Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г.О., зареєстрований в реєстрі за №1221 від 31.10.2017 року та визнати за позивачкою право власності на зазначену квартиру. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що була власником квартири [ADDRESS] . В квартирі постійно проживала та проживає сама, відповідач - її племінник - ніколи в ній не проживав. Оскільки вона є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я, проживає одна та потребує допомоги, запропонувала переписати квартиру на відповідача, якщо він буде довічно її утримувати, на що останній погодився. Нотаріус тексту договору їй не оголошував, вона не читала його і копію договору дарування не отримувала. Була впевнена, що підписує договір довічного утримання, оскільки договір дарування є вкрай невигідним правочином для неї. Після укладення договору надалі проживає у спірній квартирі. Іншого житла, крім спірної квартири, вона не має. Вважає, що її було введено в оману стосовно природи укладення спірного правочину, оскільки вона думала, що укладає договір довічного утримання. У дар квартиру фактично вона не передала, оскільки і надалі проживає в ній одна. Зважаючи на те, що позивачка є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я, спірне житло є єдиним її житлом, постійно як до, так і після укладення договору проживає у спірній квартирі, договір дарування підлягає визнанню недійсним. Ухвалою судді від 19 березня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти будь - які дії щодо квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, представник - адвокат Возняк В.Й. подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі та без участі позивачки, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. 02 червня 2021 року подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов визнає в повному обсязі, оскільки його зміст відповідає дійсним обставинам та просив позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Галина Осипівна в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, відповідно до якої: в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом даного договору, та виникнення права власності на нього у обдаровуваної особи. Тобто правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до ч.2 ст.717 ЦК України договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним ( п. 19 постанови Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 №9). Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 30 червня 1994 року виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 30 червня 1994 року №2158, зареєстрованим малим приватним підприємством «Житло» та записано в реєстрову книгу за №2158, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом першої дрогобицької державної нотаріальної контори в.о. державного нотаріуса Бориславської держнот-контори Бекиш В.О. від 28 січня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №2369. [PERSON] отримала у спадок після смерті свого чоловіка [PERSON] Ѕ ідеальної частки квартири [ADDRESS] . 31 жовтня 2017 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартири [ADDRESS] , про що було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Галина Осипівна, зареєстрований в реєстрі за №1221. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Судом встановлено, що на час укладення договору дарування квартири 31 жовтня 2017 року позивачці було 74 роки вона мала а також на даний час має нездоровий зір, що перешкоджає їй вільно читати документи, не мала жодного досвіду складання відповідних договорів, підготовкою документів для укладання договору займався відповідач, у зв`язку з чим вона могла неправильно трактувати суть вчиненого правочину. Позивач обґрунтовує свої вимоги помилкою через яку нею укладено договір дарування, замість договору довічного утримання. Суд зазначає, що будь-який правочин реалізується суб`єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі суб`єкта правочину внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб, а також внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного юридичного результату. Тому волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Наведені позивачем обставини, якими вона обґрунтовує позовні вимоги, свідчать про наявність помилки - хибного сприйняття нею істотних обставин договору дарування, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення такого договору, оскільки як слідує з обґрунтування позовних вимог, вона мала на меті укласти із племінником договір довічного утримання, за яким право власності на квартиру перейде до відповідача після її смерті, за умови здійснення ним догляду за нею, що суперечить меті договору дарування - передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Суд зауважує, що факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, не може вважатись безумовними обставинами, які б виключали підстави для визнання договору дарування недійсним, внаслідок укладення його під впливом помилки. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем повністю доведено факт укладення правочину під впливом помилки, оскільки волевиявлення позивача було направлене на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. Наслідком недотримання вимоги ч.3 ст. 203 ЦК України, в т.ч. щодо укладення договору під впливом помилки є визнання такого договору недійсним (ч.1 ст.215, ст.229 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 454,00 грн., з урахуванням повернутих з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved