Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.01.1998 року, укладений між нею та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та, на підставі рішення опікунської ради Саксаганського райвиконкому, в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований на Універсальній товарній біржі «НЕРУХОМІСТЬ Н» за №75, а також визнати за нею право особистої власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30 січня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та, на підставі рішення опікунської ради Саксаганського райвиконкому, в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони як продавцями, та нею до зміни прізвища після реєстрації шлюбу [PERSON] , з іншої сторони як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Договір), а саме квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «НЕРУХОМІСТЬ Н» за №75. За умовами Договору, останній не підлягав нотаріальному посвідченню, однак на даний час з`ясувалось, що згідно діючого законодавства договір купівлі-продажу нерухомого майна, не завірений нотаріально, є нікчемним, але між позивачем та відповідачами була досягнута обопільна домовленість про всі його істотні умови та відбулось повне виконання договору, у зв`язку з чим позивач вважає, що є підстави для визнання цього Договору дійсним, однак у досудовому порядку врегулювати дане питання вона позбавлена такої можливості, оскільки їй невідоме місцезнаходження відповідачів. Разом з тим, позивач зазначає, що хоча вона і перебувала на момент укладення вказаного Договору та придбання у власність вказаної квартири у шлюбі із [PERSON] , з яким 28 грудня 2000 року шлюб було розірвано, проте вказана квартира була набута нею за її особисті кошти, які подарували їй батьки та сестра. Окрім того, після розірвання шлюбу із [PERSON] позивач досягла з ним згоди щодо поділу майна, а саме, що вказана квартира залишається у її особистій власності, а колишньому чоловікові подарований їм на весілля будинок в Херсонській області. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, однак представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідачів ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідачі, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзив на позов чи заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 27 серпня 1994 року Дніпровським районним відділом ЗАГСу м. Херсон було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.8). 30 січня 1998 року між відповідачами у справі [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та, на підставі рішення опікунської ради Саксаганського райвиконкому, в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони як продавцями, та позивачем у справі до зміни прізвища після реєстрації шлюбу [PERSON] , з іншої сторони як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «НЕРУХОМІСТЬ Н» за №75 (а.с.9). Разом з тим, того ж дня [PERSON] зареєструвала право власності на вказану квартиру за собою в КП ДОР «Криворізьке БТІ», про що було зроблено відповідний запис в реєстровій книзі за №128 П-420-420, що підтверджується відповідною відміткою в договорі (а.с.9 зі зворот.боку). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року (чинного на момент укладення Договору, дійсність якого має намір підтвердити позивач) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.\~227\~ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Між тим, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції чинній на момент укладення Договору) зазначений Договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, відповідно до ч. 2\~ст.\~220\~ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Так, матеріали справи не містять спростування тверджень позивача, що сторони Договору домовились щодо усіх істотних його умов та відбулось повне виконання Договору кожною із сторін, а також те, що ні однією із сторін даний Договір не оспорюється. Між тим, на даний час відсутня можливість нотаріального посвідчення Договору, у зв`язку з припиненням діяльності товарної біржі, яка реєструвала спірний Договір та відсутністю у позивача зв`язку з відповідачами - попередніми власниками придбаної позивачем квартири, що в сукупності визначає доцільність звернення позивача з вимогою про визнання угоди дійсною. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог в частині визнання Договору дійсним та можливість їх задоволення. Розглядаючи позовні вимоги позивача у частині визнання за нею права особистої власності на спірну квартиру, суд зазначає наступне. Як убачається з матеріалів справи, спірна квартира була придбана позивачем у період перебування із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу було розірвано 28 грудня 2000 року (а.с.8). Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час придбання спірної квартири, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Як убачається зі змісту позову та не спростовано відповідачем [PERSON] , позивач хоча і придбала спірну квартиру в період зареєстрованого з ним шлюбу, однак за свої особисті кошти, які були їй подаровані батьками та сестрою, окрім того, після розірвання шлюбу позивач та відповідач досягли обопільної згоди щодо поділу майна, а саме за їх домовленістю спірна квартира залишається в особистій власності позивача, а її колишньому чоловікові залишається в особисту власність подарований їм на весілля будинок в Херсонській області. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач [PERSON] досягли згоди щодо поділу майна, що підтверджується, зокрема відсутністю позовів про поділ майна подружжя та заперечень відповідача проти даного позову, у зв`язку з чим суд вважає за можливе визнати за позивачем право особистої власності на спірну квартиру. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved