Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалась на те, що з 09.09.2000р. вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO].н. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, діти проживають з нею. Вирішується питання про розірвання шлюбу. Під час шлюбу ними було придбане майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль марки «Мітцубісі-Лансер», 2007р.в., д.н.з. [NUMBER], який відповідач оформив на себе і на даний час він перебуває в його користуванні; 80000грн. на рахунку [PERSON] в Івано-Франківському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк»; трьохкімнатна квартира № 1 (добудована в шлюбі) по [ADDRESS] в м. Івано-Франківськ, загальною площею 70кв.м. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між сторонами не встановлено, тому просила суд поділити майно подружжя, а саме: виділити їй та визнати за нею право власності на 1/2 частину добудованої квартири [ADDRESS], площею 35кв.м., стягнути з відповідача в її користь 1/2 частину вартості автомобіля «Мітцубісі-Лансер» в розмірі 60000грн., стягнути з відповідача в її користь грошові кошти в розмірі 40000грн. з його рахунку в Івано-Франківському відділенні «Приватбанк» та судові витрати по справі. Решту майна залишити у власності відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнили (змінили) позовні вимоги, подавши відповідно письмову заяву, в якій за позивачем просили визнати право власності на 3/4 частки прибудови до квартири № 1 житлового будинку [ADDRESS] в м. Івано-Франківськ, виділивши кімнату житлову площею 15,33кв.м., кімнату житлову площею 18,81кв.м., кухню площею 20,65кв.м., а за [PERSON] визнати право власності на 1/4 частки прибудови, виділивши йому кімнату житлову площею 20,24кв.м., та залишити у його власності автомобіль марки «Мітцубісі-Лансер», також стягнути з нього судові витрати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги частково заперечив, покликаючись на викладені в письмовому запереченні (а.с.173-175) обставини та пояснив, що на запропонований позивачем варіант поділу він не згідний, однак згідний компенсувати їй половину вартості прибудови та транспортного засобу. Заслухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2000р., який 22.07.2013р. розірвано. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO].н. (а.с.7,8). Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ч. 1 та 2 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, судом встановлено, що за час шлюбу сторонами набуто у власність: автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer», 2007р.в., бежевого кольору, дв. № [NUMBER], № куз. [NUMBER], днз [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 06.11.2007р.; незавершена будівництвом прибудова, яка здійснена до квартири № 1 житлового будинку [ADDRESS] в м. Івано-Франківськ. При цьому сама ж квартира на праві особистої власності належиться відповідачу. Ці обставини сторонами визнаються та не заперечуються, а згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Щодо вартості майна, то відповідно до висновку № 3/4/14 судової будівельно-технічної експертизи, від 20.04.2014р., дійсна вартість прибудови (покращень), які здійснено до квартири [ADDRESS] становить 219302,19грн. Провести реальний розподіл добудови здійсненої до квартири [ADDRESS] технічно можливо, так як площа приміщень прибудови складає 75,03кв.м., що дозволяє розділити приміщення між сторонами в рівних частках не порушуючи вимоги ДБН В.2-15-2005. Надано два варіанти поділу прибудови, здійсненої до квартири за адресою: м. Івано-Франківськ, [ADDRESS]/1. Згідно з висновком № 220 судової автотоварознавчої експертизи від 27.11.2014р., ринкова вартість автомобіля «MITSUBISHI Lancer» 2.0і, реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки складає 199991,72грн. Крім цього, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти - ч. 3 ст. 70 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO].н., проживають з позивачем. З пояснень сторін встановлено, що на утримання дітей відповідач сплачує аліменти. Вирішуючи даний спір суд враховує правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі за № 6-37 цс 13 (Постанова від 15.05.2013р.), за якою виходячи із положень ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, та враховуючи при цьому інтереси неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, в рівних частках поділити рухоме майно - автомобіль, при цьому частку позивача при поділі нерухомого майна (прибудови) слід збільшити, а оскільки прибудова до квартири не завершена будівництвом (не здана в експлуатацію), то її реальний розподіл на думку суду на даний час провести не можливо. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України - пропорційно.

Outcome: approved