Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач - її син, якого вона залишила в пологовому будинку. З 06.09.2007 року [PERSON] перебував на первинному обліку в службі у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, як дитина позбавлена батьківського піклування. [PERSON] хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте не проживає в вищезазначеній квартирі з моменту народження, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Однак реєстрація відповідача за адресою не дає можливості позивачу реалізовувати своє право користування належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Предстанвик служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради зазначила, що на момент реєстрації дитини, вона вже була усиновлена іншими громадянами та були змінені її прізвище, ім'я та по-батькові. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS], на праві власності належить [PERSON] - ? частки та [PERSON] - ? часток на підставі договору купівлі-продажу № 0859-Н від 26.06.2001 року, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.07.2001 р. за реєстровим № 16956 та на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2012 р., зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.07.2012 р. за реєстровим № 2-3913. Відповідно до Довідки виданої об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Новобужжя» від 12.12.2017 р. за № 347/17, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивачка - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідач - [PERSON] 24 червня 2015 року за вих.. № 04.07-01-13/А-77 надана відповідь Службою по справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради на наяву [PERSON] по те, що [PERSON], [INFO] перебував на первинному обліку в службі у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради з 06 вересня 2007 року як дитина, позбавлена батьківського піклування. В 2012 році дитина знята з обліку в зв'язку з усиновленням. В судовому засіданні встановлено, що дитина була зареєстрована за адресою [ADDRESS] за клопотанням служби у справах дітей адміністрації Інгульського району, та відбулось це 16.04.2011року, після винесення рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 29.03.2011 року про усиновлення. Тобто реєстрація місця проживання [PERSON] фактично відбулась після того, як він був усиновлений та у нього змінилось прізвище, ім'я та по-батькові. Згідно ст. 232 Сімейного кодексу України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Статтею 226 СК України визначено право на таємницю усиновлення. З огляду на приписи зазначеної статті, позивач позбавлена можливості дізнатись відомості про нові прізвище, ім'я та по-батькові усиновленої дитини, відомостей про її усиновителів, місце її перебування, тощо. Відповідно й позбавлена можливості щодо надання органу реєстрації місця проживання таких відомостей, які б стали підставою для зняття дитини з місця реєстрації. Служба у справах дітей, в свою чергу, не звернулась з відповідним клопотанням про зняття [PERSON] з місця реєстрації у зв'язку з його усиновленням. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приймаючи до уваги те, що реєстрація місця проживання відповідача, який не є членом сім'ї позивача, у належній позивачу квартирі перешкоджає реалізації останнім права розпорядження власним майном, то наявні підстави для задоволення позову, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості вирішити спір. На підставі ст. ст. 317, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved