Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якій просила, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 272285.48 грн., стягнути з [PERSON] на її користь франшизу у розмірі 1000.00 грн., стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000.00 грн., та вартість проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1050.00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 2 вересня 2014 року о 08-00год водій [PERSON], керуючи у стані алкогольного спяніння автомобілем ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER], на мосту через річку Скалка по вул. Дніпровській м. Павлограда в районі перехрестя з вул. Дзержинського, при виникненні небезпеки для руху, здійснив екстрене гальмування, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу і здійснив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водії [PERSON] та [PERSON], пасажир [PERSON], [INFO] отримали тілесні ушкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року по справі № 185/10495/14-п винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на шість місяців. Згідно висновку №001/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.01.2016 року розмір матеріальної шкоди становить 321285.48 гривень. Після подачі позову до суду позивач отримала страхове відшкодування у розмірі ліміту відповідальності по страховому полісу 49000.00 грн., у звязку з цим позовні вимоги до страхової компанії в уточненій позовній заяві не пред'являються. Залишок суми матеріальної шкоди у розмірі 272285.48 грн., просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того вона понесла витрати, повязані з оцінкою пошкодженого транспортного засобу у розмірі 1050.00 грн. і також їй не була сплачена франшиза у розмірі 1000.00 гривень, які просить стягнути зі [PERSON] та [PERSON] відповідно. Також в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000.00 грн. (пять тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої її дитині, яка під час ДТП знаходилась в салоні автомобіля та пять тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка спричинена їй особисто), яку просить стягнути зі [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі на підставах, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в частині задоволення позовних вимог з останнього, посилаючись на доводи викладені у письмових запереченнях з мотивів того, що шкоду, заподіяну ДТП повинна нести особа, яка керувала транспортним засобом. Відповідач [PERSON], будучи неодноразово повідомленим, у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Крім того, відповідач [PERSON] повідомив суду про те, що він особисто спілкувався зі [PERSON] з приводу розгляду даної справи судом і останньому відомо про час та день слухання справи. [PERSON], [PERSON] та їх представник, свої заперечення виклали у письмовій формі. В судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів з них, посилаючись на те, що їх дії не мають причинно-наслідкового звязку, повязаного із настанням дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено наступне. 02 вересня 2014 року о 08-00 год водій спиця [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER], на мосту через річку Скалка по вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області, в районі перехрестя з вул. Дзержинського, при виникненні небезпеки для руху, здійснив екстрене гальмування, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу і здійснив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водії [PERSON] та [PERSON], пасажир [PERSON], [INFO] отримали тілесні ушкодження. Згідно довідки №2114 від 22.09.2014 року Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради: 02.09.2014 р о 08-55год до приймального відділення каретою швидкої медичної допомоги був доставлений [PERSON], [INFO] При обстеженні на наявність алкоголю в крові тест на алкоголь [PERSON] - позитивний. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року по справі № 185/10495/14-п винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на шість місяців. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON] був пошкоджений автомобіль Тойота, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], у звязку з чим їй завдано матеріальної шкоди, розмір якої згідно Висновку №001/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.01.2016року становить 321285.48 гривень. Матеріалами справи встановлено, що власником автомобіля ВАЗ 21063, 1989 року випуску, колір червоний, шасі (кузов, рама) № В****N XTA210630L2318060, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії РСА № 539643, виданого Павлоградським МРЕВ ДАІ УМВС України у Дніпропетровській області 26.07.2006 року. За довіреністю (з правом передоручення), посвідченою 18.04.2013 року приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] надав право на керування та інші, визначені цією довіреністю права [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що у квітні 2013 року вони за 16000.00 гривень придбали у [PERSON] вищезазначений автомобіль, але не переоформили його у звязку з нестачею грошових коштів. Насправді відбулась угода купівлі-продажу. Позивач, предявляючи позовні вимоги до [PERSON] виходить із того, що він є власником автомобіля. Така позиція позивача є помилковою, оскільки, виходячи із загальних норм ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України підстави для цивільної відповідальності [PERSON] перед [PERSON] лише через те, що [PERSON] є власником автомобіля, відсутні. