Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду з цивільним позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності, а саме квартири №\~12 у житловому будинку за адресою: вул.\~Вячеслава Чорновола, 53, м.\~Корсунь-Шевченківський Черкаської області, набутої за час шлюбу з відповідачем, без виділення частки в натурі. Позовні вимоги мотивовані тим, що у період часу з 23.10.1982 року по 17.12.2006 року вона перебувала у шлюбі з позивачем. Відповідачу як члену житлово-будівельного кооперативу Корсунь-Шевченківського Райагробуду Черкаської області 28.04.1992 року видано ордер на жиле приміщення, за адресою: [ADDRESS], а саме 3-кімнатну квартиру. У неї з відповідачем постійно виникають суперечки щодо порядку користування цією квартирою, оскільки він поводить себе так ніби йому одному належить вся квартира, хоча дана квартира фактично є спільною сумісною власністю. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Позивач надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав до суду заяву за змістом якої позивачем все вірно вказано у позовній заяві, він визнає позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти поділу квартири, оскільки вона набута під час шлюбу. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у судове засідання не зявився. Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Положеннями ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Всебічно дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши належність та допустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами 23.10.1982 року укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії І-КГ № 424005. Виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківського міської ради народних депутатів Черкаської області 28.04.1992 року видано [PERSON] ордер серії А № 018701 на житлове приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу квартиру № 12 за адресою: вул. Бабушкіна, 53, м.\~Корсунь-Шевченківський. Підставою для видачі вказаного ордеру вказано рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу від 11.04.1992 року № 2, затвердженого рішенням виконавчого комітету Корунь-Шевченківської міської ради народних депутатів від 21.04.1992 року № 68. [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується реєстраційний посвідченням № 98, виданим 11.11.1992\~року начальником Корсунь-Шевченківського відділку бюро технічної інвентаризації. Розпорядженням виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 19.02.2016 року № 17 «Про уточнення назв, перейменування вулиць та провулків у місті Корсунь-Шевченківському, селах Гарбузині та Саморідні» назву вулиці Бабушкіна перейменовано на [PERSON]. Шлюб сторін розірвано 17.12.2016 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії І-СР № 080401, виданим Корсунь-Шевченківським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаської області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.01.2018 року № 109730527 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із поділом спільного сумісного майна, які регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Сімейного кодексу України (далі СК України), Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України). Положеннями ст.ст. 41, 47 Конституції України гарантовано право на житло та непорушність права власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Положеннями ст. 22 КпШС України, який діяв на час набуття та реєстрації відповідачем права власності на спірну квартиру, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно змісту ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 372 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності, вважається, що частки співвласників (подружжя) є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або шлюбним договором. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, а також визнання відповідачем позову, наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки у суду відсутні сумніви щодо належності спірної квартири до обєкту спільної сумісної власності сторін, з підстав набуття її за час їх шлюбу, та наявності у позивача права на 1/2 частки на неї. Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved