Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила достроково припинити дію свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг повністю та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового припинення дії свідоцтва № [NUMBER] повністю та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Свої вимоги обґрунтовує тим, що нею 24.07.2015 р. було подано до Державної служби заявку [NUMBER] на одержання свідоцтва України на комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» 32, 35 класів МКТП. Однак, рішенням Державної служби від 06.12.2016 р. № 94254/ЗМ/16 позивачу відмовлено в реєстрації знака за результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної згідно зі статтею 10 Закону, як такому, що не відповідає умовам надання правової охорони. Зазначила, що Державною службою інтелектуальної власності України було зареєстровано на ім'я [PERSON] комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» і видано свідоцтво України № [NUMBER]. Проте, [PERSON] не використовує спірне позначення для товарів 32 класу МКТП більше трьох років від дати публікації відомостей пpo видачу свідоцтва, що підтверджується проведеним дослідженням всесвітньої мережі Інтернет, де не було виявлено жодної інформації щодо будь-якого використання товарів, пов'язаних з 32 класом МКТП, під торговельною маркою за свідоцтвом України № [NUMBER]. Наявність реєстрації знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] та його невикористання щодо товарів 32 класу МКТП, на думку позивача, фактично є недобросовісним перешкоджанням реєстрації та використанню позивачем комбінованого знаку для товарів і послуг «[INFO]» на ексклюзивній основі в Україні, у зв'язку з чим у дія належного [PERSON] свідоцтва № [NUMBER] на знак для товарів і послуг повинна бути достроково припинена. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила справу розглядати без її участі. Представник Державної служби інтелектуальної власності в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи містяться письмові пояснення, в яких він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що зі сторони служби порушень прав позивача відсутнє, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити та справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, письмові пояснення представника Державної служби інтелектуальної власності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.07.2015 р. позивачем було подано до Державної служби інтелектуальної власності України заявку [NUMBER] на одержання свідоцтва України на комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» 32, 35 класів МКТП. Рішенням Державної служби інтелектуальної власності України від 06.12.2016 р. № 94254/ЗМ/16 позивачу відмовлено в реєстрації знака за результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної згідно зі статтею 10 Закону, як такому, що не відповідає умовам надання правової охорони. Встановлено, що Державною службою інтелектуальної власності України було зареєстровано на ім'я [PERSON] комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» і видано свідоцтво України № [NUMBER] від 11.10.2010 року. Позивач просила достроково припинити дію свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг повністю та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового припинення дії свідоцтва № [NUMBER] повністю та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [PERSON] не використовує спірне позначення для товарів 32 класу МКТП більше трьох років від дати публікації відомостей пpo видачу свідоцтва, що підтверджується проведеним дослідженням всесвітньої мережі Інтернет, де не було виявлено жодної інформації щодо будь-якого використання товарів, пов'язаних з 32 класом МКТП, під торговельною маркою за свідоцтвом України № [NUMBER]. Наявність реєстрації знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] та його невикористання щодо товарів 32 класу МКТП, на думку позивача, фактично є недобросовісним перешкоджанням реєстрації та використанню позивачем комбінованого знаку для товарів і послуг «[INFO]» на ексклюзивній основі в Україні, у зв'язку з чим у дія належного [PERSON] свідоцтва № [NUMBER] на знак для товарів і послуг повинна бути достроково припинена. Вказані твердження позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні з огляду на наступне. За приписами статті 494 ЦК України і п.4 ст. 5 Закону «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 2 ст. 16 Закону [PERSON] належить право на використання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] та інші права, надані законом. Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону, якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Статтею 17 Закону встановлено, що власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва. Отже, за змістом наведених норм підставою для дострокового припинення свідоцтва України на торговельну марку є відсутність на ринку України товарів та/або послуг, маркованих нею, тобто невикористання зареєстрованої торговельної марки протягом визначеного законом трирічного строку та відсутність поважних причин такого невикористання. При цьому обов'язок з доказування наявності поважних причин невикористання торговельної марки покладено на власника торговельної марки. Водночас, згідно з пунктом 4 статті 18 Закону підставами для відмови в достроковому припиненні дії свідоцтва є: фактична наявність на ринку України спірних товарів і послуг; невикористання зареєстрованої торговельної марки менше визначеного законом трирічного строку; наявність поважних причин такого невикористання. Позивач посилається на те, що [PERSON], та інші особи під його контролем не використовують знак для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] щодо товарів 32 класу МКТП протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва № [NUMBER]. або з іншої дати до дати подання позову. Таким чином, для правильного вирішення спору по суті в ході розгляду справи має бути встановлено факт використання чи невикористання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] щодо товарів 32 класів МКТП, протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва № [NUMBER], або з іншої дати до дати подання позову. Відповідно до абз. 2 п. 4 ст. 18 Закону дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Таким чином, за вказаними нормами, для задоволення позову про дострокове припинення дії свідоцтва достатньо того, що власник оскаржуваного свідоцтва на знак не подасть доказів його використання або доказів, що підтверджують наявність поважних причин неможливості використання ним знака. З огляду на це, судом в першу чергу мають досліджуватись не докази невикористання знака власником свідоцтва, подані позивачем, а докази того, що знак використовується або не використовується з поважних причин, які на свій захист повинен надати [PERSON], як власник оскаржуваного свідоцтва. Згідно до ч. 4 ст. 16 Закону, використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Крім того, відповідно до п. 71 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» №12 від 17.10.2012 р., яка може бути використана судом загальної юрисдикції як зразок правозастосування, на підтвердження факту використання знака власник свідоцтва має подати суду докази вчинення принаймні деяких дій з числа зазначених у частині четвертій статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», такими доказами можуть бути, зокрема, примірники товарів, на яких нанесено відповідний знак для товарів і послуг, документи з зображенням знака (каталоги, прайс-листи з пропозиціями щодо надання послуг чи поставки товарів тощо). Докази, які можуть підтвердити використання знака для товарів і послуг, повинні бути, як правило, обмежені трирічним строком до дати звернення позивача до суду. Відповідно до абз. 3 п. 71 Постанови Пленуму № 12 поширення на території України товарів із зображенням знака може бути підтверджено касовими чеками, квитанціями, накладними, іншими документами, що містять інформацію про найменування товару й місце його придбання. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака. Таким чином, у даному випадку [PERSON] зобов'язаний довести факт використання знака для товарів 32 класів МКТП, а саме: клас 32: Імбирне пипво; екстракти хмелю для виготовлення пива; пивне сусло; пиво; солодове пиво; солодове сусло. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем [PERSON] не надано доказів в підтвердження того, що ним використовується знак для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] протягом трьох років до подання позову під час пропонування та надання послуг 32 класів МКТП, зазначених у свідоцтві № [NUMBER]. В той же час, суд вважає, що позивачем доведено невикористання спірного позначення з боку [PERSON], що підтверджується , наступним. Провівши дослідження всесвітньої мережі Інтернет, позивачем не було виявлено жодної інформації щодо будь-якого використання товарів, пов'язаних з 32 класом МКТП, під торговельною маркою за свідоцтвом України № [NUMBER]. Крім того, статтею 18 Закону передбачено, що використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва. Відповідно до статті 1108 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Згідно з пунктами 8, 9 статті 16 Закону власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору. Ліцензійний договір повинен містити умову про те, що якість товарів і послуг, виготовлених чи наданих за ліцензійним договором, не буде нижчою від якості товарів і послуг власника свідоцтва і що останній здійснюватиме контроль за виконанням цієї умови. Ліцензійний договір вважається дійсним, якщо він укладений у письмовій формі і підписаний сторонами. Сторона договору має право на інформування невизначеного кола осіб про видачу ліцензій на використання знака. Таке інформування здійснюється шляхом публікації в офіційному бюлетені відомостей в обсязі та порядку, встановлених Державною службою інтелектуальної власності України, з одночасним внесенням їх до Реєстру. З огляду на викладені положення законодавства, комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» за свідоцтвом України № [NUMBER] може використовуватися в Україні не лише [PERSON], а і третіми особами, на підставі ліцензійного договору, інформація про що може бути опублікована та внесена до відповідного реєстру. Однак, згідно з відомостями Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, інформація щодо передачі права на використання комбінованого знака для товарів і послуг «[INFO]» [PERSON] відсутня. Таким чином, комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» за свідоцтвом України № [NUMBER] безперервно не використовувався в Україні більше 3 років ані [PERSON], ані іншими особами на підставі ліцензійного договору (ліцензії), наданої ним. Проте, наявність зазначеного знака для товарів і послуг у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, не дає можливості позивачу [PERSON] скористатися своїми конституційними правами та одержати правову охорону на результати своєї творчої праці. Суд вважає, що надані позивачем докази є належними та допустимими в обґрунтування невикористання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] в розумінні вимог ст. 16 Закону. Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Разом з тим, [PERSON] не надано доказів використання чи невикористання з поважних причин спірного свідоцтва на території України відносно товарів 32 класів МКТП протягом трьох останніх років до дати подання позову у даній справі. Згідно з нормою абз. 1 п. 4 ст. 18 Закону будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналізуючи вимоги діючого законодавства суд вважає, що з позовом про дострокове припинення дії свідоцтва України на торговельну марку може звернутися особа, яка подаючи такий позов має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Тобто, обов'язковою передумовою звернення до суду має бути наявність у особи порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу, яке (порушене право) вона намагається захистити у судовому порядку та таке порушене право має бути наявне саме на момент звернення особи до суду. Встановлено, що позивач має інтерес зареєструвати в Україні комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]», в тому числі відносно 32 та 35 класів МКТП. Так, 24.07.2015 р. позивачем було подано до Державної служби заявку [NUMBER] на одержання свідоцтва України на комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» 32, 35 класів МКТП. Пізніше, позивачем було виявлено, що на ім'я [PERSON] зареєстрований комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» для товарів 32 класів МКТП, що, згідно зі звітом пошуку на схожість і тотожність позначень, проведеним Українським центром інноватики та патентно-інформаційних послуг, який є відділенням інновацій ДП «УІІВ», від 13.06.2016 р., може перешкодити реєстрації знаку позивача за заявкою [NUMBER]. Таким чином, виходячи з вимог чинного законодавства підставою для відмови у наданні правової охорони позначенню «[INFO]» за заявкою [NUMBER] щодо товарів 32 та послуг 35 класів МКТП, є наявність раніше зареєстрованого позначення, яке є схожим із комбіованим знаком для товарів і послуг «[INFO]» що підтверджується результатами пошуку на схожість і тотожність позначень. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що у позивача є охоронюваний законом інтерес щодо реєстрації комбінованого знаку для товарів і послуг «[INFO]» за заявкою [NUMBER] та його використання в Україні для товарів 32 класу МКТП. Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 17 Закону власник знаку для товарів і послуг повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із відповідного свідоцтва Згідно ст. 16 Закону одним з основних прав володільця знаку є право на використання торговельної марки. Отже, за змістом ст. 17 Закону власник спірного знаку зобов'язаний використовувати торговельну марку. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй актами цивільного законодавства. Відтак, зловживаючи правами, які випливають з реєстрації знаку для товарів і послуг за № [NUMBER], а саме не використовуючи знак для товарів і послуг за № [NUMBER] щодо товарів для яких його було зареєстровано протягом трирічного строку без поважних причин, [PERSON] фактично недобросовісно перешкоджає реєстрації та використанню комбінованого знаку для товарів і послуг «[INFO]» позивачем в Україні, що в свою чергу свідчить про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. Враховуючи те, що підставою для припинення дії свідоцтва № [NUMBER] є невикористання знаку для товарів і послуг, а також те, що належними у справі доказами доведено факт невикористання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] [PERSON] або особами під його контролем на території України, суд приходить до висновку про задоволення позову. З огляду на викладене вище, суд вважає необхідним достроково припинити дію свідоцтва № [NUMBER] на комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» власником якого є [PERSON] Згідно п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 р. № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково та дострокового припинення його дії і такі відомості в силу п. 1.3. вказаного положення Державна служба публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність», а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Реєстру щодо дострокового припинення дії свідоцтва України № [NUMBER] на комбінований знак для товарів і послуг «[INFO]» та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що Державна служба інтелектуальної власності України, відповідно до покладених на нього повноважень, не здійснює контроль за використанням товарних знаків їх власниками, суд вважає, що на [PERSON] необхідно покласти витрати, пов'язані з розглядом даної справи. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved