Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача (з уточненнями а.с.11-13), в якому просила: скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1505о/с від 31.07.2015 року в частині звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України (через скорочення штату працівників); поновити позивача на посаді прибиральника службових приміщень Міністерства внутрішніх справ України; стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4461 грн. 99 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач, зокрема, вказала, що вона, [PERSON], на підставі наказу відповідача про звільнення №1505о/с від 31.07.2015 року незаконно звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з посади прибиральника службових приміщень Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі, без дотримання встановленого законом порядку, зокрема, ст.49-2 КЗпП України - без попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, а також без фактичного проведення скорочення штатів. Розмір середнього заробітку [PERSON] за період вимушеного прогулу з 01 серпня 2015 року до 25 вересня 2015 року, виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 114 грн. 41 коп., становить 4461 грн. 99 коп. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов. Представник відповідача особисто та завчасно був повідомлений про дату та місце судового розгляду справи - ще 08 жовтня 2015 року (а.с.21, 22). У судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що вказане скорочення штатів відбулося. Огульно посилався на те, що при звільненні позивача відповідачем не були порушені правові норми, в тому числі ті, які містяться в Кодексі законів про працю України та зазначені позивачем. Посилався на загальну реорганізацію підрозділів відповідача без конкретизації та посилання на докази щодо такого посилання. Крім того, представник відповідача не надав заперечень щодо зазначеного позивачем арифметичного розрахунку розміру середнього заробітку останньої за вищевказаний період вимушеного прогулу. Крім того, представник відповідача не надав відомостей щодо виконання відповідачем вимог ст.49-2 Кодексу законів про працю України, в тому числі, ч.1 ст.49-2 Кодексу законів про працю України щодо попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, не надав доказів такого попередження та навіть не навів посилання на наявність та форму існування таких доказів. При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше одного місяця з дня відкриття провадження по справі, а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відсутні дані щодо наявності у позивача інших джерел доходів (засобів для існування) ніж заробітна плата. Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права. Крім того, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши та проаналізувавши наведенні дані, арифметичний розрахунок розміру середнього заробітку позивача за вказаний період вимушеного прогулу (а.с.12) та копії розрахункових листів позивача (автентичність яких стороною відповідача не заперечується а.с.15), оглянувши у судовому засіданні оригінал трудової книжки позивача (копія якої міститься на а.с.3), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], на підставі наказу відповідача про звільнення №1505о/с від 31.07.2015 року звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з посади прибиральника службових приміщень Групи обслуговування адмінбудинків і території Департаменту транспортної міліції та Управління дізнання комунально - експлуатаційного відділу Центру обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України (на якій працювала за трудовим договором, укладеним на невизначений строк) без її попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Розмір середнього заробітку [PERSON] за період вимушеного прогулу з 01 серпня 2015 року до 25 вересня 2015 року, виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 114 грн. 41 коп., становить 4461 грн. 99 коп. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.1 ст.49-2 Кодексу законів про працю України - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України: при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до положень ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. На підставі викладеного, враховуючи відсутність даних щодо наявного штату працівників (робочих місць) на даний час саме в Групі обслуговування адмінбудинків і території Департаменту транспортної міліції та Управління дізнання комунально - експлуатаційного відділу Центру обслуговування підрозділів (як і даних щодо назви цього підрозділу на даний час) в структурі відповідача - Міністерства внутрішніх справ України, а також відсутність конкретних заперечень сторони відповідача щодо вищевказаної арифметичної суми середнього заробітку позивача за вказаний період, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме належить: позов [PERSON] задовольнити частково; зобов»язати Міністерство внутрішніх справ України скасувати наказ №1505о/с від 31.07.2015 року в частині звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України (через скорочення штату працівників) та поновити її на посаді прибиральника службових приміщень; стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4461 грн. 99 коп.; в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. належить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial