припинила з відповідачем спільне проживання і переїхала з сином [PERSON] проживати до позивачки. Але вихованням дитини не займалася , вела аморальний спосіб життя , вживала наркотичні засоби. Взимку 2008 року через незадовільний стан опалювальної системи у належному позивачці будинку вона разом з онуком [PERSON] була вимушена переїхати на тимчасове проживання до відповідача [PERSON] , де мешкала до травня 2008 року. З травня 2008 року по 14 квітня 2014 позивачка проживала з онуком [PERSON] , [INFO] року в своєму будинку по [ADDRESS]. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27.01.2014 року встановлено батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19.03.2014 року дане рішення змінено , визнано [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON], [INFO] Повторно було видано 5 квітня 2014 року свідоцтво про народження дитини, де прізвище дитини змінене з « [PERSON]» на « [PERSON]» . В судовому засіданні позивачка пояснила, що онук [PERSON] майже з народження проживав з нею. Вона піклувалася про нього, виховувала, намагалася створити всі необхідні умови для виховання та проживання дитини. Відповідач протягом 6 років не цікавився дитиною, не допомагав їй в вихованні дитини та утриманні. Лише після встановлення батьківства відповідач почав проявляти інтерес до дитини. Коли в квітні 2014 року [PERSON] потрапив в лікарню , то відповідач приходив до дитини в лікарню, а потім примусово забрав дитину до себе додому і відмовився їй повертати. Не дозволяє їй бачитися з дитиною, налаштовує дитину проти неї. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що його співмешканка [PERSON] в 2007 році народила сина [PERSON]. Але його батьком не записали, а записали батька з слів матері, щоб співмешканка могла отримувати допомогу як мати одиначка. Так як співмешканка зраджувала його і не приховувала це, то він не був впевнений , що [PERSON] його син . Крім того, на той час він був наркозалежний і тому дійсно не проявляв належної уваги до дитини. З дитиною до 6 років бачився рідко. Від наркотичної залежності позбавився декілька років назад, веде нормальний спосіб життя, одружений , працює. Коли в 2013 році він дізнався, що [PERSON] проживає з позивачкою, а мати дитини їх покинула, він вирішив провести експертизу і дізнатися, чи дійсно [PERSON] являється його сином. В травні 2013 року звернувся в суд і рішенням суду в січні 2014 року його було визнано батьком дитини. Після встановлення батьківства він вирішив виконувати батьківські обов'язки. Визнав , що дійсно забрав дитину з лікарні помимо волі і бажання дитини, так як дитина його майже не знала і боялася його. Позивачка постійно налаштовувала дитину проти нього. Перед тим, як забрати дитину з лікарні, він погодив це питання з лікарями і написав розписку. Дитина його боялася тільки в перший день, коли він привіз його до себе додому. А потім у них налагодилися відносини. Він забезпечив дитину всім необхідним, створив належні умови для проживання дитини. Дитину він любить, інших рідних дітей у нього не має і він вважає, що належним чином виконує батьківські обов'язки після встановлення батьківства. Раніше офіційно він не вважався батьком дитини, тому йому не можуть пред'являтися претензії за минулий час. Допитана в судовому засіданні практичний психолог [PERSON] повідомила, що з вересня 2014 року [PERSON] навчається в НВК «ЗНЗ №9 - спеціалізована школа». За дорученням комісії з питань захисту прав дитини вона спілкувалася з хлопчиком і в неї склалося позитивне враження про дитину. Хлопчик спокійний, врівноважений, в спокійному психоемоційному стані, дитина відкрита для спілкування, більше прив'язаний до батька, не заляканий. Тато ходить на батьківські збори. Дитина ображена на бабусю і тітку, але добре про них відгукується. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з [PERSON], остання характеризується позитивно, піклується про внуків. Відповідача, батька [PERSON], вона бачила лише 1 раз. Іноді приїжджала мати відповідача та привозила одяг , продукти. Дитина боялася батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що являється знайомою позивачки , проживала по сусідству , коли позивачка в 2008 році проживала з онуком в квартирі відповідача . Квартира була в поганому стані, відповідач майже не приходив провідувати їх, іноді приходила мати відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила , що відповідач разом з своєю матір'ю примусово забрали дитину з лікарні, дитина плакала та кричала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка це її мати, яка протягом 6 років виховувала свого онука та її племінника [PERSON], дбала про нього, батько участі в вихованні дитини не приймав. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить , зокрема , право на врахування її думки щодо питань , які стосуються її життя.Зокрема. відповідно до положень ст..12 ч.1 Конвенції ООН від 20.11.1989 р. « Про права дитини» ( ратифікована Україною 27.02.1991 р.) держави-учасниці забезпечують дитині , здатній сформулювати власні погляди , право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань , що стосуються дитини . причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині , зокрема , надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду , що стосується дитини, безпосередньо або через представника. У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення , зокрема згідно з положенням ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку , має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Малолітній син відповідача у судовому засідання пояснив, що він радий , що у нього є батько , йому подобається у нього проживати, батько возив його в аквапарк, на різні атракціони , у нього багато іграшок. Бабусю він любить , але батька більше. До бабусі не хоче повертатися, так як остання постійно кричить. Встановлені обставини справи свідчать про те, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини, тому думка дитини в даному випадку може бути врахована. В матеріалах справи немає доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина. Суду надана позитивна характеристика на відповідача, довідки з місця роботи, крім того, відповідач зазначив , що його дружина приватний підприємець і у них є свій магазин. Представник Служби у справах дітей повідомила , що ними було проведено обстеження умов проживання дитини у відповідача і вони встановили, що для дитини створені всі необхідні умови , у дитини свій куток, окреме ліжко, стіл, шафа, багато іграшок, шкільне приладдя. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради в висновку № 548/9/10/3 від 19.09.2014 року вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO] З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає , що не має підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO], так як не встановлено свідомого ухилення ним від виконання батьківських обов язків , доля сина йому не байдужа , дитина прихильно ставиться до нього. Але суд враховує , що дитина до квітня 2014 року виховувалася позивачкою, [PERSON] , яка є рідною бабусею хлопчика. Позивачка любить онука , піклувалася про онука та виховувала його. Але вона не може знайти спільну мову з батьком хлопчина і вирішити питання щодо продовження спілкування з онуком , приймати участь в його вихованні. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що він не проти спілкування бубусі з онуком , якщо вона не буде продовжувати налаштовувати дитину проти нього і буде себе спокійно вести. Згідно вимог ст.. 257 СК України баба , дід мають право на спілкування зі своїми внуками , брати участь в їх вихованні. Батьки чи інші особи , з якими проживає дитина , не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться , баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тому, якщо сторони по справі , які є рідними людьми для малолітнього [PERSON], не знайдуть спільної мови щодо участі в вихованні онука позивачки, то остання має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод .

Outcome: dismissed