Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору про визнання права забудовника в порядку спадкування. Позов мотивує тим, що [PERSON] помер [INFO] року та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права у тому числі на право забудовника на 1 / 2 частку житлового будинку, що розташований у [ADDRESS]. Нотаріус Олександрійської державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, оскільки відсутня державна реєстрація і відповідний правовстановлюючий документ на нього. Позивач просить визнати за [PERSON] права і обов'язки забудовника в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS], який розташовано на земельній ділянці загальною площею 509,0 м.кв. та залишився після смерті [INFO] року [PERSON], з правом здачі житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в експлуатацію, його державної реєстрації та отримання на документів, що посвідчує право власності. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задоволити. Відповідачі визнали позовні вимоги повністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». На підставі рішення Олександрійського міськвиконкому №574 від 10.10.1974 року [PERSON] отримав земельну ділянку, яка була виділена для індивідуального житлового будівництва та надано право на здійснення індивідуального будівництва. 28.10.1974 року [PERSON] отримав проектну документацію на будинок і був зареєстрований Олександрійським МБТІ в журналі обліку забудовників в реєстрі за №998/2 та 09.01.1975 року йому надали дозвіл [NUMBER] на здійснення будівельних робіт по спорудженню індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями. На підставі рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради №166 від 20.05.1993 року було розділено загальне домоволодіння по [ADDRESS] на два окремих будинки, а саме будинок [ADDRESS] з виділенням земельної ділянки площею 509,0 кв.м. Відповідно архівної довідки №736 від 26.07.2016 року, будинок [ADDRESS] за архівними даними КП «ОМБТІ» не зареєстровано за [PERSON]. Ч. 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв'язку із положенням ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об'єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Вказані норми встановлюють особливий порядок виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, яким передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації та державній реєстрації. При цьому, за змістом даних норм, державна реєстрація права власності та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації прав власності, не має правовстановлюючого значення. Таким чином, [PERSON] здійснював будівництво житлового будинку відповідно норм діючого на той час законодавства, але не ввів в експлуатацію та не здійснив державну реєстрацію, хоча майнові (речові) права на об'єкти нерухомого майна виникають з передбачених законом підстав та підлягають державній реєстрації, новостворене нерухоме майно підлягає прийняттю в експлуатацію. [INFO] року [PERSON] помер, відповідно свідоцтва серії [NUMBER]. Як вбачається зі спадкової справи до майна померлого [NUMBER] заведеної після смерті [PERSON] до нотаріуса з письмовою заявою звернулася [PERSON], яка була дружиною померлого, інші спадкоємці, а саме діти померлого відмовилися від прийняття спадщини. Однак 05.12.2016 року постановою державного нотаріуса Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, так як правовстановлюючий документ з нерухомого майна з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] - відсутній. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 177 ЦК України до об'єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема, їх виникнення підлягають державній реєстрації. Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року роз'яснив, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. П. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 встановлено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Оскільки спадкодавець за життя побудував будинок, маючи на це законні підстави, але не здав його експлуатацію та не забезпечив його державної реєстрації, тому позовні вимоги щодо визнання прав і обов'язків забудовника в порядку спадкування підлягають задоволенню.

Outcome: approved