Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 09 жовтня 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого [INFO] народилася спільна донька [PERSON] . Вважає, що подружнє життя у них не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на життя, а тому втратили один до одного почуття любові, шлюбних стосунків не підтримують та проживають окремо. Оскільки шлюб існує лише формально, збереження родини і подальше спільне проживання неможливе, просить розірвати шлюб, не надаючи при цьому їм строк для примирення та відновити їй дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, однак просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». У судове засіданні відповідач [PERSON] також не з`явився, попередньо направив суду заяву, в якій визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 09 жовтня 2003 року у виконкомі Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 23 (а. с. 6). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] (а. с. 5). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, тому строк для примирення подружжю не надавався. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно положень ст. 113 СК України має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved