Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів у справі, [PERSON], [PERSON], таким, що втратили право на користування житловим приміщенням у будинку №22 по вул. Центральній в с. Старий Мосир Ковельського району Волинської області. У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: позивачеві у справі на праві приватної власності належить житловий будинок №22 по вул. Центральній в с. Старий Мосир Ковельського району Волинської області. У вказаному будинку зареєстровано місце проживання позивача, бувшої невістки позивача відповідачки [PERSON] та онуки [PERSON]. Відповідач [PERSON] не проживає в селі Старий Мосир з 1996 року. Відповідач [PERSON] не проживає в селі Старий Мосир упродовж 8 років. Відповідачі інтересу до житла по вул. Центральній 22 в с. Старий Мосир не проявляють, за зареєстрованим місцем проживання не зявляються, вимоги позивача, щодо зняття з реєстраційного обліку ігнорують. З вказаних причин позивачеві не відоме фактичне місце проживання (перебування) відповідачів [PERSON] та [PERSON], відомо лише, що останні виїхали на постійне місце проживання до Італії. Увесь тягар витрат, повязаних з утриманням будинку позивач несе одноособово, оскільки відповідачі приймати участь у таких витратах відмовляються. Оскільки відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання понад рік часу, інтересу до житла не проявляють і добровільно знятися з реєстраційного обліку, здійсненого за адресою вул. Центральна,22 в с. Старий Мосир Ковельського району, не бажають, з посиланням на норми ст. 61,64,65,71,72 Житлового кодексу України, позивач прохає задовольнити позов. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду даної справи позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, у попередньому судовому засіданні подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а також через оголошення в пресі, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. За змістом ч.5 ст.74 ЦПК у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що неявка відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті у заочному порядку проти чого не заперечила позивач під час попереднього судового засідання. Заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази у справі суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. У ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по вул. Центральній,22 в с. Старий Мосир Ковельського району Волинської області. Згідно записів будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в [INFO], за вказаною адресою зареєстровано місце проживання позивача, [PERSON] та відповідачів [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області від 18 жовтня 2016 року [PERSON] зареєстрованою (знятою з реєстрації) не значиться. [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [INFO]. (а.с.30-31). Згідно ст. 319, 383 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено у ході судового розгляду відповідач [PERSON] є бувшою невісткою позивача [PERSON], а відповідач [PERSON] є онукою позивачки. Вказана обставина доводиться даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕГ №026354 від 25 листопада 2009 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 20 травня 2003 року. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно даних свідоцтва про зміну імені серії 1-ЕГ №003041 від 28 травня 2010 року, [PERSON], [INFO], також змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.13,14). У ході судового розгляду встановлено, що за згоди власника житла, позивача [PERSON], було здійснено реєстрацію місця проживання відповідачів за адресою розташування, належного позивачеві на праві приватної власності будинку. У ході судового розгляду встановлено також, що відповідачі за зареєстрованим місцем проживання у будинку №22 по вул. Центральній в с. Старий Мосир Ковельського району, не проживають і родинних стосунків з позивачем не підтримують. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації, у будинку №22 по вул. Центральній в с. Старий Мосир Ковельського району ніколи не проживала. Відповідач [PERSON] проживала у будинку позивача нетривалий період часу, приблизно з 2004 року по 2009 рік. На теперішній час відповідачі постійно проживають в Італійській Республіці і будь-якого інтересу до житла у належному позивачеві будинку не проявляють. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 319 ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації, тобто у будинку №22 в с. Старий Мосир Ковельського району Волинської області, не приймають участі у витратах, повязаних з обслуговуванням житла. Відповідно реєстрація місця проживання відповідачів у будинку, належному позивачеві призводить до порушення майнових та немайнових прав позивача, яка є пенсіонером і учасником війни, як власника житла. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до норм ст. 88 ЦПК України, задовольняючи позов суд стягує з відповідачів судові витрати понесені позивачем у звязку з розглядом даної справи в суді 551,20 грн. судового збору та 150 грн. витрат, повязаних з повідомленням відповідачів про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі. На підставі ст 15,30,61, 85, 212, 213, 215, 218, 224 ЦПК України, ст. 317, 319,391,405 ЦК України, ст. 72, 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved