Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним, свої вимоги мотивує тим, що 23.06.2014р. померла її мама [PERSON]. Позивач зазначає, що 17.02.1990р. вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 10.09.2002р. вона змінила прізвище, ім»я та по батькові з [PERSON] на [PERSON]. 10.08.2004р. вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. 15.07.2005р. помер батько позивачки [PERSON]. Після смерті матері позивачки [PERSON] відкрилася спадщина та позивач у визначений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. Крім позивачки спадкоємцями першої черги є її рідні брати [PERSON] та [PERSON]. В процесі збору документів для оформлення спадщини після смерті матері виявився заповіт від її імені в користь брата позивачки [PERSON], що посвідчений секретарем Жвирківської селищної ради [PERSON] від 23.11.2007р. та зареєстрований у реєстрі за №254. Даним заповітом [PERSON] все належне їй майно заповіла своєму синові [PERSON] При цьому у заповіті зазначила, що інших спадкоємців вона просить до уваги не брати. З покликанням на ст.ст. 225, 1247, 1251, 1257 ЦК України зазначає, що заповіт підписаний не її матір»ю та рукописний текст у ньому не належить матері, також складений заповіт не відповідає її волі так як вона в період складання заповіту хворіла, зловживала спиртним. Зазначає, що навіть якщо виявиться, що заповіт підписаний її матір»ю, то в час його складання вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім цього, зазначає, що секретар селищної ради, який посвідчив даний заповіт не мав на це повноважень. Просить визнати спірний заповіт від 23.11.2007р. складений від імені її матері [PERSON] недійсним. В запереченні на позовну заяву третя особа Жвирківська селищна рада зазначила, що на час посвідчення спірного заповіту діяв ЦК України 2004р. та Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України затверджена наказом міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.94р. із змінами від 28.12.2006р.. Зазначає, що згідно ст. 37 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 38, 42, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та вимог розділу І зазначеної вище Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій . Згідно рішення І сесії V скликання Жвирківської селищної ради №3 від 12.04.2006р. на [PERSON] покладені обовязки по вчиненню нотаріальних дій, що свідчить про те, що спірний заповіт був посвідчений згідно діючого на той час законодавства та уповноваженою на те особою, а відтак є дійсним. Крім цього, зазначає, що на час посвідчення заповіту [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, оскільки самостійно прибула в селищну раду для написання заповіту, що виходило з її внутрішньої волі. Відтак, їй роз»яснено всі наслідки складання заповіту та зясовано її добровільну волю щодо цього. Після встановлення вільного волевиявлення заповідача на складання заповіту, такий був виготовлений та прочитаний в голос самою [PERSON] та підписаний нею. Просить у задоволенні позовну відмовити. В заяві про збільшення позовних вимог 28.12.2016р. позивач зазначила, що при написанні заповіту волевиявлення її матері не було вільним і не відповідало її волі, так як при цьому був присутній її брат, на якого складено заповіт, що він підтвердив в ході розгляду справи. Крім цього, зазначає, що в 2007 році викрадено всі документи її матері, що також підтвердили в засіданні її брати. А вже при написанні заповіту документи були надані. Крім цього, зазначає, що заповіт її мама не підписувала, в звязку з чим була призначена судово-почеркознавча експертиза, яка була нею відкликана, в звязку з тим, що було викрадено один з екземплярів заповіту, а також не брались до уваги зразки почерку її матері. Також зазначає, що згідно ч.2 ст. 122 ЦК України, не мають права на спадкування ті особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи інших осіб, або сприяли збільшенню їхньої частки. Просить визнати заповіт від 23.11.2007р. недійсним. Усунути відповідача [PERSON] за перешкоджання у складанні заповіту та стягнути з відповідача судові витрати. В заяві про збільшення позовних вимог від 19.04.2017р. позивач зазначила, що звернувшись в суд із даним позовом вона просити визнати недійсним спірний заповіт на тій підставі, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При написанні і посвідченні заповіту був присутнім її брат, на якого складений заповіт. Заповіт посвідчений особою, яка не має на це права. Крім цього, зазначає, що 15.07.2005р. помер її мами чоловік, з яким вона знаходилася в шлюбі, а її з відповідачем батько [PERSON]. На момент смерті батька, він, мама та позивачка постійно проживали та були зареєстрованими в квартирі №3, пізніше номер якої змінено на №3а по вул. Дорошенка в смт. Жвирка Сокальського району. Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, так як заповіту ним не складалося. Як особи, які постійно проживали з ним на час смерті, позивач та її мама прийняли спадщину, оскільки ніхто із них не заявив про відмову від неї. Інші спадкоємці, а саме брати позивачки спадщини не прийняли. До спадкування ними підлягала за законом 1/2 частина належної на праві власності батькові вказаної квартири, а також майновий та земельний пай. Зазначає, що нумерація квартири була змінена з №3 на №3а лише після смерті батька рішенням виконкому Жвирківської селищної ради №217 від 29.10.2007р. на підставі поданої на її думку підробленої заяви її матері. 08.02.2006р. Сокальською державною нотаріальною конторою видано її матері свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого її мама в повному обсязі успадкувала батькові паї, хоча мала право тільки на 1/2 їх частку, оскільки інша частина успадковувалася позивачкою. Із врахуванням вказаного свідоцтва, розпорядженням голови Сокальської РДА від 20.03.2008р. їй 19.10.2009р. видано державні акти на землю площею 1,4673га. та 0,5403га. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини квартири до сьогодні не видавалося. 02.12.2014р. позивач звернулася у Сокальську державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки яка належала її батькові. Листом від 02.12.2014р. їй відмовлено в цьому в звязку з відсутністю всіх правовстановлюючих документів на квартиру. Також вважає, що відповідач під час тяжкої хвороби матері, яка була у безпорадному стані, мав можливість і знав, що на нього складено заповіт, але свідомо ухилявся від надання матері будь-якої матеріальної чи моральної підтримки. Вважає, що відповідач не має права на спадкування після смерті матері взагалі і підлягає усуненню від цього права, оскільки він перешкоджав волевиявленню матері. Просить визнати недійсним заповіт від 23.11.2007р., складений від імені матері [PERSON]. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.02.2006р., яке зареєстроване в реєстрі за №1-303, видане її матері [PERSON] на земельні та майнові паї в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 15.07.2005р. та в звязку з цим визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сокальської РДА від 21.03.2006р. за №116 про витрачу матері державних актів на право приватної власності на земельні ділянки площею 1,4673га. та 0,5403га. на території Телязької сільської ради та видані на підставі цього розпорядження державні акти на право власності на землю. Усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті матері. Визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування після смерті батьків на майно, а саме: квартиру по вул. Дорошенка, 2/3 (3а) та земельні паї. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою судового засідання, згідно змісту заяви позивачки про збільшення позовних вимог Сокальську державну нотаріальну контору залучено до участі в справі як третю особу без самостійних вимог. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, в обґрунтування зіслалися на доводи аналогічні викладеним у заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. Представник третьої особи Жвирківської селищної ради, третя особа приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] та представник третьої особи Сокальської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибули, надали заяви в яких просять розгляд справи проводити без їх участі. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Сокальському районі в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Дослідженою копією свідоцтва про народження позивачки серії І-АВ №488559, встановлено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. В свою чергу, обставини зміни позивачкою прізвища з [PERSON] на [PERSON] доводяться наданими копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтв про переміну прізвища, імені, по батькові. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №359999, встановлено, що 23.06.2014року померла мама позивачки [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON], посвідченого 23.11.2007р. секретарем Жвирківської селищної ради [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №254, встановлено, що все її майно, де б воно не було із чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на, що за законом буде мати право, в тому числі грошові вклади, вона заповіла [PERSON]. Інших спадкоємців просила до уваги не брати. На одну із підстав визнання даного заповіту недійсним позивач вказує на те, що такий в порушення вимог ч.2 ст. 1247 ЦК України підписаний не її матір»ю та рукописний текст у ньому не належить матері. Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи судом реалізовано вказані положення ст. 10 ЦПК України, зокрема позивачу неодноразово розяснювалось про доцільність проведення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення належності підпису та рукописного тексту в спірному заповіті матері позивачки, однак позивач своїм правом не скористався. Більше того, така експертиза призначалася згідно ухвали суду, однак позивачем подано заяву про її відкликання. В свою чергу судом доказів, які б підтверджували дані твердження позивачки щодо не належності вказаного підпису та рукописного тексту в заповіті її матері не здобуто. Крім цього, позивач зазначає на те, що в період складання заповіту її мама хворіла, зловживала спиртним і її психічний стан був неадекватним, що в силу положень ч.2 ст. 1257 ЦК України вказує на те, що волевиявлення матері не було вільним і не відповідало її волі. Також в цей період вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак вищевказані твердження позивачки спростовуються висновком проведеної у справі судово-психіатричною експертизою №545 від 17.07.2015р., згідно якого [PERSON] на момент посвідчення заповіту стійким хронічним розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також позивач зазначає, що всупереч вимог ч.3 ст. 1247 ЦК України та ст. 1251 ЦК України спірний заповіт посвідчений особою секретарем Жвирківської селищної ради [PERSON] який не мав на це належних повноважень. Разом з тим, згідно ст. 37 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 38, 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та вимог розділу І Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України затверджена наказом міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.94р. із змінами від 28.12.2006р., що діяли на час посвідчення спірного заповіту - нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій. Дослідженим рішенням І сесії V скликання Жвирківської селищної ради №3 від 12.04.2006р., встановлено, що таким вирішено обрати секретарем Жвирківської селищної ради [PERSON]. Дозволено секретарю селищної ради [PERSON] одночасно здійснювати повноваження секретаря виконкому селищної ради з правом підпису та вчинення нотаріальних дій. Відтак, вказані вище твердження позивачки про посвідчення спірного заповіту не уповноваженою на це особою спростовані дослідженим рішенням. Крім цього, не здобуло свого підтвердження покликання позивачки на тиски відповідача [PERSON] на їх матір [PERSON] щодо складання заповіту на його користь та порушення таємниці заповіту. Відтак, у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 23.11.2007 року, посвідченого секретарем Жвирківської селищної ради Сокальського району [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №254 на користь [PERSON], суд відмовляє. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2006р., що видане матері позивачки на майно її чоловіка, а батька позивачки, судом, зокрема із копії спадкової справи [PERSON] №12 за 2006р. встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №022138, встановлено, що 15.07.2005р. помер батько позивачки [PERSON]. Згідно копії заяви про прийняття спадщини від 12.01.2006р. [PERSON] встановлено, що вона звернулася із такою у Сокальську державну нотаріальну контору з метою спадкування майна після смерті чоловіка [PERSON], який помер 15.07.2005р., а саме: земельної частки (паю)площею 2,4300 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі в с. Теляж Сокальського району та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Бужани» в с. Трудолюбівка Сокальського району та грошові вклади. В заяві зазначено, що спадщину заявник прийняла та крім неї спадкоємцями померлого є його сини [PERSON], [PERSON] та дочка [PERSON] ([PERSON]С.) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою, Львівської області 08.02.2006 року за реєстром №1-303, встановлено, що спадкоємцями до цієї частки майна [PERSON] є його дружина [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з: земельної частки (паю)площею 2,4300 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Бужани» в с. Теляж Сокальського району та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Бужани» в с. Трудолюбівка Сокальського району. Також встановлено, що у спадковій справі знаходяться дві довідки видані КП ЖКВ Жвирківської селищної ради та виконкому Жвирківської селищної ради, згідно яких [PERSON] до дня смерті проживав разом з дружиною [PERSON] в смт. Жвирка по вул. Дорошенка, 2/3а Сокальського району Львівської області. Разом з тим, вказані довідки підтверджують лише факт проживання [PERSON] із її чоловіком [PERSON] до дня його смерті, однак не відображають відомостей про склад його сім»ї на час смерті та осіб, що з ним проживали до часу смерті відкриття спадщини. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи №38/1377 від 07.11.2014р., що видана Сокальським РВ ГУМВСУ та копії паспорта позивачки, встановлено, що вона зареєстрована з 01.12.1980р. по вул. Дорошенка, 2/3 в смт. Жвирка Сокальського району. Відтак, судом встановлено та учасниками розгляду справи не заперечено той факт, що позивач [PERSON] на час смерті її батька [PERSON] була зареєстрованою та проживала з ним за одною адресою та відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька, що не було взято до уваги при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину. Відповідно, наявні підставі для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою, Львівської області 08.02.2006 року за реєстром №1-303. Також судом встановлено, що на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину Сокальською райдержадміністрацією видано розпорядження №116 від 23.03.2006р. про видачу матері позивачки [PERSON] Державних актів на право власності на земельні ділянки площею 1,4673га. та 0,5403га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району. Дослідженими копіями Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №586090 та ЯЖ №586091 від 19.10.2009 року, встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження Сокальської РДА №116 від 20.03.2008р. належать земельні ділянки площею 1,4673га. та 0,5403га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району. Згідно ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. В ході розгляду справи, встановлено, що вищевказане розпорядження голови Сокальської РДА в частині видачі матері позивачки [PERSON] Державних актів на право власності на земельні ділянки площею 1,4673га. та 0,5403га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району суперечить вимогам закону, так як прийняте на підставі свідоцтва про право на спадщину, що видане з порушенням спадкових прав зокрема позивачки. Даного висновку суд дійшов дослідивши фактичні обставини справи та з метою захисту прав на спадщину позивачки. Відповідно, також підлягають скасуванню Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №586090 та ЯЖ №586091 від 19.10.2009 року, що видані на ім»я матері позивачки [PERSON] на підставі вищезазначеного розпорядження. Також з покликанням на ч.2 ст. 1224 ЦК України позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не має права на спадкування майна матері, так як умисно перешкоджав їй скласти заповіт, який вона хотіла скласти в користь позивачки і цим сприяв виникненню права на спадкування у нього. Крім цього, стверджує, що відповідач знаючи, що мама склала на нього заповіт свідомо ухилявся від надання їй будь-якої допомоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч вимогам зазначеної норми, позивачкою не надано суду жодного доказу щодо усунення відповідача від права на спадкування після смерті матері. Крім цього, згідно довідки виконкому Жвирківської селищної ради №770 від 22.10.2014р. [PERSON] на час смерті матері був зареєстрованим з нею за адресою по вул. Дорошенка, 2/3а в смт. Жвирка Сокальського району. Дослідженою копією заяви про прийняття спадщини від 03.11.2014р., встановлено, що позивач [PERSON] звернулася з такою до приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] з метою спадкування майна після смерті матері [PERSON], яка померла 23.06.2014р. Зазначивши, що на час смерті залишилося майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями, що в смт. Жвирка по вул. Дорошенка, 2/3а Сокальського району. Згідно копії свідоцтва на право власності на квартиру, виданого 08.02.2001р. Червоноградським МБТІ, встановлено, що квартира в смт. Жвирка по вул. Дорошенка, 2/3а Сокальського району в рівних частках належить [PERSON] та [PERSON]. Із копії рішення виконкому Жвирківської селищної ради №217 від 29.10.2007р., встановлено, що таким квартирі №3 в будинку барачного типу №2 по вул. Дорошенка в смт. Жвирка Сокальського району присвоєно №3а. В ході розгляду справи встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної квартири, що належала батькові позивачки [PERSON] не видавалася. Так як заповіту [PERSON] не складав, спадкоємцями першої черги за законом згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України після його смерті на час відкриття спадщини є дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON]. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживали і цим в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], в свою чергу його сини [PERSON] та [PERSON] за прийняттям спадщини не зверталися. Позивач просить визнати за нею в цілому право власності на вказану квартиру, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, однак її матір»ю [PERSON] якій належить 1/2 частка вказаної квартири складено заповіт в користь брата позивачки [PERSON], який судом не скасовано, відтак дана позовна вимога підлягає до задоволення частково, а саме за позивачкою слід визнати право власності 1/4 частину квартири №3а в будинку №2 по вул. Дорошенка в смт. Жвирка Сокальського району Львівської області в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 15.07.2005 року. Що стосується вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельні паї в порядку спадкування, судом встановлено наступне. Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0142659 від 15.12.2003р. [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Бужани» розміром 2,4300 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] в порушення прав позивачки на спадкування вказаного майна, одноособово успадкувала дану земельну частку, на підставі чого одержала Державні акти на право власності на землю площею 1,4673га. та 0,5403га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району, що скасовані судом як і свідоцтво про право на спадщину та відповідне розпорядження голови РДА на підставі яких такі видавалися. Як зазначалось вище, судом встановлено, що на час відкриття спадщини [PERSON] із ним проживали і цим в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину його дружина [PERSON] та дочка, а позивач по справі [PERSON] Відтак, за позивачкою слід визнати право власності на 1\\2 частини земельних ділянок площею 1,4673га. та 0,5403га., що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 15.07.2005 року. Що стосується питання розподілу судових витрат, суд виходить з того, що згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До справи позивачем долучено копії квитанцій від 15.11.2014р. про сплату 5000грн. «Юридичному центру захисту прав власників» витрат на правову допомогу. В свою чергу, позивачем не надано суду розрахунку таких витрат, акту виконаних робіт тощо. Згідно розяснень, наданих у п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно, у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 5000грн. суд відмовляє. Крім цього, згідно квитанції №25/1 від 06.12.2014р. позивачкою при звернення в суд із вимогою про визнання недійсним спірного заповіту сплачено 243,60грн. Оскільки у задоволенні даної вимоги судом позивачу відмовлено, вказані кошти не підлягають стягненню в користь позивача. Також позивачем надано квитанції №103 від 25.10.2016р. на суму 551,20грн., №53 від 19.04.2017р. на суму 88,80грн. та №52 від 19.04.2017р на суму 640грн., сплаченого судового збору позивачем при збільшенні вимог майнового та немайнового характеру, які згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача.

Outcome: partial