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі володіє автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Вирішуючи питання про притягнення [PERSON] до солідарної відповідальності суд керується вимогами ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, у звязку з цим позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою не підлягають задоволенню. [PERSON] та [PERSON] повідомили суду про те, що 02 вересня 2014 року близько 7-30 годин до них на квартиру прийшов знайомий [PERSON] та попросив надати йому автомобіль для перевезення домашніх речей. Документи на право керування автомобілем вони у [PERSON] не запитали, вважали що він має такі документи. Передали йому лише реєстраційне посвідчення та ключі від автомобілю. Хвилин через п'ятнадцять їм зателефонував [PERSON] і повідомив, що скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Згідно довідки №2114 від 22.09.2014 року Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради: 02.09.2014р о 08-55 год до приймального відділення каретою швидкої медичної допомоги був доставлений [PERSON], 1985р.н. При обстеженні на наявність алкоголю в крові тест на алкоголь [PERSON] - позитивний. Як встановлено під час розгляду справи із матеріалів кримінального провадження (протоколів допиту свідків [PERSON], [PERSON]А.), показів матері [PERSON] вони передали автомобіль в управління [PERSON], який був у нетверезому стані (підтверджується довідкою №2114 від 22.09.2014 року Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради та не перевірили у останнього наявність водійських прав, як підстав для керування автомобілем (що підтверджується довідкою за вих.№ /107 від 29.08.2014 року, виданою Павлоградським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, яка міститься в матеріалах кримінального провадження про те, що з 14.05.2014 року водійське посвідчення у [PERSON] було викрадене невстановленою особою. Отже, своїми діями [PERSON] та [PERSON] сприяли настанню наслідків, які стались 02 вересня 2014 року о 08-00 год на мосту через річку Скалка по вул. Дніпровській м. Павлограда у вигляді дорожньо-транспортної пригоди. Тому, на думку суду вони знаходяться у прямому причинно-наслідковому звязку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, і вони повинні нести солідарну відповідальність за спричинену шкоду. Законом України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» № 1961-УІ від 01 липня 2004 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], який діє за довіреністю власника автомобіля [PERSON], застрахована, що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «Європейський страховий союз» № АС/9696119. Згідно з пунктом 9 Закону України «Про страхування»: франшиза - це частина збитків, яка не відшкодовується страховиком відповідно до договору страхування. Це означає, що це та сума, яка не виплачується клієнтові або яку клієнт оплачує самостійно при виникненні страхового випадку. У звязку з тим, що франшиза не була сплачена позивачці, вона підлягає стягненню з відповідача [PERSON]. Розмір матеріальної шкоди визначений висновком №001/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.01.2016 року за складення якого позивачкою сплачено згідно квитанції № 94 від 12.09.2014р сума 750.00 грн. та квитанції №5 від 18.01.2016 року сума 300.00 грн., а разом 750 +300=1050 гривень, яка підлягає стягненню зі [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним\~\~ засобом,\~\~ механізмом,\~\~ іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. Згідно зі ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. При цьому, у деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача. У постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б)\~\~протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)\~\~причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини. При визначенні розміру моральної шкоди судом ураховані роз'яснення, надані в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Зважаючи на такі обставини, суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що після пошкодження автомобіля позивач зазнав моральної шкоди, яка повязана з фізичним болем, які зазнали внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень та душевних страждань, яких ми зазнали під час дорожньо-транспортної пригоди; у звязку з пошкодженням автомобіля, який необхідний був позивачці у повсякденному житті. Даний автомобіль був необхідний позивачці також для підвезення дітей до школи та дитячого садочку, так як від місця їх проживання і до даних навчальних закладів у м. Павлограді відсутнє автобусне сполучення. Таким чином, суд вважає доведеною наявність факту моральної шкоди, спричиненої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної події, що сталася 02 вересня 2014 року, оскільки знищення належного позивачу автомобіля призвело до істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, душевних страждань через пошкодження його майна та примусило позивача докладати зусиль для отримання страхового відшкодування майнової шкоди. Між протиправними діями відповідача [PERSON], з вини якого 02 вересня 2014 року сталася ця дорожньо-транспортна подія, та негативними наслідками, що наступили для [PERSON], наявний причинно-наслідковий зв'язок, що є підставою для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати спричинену немайнову (моральну) шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також На думку суду, враховуючи тяжкість моральних страждань позивача, їх інтенсивність і тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, наслідків, що наступили, конкретні обставини по справі суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума 3000грн., які суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки в рахунок спричиненої моральної шкоди.

Outcome: partial