Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що з відповідачем вони з 05.10.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З 30.12.2020 року сімейні відносини між ними припинені. Після припинення сімейних відносин донька постійно проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Їх донька є інвалідом з дитинства, потребує постійного догляду, оскільки їй встановлені діагнози: синдром Веста, порушення обміну сірковмісних амінокислот, гіпергомоцистеїнемія, вторинна мітохондріальна дисфункція, симптоматична епілепсія, спастичний тетрапарез, ДЦП, затримка психомовного розвитку. У зв`язку з хворобою, їх дитини їй необхідно постійне лікування, обстеження та реабілітація, що коштує значних грошових коштів. Для дотримання рекомендацій лікарів в середньому за півроку необхідні грошові кошти у розмірі не менше 50 000,00 грн. На проведення медичних обстежень, призначених лікарями, за останні півроку було витрачено щонайменше 7805,00 грн. Дотримання кетонової дієти також потребує додаткових витрат на харчування дитини, що на тиждень становить близько 300 грн. [PERSON] -терапія, рекомендована лікарем, коштує 820,00 грн. за сеанс, тобто курс на півроку коштує 8200,00 грн. Загалом додаткові витрати на лікування та спеціальне додаткове харчування складає на рік 63158,00 грн., тобто 5263,00 грн. на місяць. Вказане лікування та додаткове харчування необхідні їх дитині постійно для забезпечення її життя до зняття інвалідності з дитини. Однак, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання та лікування їх доньки. Позивач зазначила, що їх з відповідачем дитина потребує подальшого лікування та реабілітації, в тому числі за кордоном, у зв`язку з чим визначення місця її проживання є вкрай важливим. Так, на даний час дитина проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а відповідач в свою чергу дитиною не цікавиться, про неї не піклується, жодної участі у її житті не приймає. Під час їх з відповідачем спільного проживання останній зловживав алкогольними напоями, поводився агресивно, чинив домашнє насильство по відношенню до неї та її старшого сина. У зв`язку з цим їх донька має проживати разом з нею. Позивач вказала, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та у зв`язку з необхідністю цілодобового догляду за їх дитиною вона не має можливості працювати. Єдиним її доходом є соціальні виплати у зв`язку з інвалідністю дитини у розмірі 3159,30 грн. на місяць. У зв`язку з викладеним позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, аліменти на її утримання у розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи до зняття з дитини інвалідності, додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5263,00 грн. щомісячно до зняття з дитини інвалідності та визначити місце проживання їх доньки з нею, позивачем. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання дитини у розмірі, в якому просить їх стягнути позивач. Відповідач вказав, що він на даний час офіційно працевлаштований вантажником і отримує заробітну плату в середньому у розмірі 12 000,00 грн. на місяць. З огляду на зазначене, у разі сплати ним аліментів та додаткових витрат на утримання дитини у тому розмірі, в якому просить у своєму позові позивач, у нього не залишиться грошових коштів на своє утримання. Проти визначення місця проживання доньки з позивачем відповідач не заперечував. Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та висновок адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . У наданому висновку зазначено про те, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , старшим братом [PERSON] , [INFO] та прабабусею [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, виховання, лікування та розвитку дитини створені належні умови. Відповідно до наданих Управлінню-службі пояснень батько дитини не заперечує проти визначення місця її проживання з матір`ю (а.с. 31-34). Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2012 року (а.с. 11). Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Судом встановлено, що на даний час сімейні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо. Після припинення сімейних відносин спільна дитина сторін залишилася проживати з матір`ю [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні. Як встановлено судом, спільна дитина сторін є інвалідом з дитинства у зв`язку з тим, що їй встановлений діагноз синдром Веста, порушення обміну сірковмісних амінокислот, гіпергомоцистеїнемія, вторинна мітохондріальна дисфункція, симптоматична епілепсія, спастичний тетрапарез, ДЦП, затримка психомовного розвитку (а.с. 15,16). Під час розгляду справи встановлено, що дитина проживає разом з позивачем, її бабусею та старшим сином за адресою: [ADDRESS] . Позивач доглядає за дитиною, займається її лікуванням, вихованням, розвитком. Згідно з вимогами статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статей 11,12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно зі статтями 153,157 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 цього ж Кодексу якщо батьки, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Приймаючи рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , суд виходить з того, що дитина є інвалідом, у зв`язку з чим потребує постійного догляду, який її мати забезпечує, піклується про неї; належні умови для проживання, виховання, лікування і розвитку дитини разом з матір`ю створені; відповідач не заперечує проти визначення місця проживання їх доньки з матір`ю. Суд також враховує висновок адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради про доцільність проживання дитини з матір`ю, за місцем мешкання якої створені всі необхідні умови для повноцінного проживання та розвитку дитини. За таких обставин, виходячи із інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання їх доньки підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, спільна дитина сторін після припинення сімейних відносин між ними залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зазначене, положення статті 182 СК України, а також те, що суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з позивачем, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 88 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно з частинами першою і другою статті 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, враховуючи, що дитина сторін є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідними доказами, позивач проживає разом з дитиною, опікується нею, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, інших доходів, окрім соціальної допомоги на дитину-інваліда у розмірі 3159,30 грн. на місяць, не має, суд вважає, що позивач має право на утримання від відповідача (а.с. 14,15-16,17,18). Вирішуючи питання про розмір аліментів, котрі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання, суд враховує, що відповідач офіційно працевлаштований, розмір його заробітної плати становить в середньому 12 000 грн. на місяць, а також те, що з відповідача на користь позивача вже стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вказані обставини, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подачі позову і до зняття з дитини статусу інваліда, задовольнивши позов [PERSON] в цій частині вимог частково. Стосовно вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Як вже зазначалося, дитина сторін має статус інваліда з дитинства, хворіє на синдром Веста, порушення обміну сірковмісних амінокислот, гіпергомоцистеїнемія, вторинна мітохондріальна дисфункція, симптоматична епілепсія, спастичний тетрапарез, ДЦП, затримка психомовного розвитку. У зв`язку із вказаними хворобами [PERSON] , [INFO] , потребує регулярного обстеження, аналізів та лікування. Відповідно до наданої позивачем копії виписки з медичної картки дитини їй рекомендовано приймання ліків (осполот, мультивітаміни, цитрат магнію та калію, L-карнітин, омега-3, олидетрим), вимір рівня кетону та глюкози, проведення ЕКГ, ЕХО-КГ, УЗД органів черевної порожнини і зачеревного простору, проведення курсів реабілітації, бобат-терапія (а.с. 19, 20-21). Позивачем на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування та обстеження доньки надано квитанції за 2017-2021 роки про купівлю ліків, продуктів для додаткового кетогенного харчування, оплату вартості аналізів та обстежень (а.с. 40-53). Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд у постанові від 01.04.2019 року по справі № 233/3518/17 дійшов висновку про те, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на покриття додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести той з батьків, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини в якості аліментів. З урахуванням встановленого, а саме того, що донька сторін тяжко хворіє, за рекомендаціями лікарів позивачем придбавалися ліки для її лікування та проводилися відповідні обстеження та аналізи, що підтверджено належними та допустимими доказами, суд вважає, що вказані витрати позивача були викликані особливими обставинами та є додатковими витратами на дитину в розумінні статті 185 СК України. Вирішуючи питання про розмір додаткових витрат на дитину, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що відповідач отримує щомісячний дохід в середньому 12 000,00 грн., з нього стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини його заробітку до зняття з дитини статусу інваліда. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача лише половину вартості препарату, придбаного позивачем та призначеного лікарем [PERSON] , [INFO] , для щоденного вживання, а саме осполоту, що становить 5998,63 грн., та відмовити у стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 5263,00 грн. на місяць. (Відповідно до наданої позивачем квитанції нею 19.01.2021 року був придбаний вказаний препарат вартістю 127 145 Ft за 5 упаковок. Курс угорських форинтів по відношенню до гривні станом на 19.01.2021 року відповідно до курсу НБУ становив 100 Ft за 9,4359 грн., тобто вартість придбаного позивачем препарату становила 11997,27 грн.). За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково. Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial