Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] Субхи про визнання 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], особистою приватною власністю позивача. Позов мотивовано тим, що з 30.10.1994 року по 10.08.2010 року сторони перебувати в зареєстрованому шлюбі. 10.10.1995 року позивач, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON] Шеди Аднанівни та [PERSON], мати позивача, продали ізольовану квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 11.10.1995 року, за отримані від продажі кошти придбали квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Різниця між продажем старої квартири та придбанням нової складала всього 1 день. Відповідач ніколи не заявляв вимог, щодо свого права власності на вказану квартиру. На даний момент місце його проживання невідоме. Оскільки спірна квартира придбана за особисті кошти позивача та її матері, ? частина квартири є особистою власністю позивача .На підставі викладеного, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не звились, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.28) Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, шляхом оголошення в пресі, заяви про розгляд справи за йоговідсутності не надав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.10.1994 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який було розірвано 10.08.2010 року на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси справа № 2-6470/10, що підтверджується відміткою в копії паспорта (а.с.13 зв.) Позивачем, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON] Шеди Аднанівни, [INFO], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким, вони продали належну їм ізольовану квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], договір посвідчено державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 11.10.1995, реєстр № 2-7154, відчужувана квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло , виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 25.09.1995р.№ 19-4349 і зареєстрованого 07.09.1995 року в ОМБТІ в кн..№151пр. на стор.№100 реєстр 200, що підтверджується копією архівної довідки № 1514/01-18 від 03.11.2016 року (а.с.11). В той же день, 11.10.1995 року позивач, разом з [PERSON], в рівних частках придбали у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 11.10.1995, реєстр № 2-7174 (а.с.9-10). Право власності було зареєстровано в Одеському міжміському бюро інвентаризації 12.03.1996 року під № 2448 на сторінці 91 в книзі 20к, що підтверджується відповідною відміткою (а.с.10 на звороті) Відповідно до ст. 22 КпШС України, що підлягає застосуванню до спірних відносин в частині визначення правового статусу частки спірної квартири, придбаної позивачем за вказаним договором, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому, якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС України). Враховуючи одночасне укладення договору, за яким позивач та [PERSON] здійснили відчуження належної їм квартири за адресою [ADDRESS], та придбання ними у власність спірної квартири, суд погоджується з доводами позовної заяви про те, що ? частка спірної квартири була придбана позивачем за кошти, що належали їй особисто, та є її особистою приватною власністю. Також судом встановлено, що 15.05.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір дарування ? частки спірної квартири на користь позивача, що підтверджується копією зазначеного договору, посвідченого 15.05.2015 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 288, що підтверджується копією вказаного договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2015 р. (а.с. 6-7). Відповідно до ст. п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, що підлягає застосуванню до спірних відносин в частині визначення правового статусу частки спірної квартири, придбаної позивачем за вказаним договором, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про належність позивачу 1/2 частки спірної квартири, набутої за вказаним договором дарування, не праві особистої приватної власності. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира в цілому є особистою приватною власністю позивача, що є правовою підставою для задоволення позову.

Outcome: approved