Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом та вказала, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Державно-кооперативною спілкою Держгосп Україна 15.09.1997 року, за нею [PERSON] та її дітьми [PERSON] та [PERSON], а також її бувшим чоловіком [PERSON], який помер 04.01.2016 року, зареєстровано на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. До дня своєї смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в. с. Олександрівка Жмеринського району Вінницької області по проспекту Шевченка, 3/12. Згідно заповіту, посвідченого 16.11.2015 року [PERSON] сільською радою за реєстром № 385, [PERSON] земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території [PERSON] сільської ради та на які видані 08.10.2008 року відділом земельних ресурсів у Жмеринському районі Вінницької області державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 772011 площею 0,7541 га; серії ЯЖ № 771461 площею 0,9568 на підставі розпорядження Жмринської РДА № 497 від 22.07.2008 року, заповідач позивачу [PERSON]. Даний заповіт не змінено та не відмінено. Згідно заповіту, посвідченого 16.11.2015 року [PERSON] сільською радою за реєстром № 386, [PERSON] квартиру [ADDRESS], заповідав також позивачу [PERSON]. Даний заповіт не змінено та не відмінено. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частину квартири, яку позивач прийняла, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем. При зверненні в Жмеринську районну державну нотаріальну контору нотконтора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на належну йому частину квартири [ADDRESS], у звязку з тим, що частка померлого у спільній сумісній власності не визначена. На підставі ч.1,2, ст. 370 ЦК України вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, вказує позивач, що частки чотирьох співвласників квартири складають по 1/4. Враховуючи вищевикладене позивач просить визначити, що частка [PERSON], який помер 04 січня 2016 року у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/4. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, але від відповідача надійшла заява, в якій відповідач вказав, що позов визнає та не заперечує проти задоволення даного позову, а також просить розглянути справу без участі представника відповідача. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали заяви про те, що вони не заперечують проти задоволення даного позову, а також просять розглянути справу без їх участі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст.130 ч.4 ЦПК України - у разі визнання позову ухвалення рішення проводиться в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Відповідно до змісту ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до абз.2 п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. На цей час таке виділення (визначення) не може бути зроблено, у зв'язку з тим, що в зазначеній квартирі один з власників, а саме [PERSON], помер 04 січня 2016 року. Враховуючи те, що між співвласниками спірної квартири не було встановлено домовленості щодо розміру часток, суд виходячи із рівності часток кожного співвласника і вважає можливим визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: квартира [ADDRESS], за життя становила 1/4 частину. В порядку ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача, оскільки спір виник не з вини відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved