overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1973 року. Від шлюбу мають двох дітей, які на даний час вже повнолітні. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. Позивач подала заяву, в якій повідомила, що позов підтримує, прізвище змінювати не бажає, судові витрати просить залишити за нею. Відповідач подав заяву, відповідно до якої позов визнає. Обидва просили справу розглянути без їх участі, проти надання строку на примирення категорично заперечили. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сімейне життя не склалося. Сім'я фактично розпалась. На даний час вже більше п'яти років проживаєть окремо. Подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обов'язки сторін регулюються ст.ст.104-105 СК України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СК України про право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача (а.с.3); свідоцтво, яким підтверджено факт одруження сторін 28 квітня 1973 року (а.с.5); заяви сторін. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на таких підставах: У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК України судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено, оскільки сторони проти цього категорично заперечили. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сім'ї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Згідно з заявою позивача підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. Про вибір дошлюбного прізвища позивачем не заявлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2014 року. Сторони, у судове засідання не зявились. Позивач подала заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі, проти надання строку на примирення категорично заперечує, прізвище на дошлюбне змінювати не бажає, судові витрати просить стягнути з відповідача, а справу розглянути без її участі. Повідомила, що дитина після розірвання шлюбу проживатиме з нею. Відповідач подав заяву, згідно з якою позов визнає, проти надання строку на примирення категорично заперечує, дитина після розірвання шлюбу проживатиме з матірю, справу просить розглядати без його участі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2014 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем. Сімейне життя з відповідачем не склалось не зійшлись характерами. В даний час сторони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить інтересам позивача. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 СК України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СК України про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта та картки платника податків позивача [PERSON] (а.с.3); копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу Петрова), зареєстрований 28 лютого 2014 року (а.с.4); копія свідоцтва про народження [PERSON], 23 березня 2014 року, батьками якої є [PERSON], [PERSON] (а.с.5); довідка Андріївської сільської ради про те, що на утриманні [PERSON] знаходиться дитина [PERSON] (а.с.6); копія картки платника податків [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на таких підставах: У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК України судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено, оскільки сторони проти цього категорично заперечили. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 грн., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. Про вибір дошлюбного прізвища позивачем не заявлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1992 року. Від шлюбу мають двох синів, один із яких є неповнолітнім, [INFO]. Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явились, натомість подали заяви: позивач - про підтримання позову та залишення за нею судових витрат, відповідач - про визнання позову. Обидва просять строк на примирення не надавати, справу розглянути без їх участі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сімейне життя не склалось через різні склад характерів та погляди на життя. На протязі п'яти останніх років сімейні відносини поступово погіршувались через подружні зради та зловживання спиртними напоями з боку відповідача, що призводило до сварок в сім'ї. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторонами не ведеться, а тому позивач просить їх шлюб розірвати. Повідомила, що діти після розірвання шлюбу проживатимуть разом з нею. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обов'язки сторін регулюються ст.ст.104-105 Сімейного кодексу України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СКУ про право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача (а.с.5); свідоцтво, яким підтверджено факт одруження сторін 31.10.1992 року (а.с.7); копії свідоцтв про народження дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьками яких є позивач і відповідач (а.с.8,9); довідка про те, що син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.10); заяви сторін. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на таких підставах: У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено, оскільки сторони проти цього категорично заперечили. Взаєморозуміння подружжям не досягнуто. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сім'ї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Згідно з заявою позивача підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. Про вибір дошлюбного прізвища позивачем не заявлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.03.1993 року. Діти від шлюбу вже повнолітні. У судове засідання позивач не зявилась, натомість подала заяву, в якій повідомила, що позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, справу просить розглянути без її участі, судові витрати залишити за нею. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи обставини справи, вище викладене, а також відсутність заперечення з боку сторони позивача, щодо проведення заочного розгляду справи, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами спільне життя з відповідачем не склалося через різний склад характерів та погляду на життя. Зараз подружні стосунки не підтримують, сім'я фактично розпалася. Позивач вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить її інтересам. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 Сімейного кодексу України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СКУ про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копії паспорту позивача (а.с.3); свідоцтво, яким підтверджується укладення сторонами шлюбу 06.03.1993 року (а.с.4). У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК судом надавався подружжю строк для примирення, який позитивних результатів не дав. Взаєморозуміння подружжям не досягнуто. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Згідно з заявою позивача підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. Про вибір дошлюбного прізвища позивачем не заявлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.1991 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судові засідання двічі не з'явились, причини неявки не повідомили, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, залишення судових витрат за нею, не заперечує проти заочного розгляду справи. Судом вжито заходи щодо примирення подружжя, надано для цього місячний термін, але сторони не помирилися. Враховуючи це, суд, відповідно до ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд у відсутність учасників, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, сімейне життя у сторін не склалось через різний склад характерів та поглядів на життя. Подружні стосунки не підтримують, сім'я фактично розпалась. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить інтересам позивача. Про спір щодо поділу майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, а також щодо утримання та виховання дитини, не заявлено. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, спірні відносини регулюються ст.ст.104,105,109-111 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача; копія свідоцтва про одруження сторін; копії свідоцтва про народження дитини; інші докази. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню на таких підставах: Доведено, що подружні відносини між сторонами не підтримуються, сім'я фактично розпалась. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить інтересам позивача. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання для цього певного строку, вичерпані. Враховуючи фактичну відсутність шлюбних стосунків, суд доходить висновку, що збереження сім'ї при таких умовах неможливе і не відповідає інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Сімейного кодексу України. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Сімейного кодексу України. Про вибір дошлюбного прізвища позивач не заявила. Враховуючи заяву позивача про залишення судового збору за нею, підстав для розподілу цих витрат не знайдено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судові засідання двічі не з'явились, причини неявки не повідомили, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, стягнення судових витрат з відповідача, та розгляд справи у заочному провадженні. Судом вжито заходи щодо примирення подружжя, надано для цього місячний термін, але сторони не помирились. Враховуючи це, суд, відповідно до ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд у відсутність учасників, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, сімейне життя у сторін не склалось через різний склад характерів та поглядів на життя. Подружні стосунки не підтримують, сім'я фактично розпалась. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки, це суперечить інтересам позивача. Про спір щодо поділу майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, а також щодо утримання та виховання дитини, не заявлено. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, спірні відносини регулюються ст.ст.104,105,109-111 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні досліджені копії паспорта позивача, свідоцтв про одруження сторін та про народження дитини, інші докази. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню на таких підставах: Доведено, що подружні відносини між сторонами не підтримуються, сім'я фактично розпалась. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить інтересам позивача. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання для цього певного строку, вичерпані. Враховуючи фактичну відсутність шлюбних стосунків, суд доходить висновку, що збереження сім'ї при таких умовах неможливе і не відповідає інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Сімейного кодексу України. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Сімейного кодексу України. Про вибір дошлюбного прізвища позивач не заявила. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають присудженню позивачеві із відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.05.1982 року, мають двох спільних повнолітніх дітей. Спільне життя у сторін не склалось, вони перестали підтримувати подружні відносини, не ведуть спільного господарства, а тому позивач дійшла висновку про недоцільність збереження даного шлюбу і була змушена звернутись до суду з вказаним вище позовом. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги у повному обсязі, просила суд позов задовольнити, посилаючись на той факт, що протягом останніх п'яти років сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, стосунки з часом погіршились, в зв'язку із чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Вважає, що їх сім'я розпалася, примирення вже неможливе, тому зберігати шлюб не має сенсу та наполягає на його розірванні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачем, зазначив, що строк на примирення їм з дружиною не потрібен. Судом встановлено, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 01.05.1982 року, мають двох спільних повнолітніх дітей (а.с.6). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час спільного проживання, між подружжям виникали непорозуміння, Позивач наполягає на розірванні шлюбу, Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Сторони зазначили суду, що строк на примирення їм не потрібен. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя. На підставі вище викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2010 року, мають спільну дитину - малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалось, вони перестали підтримувати подружні відносини, не ведуть спільного господарства, а тому позивач дійшла висновку про недоцільність збереження даного шлюбу і була змушена звернутись до суду з вказаним вище позовом. У судовому засіданні Позивач підтримала свої вимоги у повному обсязі, просила суд позов задовольнити, посилаючись на той факт, в останній час спільного проживання їхні з чоловіком погляди на життя стали протилежними, а тому спільне проживання виявилось неможливим і вони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Крім того, з вересня 2013 року позивач разом з дочкою проживають окремо від чоловіка, поновлювати шлюбні стосунки не збирається, оскільки вона перебуває у фактичних відносинах з іншим чоловіком, з яким бажає створити сім'ю, подальше спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. Позивач також зауважила, що призначення строку для примирення вважає недоцільним. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачем. Зазначив суду, що вони дійсно з вересня 2013 року проживають окремо, відновити їх відносини, він вважає за неможливе, а тому відповідач просив суд не надавати їм строку для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2010 року, мають спільну дитину - малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до вимог ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час спільного проживання, між подружжям виникали непорозуміння, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Сторони просили суд не надавати їм строк на примирення. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя. На підставі вище викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.1987 року, мають спільну повнолітню доньку. Спільне життя у них не склалось, так як мають різні погляди на подружнє життя, тривалий час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, а тому вона дійшла висновку про недоцільність збереження даного шлюбу і змушена звертатись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, посилаючись на той факт, що вони не підтримують подружні відносини та проживають окремо з липня 2011 року, а тому вона дійшла висновку про необхідність розірвання даного шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачем. Зазначив, що наміру зберігати шлюб він не має, так як дійсно з липня 2011 року вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Судом встановлено, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 04.07.1987 року, неповнолітніх дітей від даного шлюбу не мають (а.с.6). Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час спільного проживання, між подружжям виникали непорозуміння, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя. На підставі викладеного і

Outcome: approved