Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до [PERSON], треті особи Яворівська міська рада Львівської області, Яворівська районна державна адміністрація Львівської області про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона являється власником 12/24 (1/2) частки в житловому будинку №\~6 по вулиці Завадівській у м. Яворові Львівської області. Вказане майно згідно Державного реєстру речових прав має статус права спільної часткової власності, оскільки, іншою часткою майна у будинку № 6 по вулиці Завадівській у м. Яворові Львівської області володіє Відповідач у справі, хоча, фактично, будинок був реально розподілений між спадкодавцями сторін відповідно до рішення Яворівського районного народного суду Львівської області від 17.05.1990 року (справа № 2-118/1990). Згідно вище зазначеного рішення, співвласники виконали усі будівельні роботи, реально поділили будинок та стали проживати у визначених їм частках будинку, як в окремому обєкту нерухомого майна. Зважаючи на те, що рішення суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. не було зареєстровано в ЛОДКБТІ та ЕО , будинок має статус спільної часткової власності. На сьогоднішній день, рішення суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. не можливо виконати, так як сторони зазначені у рішенні суду уже померли. Просить визнати припиненою право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за нею [PERSON] на житловий будинок №\~6 на вулиці Завадівській у м. Яворові Львівської області та визнати за нею право приватної власності на приміщення житлового будинку № 6 на вулиці Завадівській у м. Яворові Львівської області, а саме: 1-3 площею 7,4 кв.м., 1-4 площею 14,1 кв.м., 1-5 площею 20,3 кв.м., 1-6 площею 19,6 кв.м., 1-7 площею 4,8 кв.м., 1-13 площею 14,7 кв.м., 1-14 площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м., підвальне приміщення ІІ площею 13,4 кв. м., підвальне приміщення ІІа площею 1,4 кв.м. та господарська споруда сарай «Д» площею 36,8 кв.м. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що [PERSON] не є власником 12/24 (1/2) частки на житловий будинок №\~6 на вулиці Завадівській у м. Яворові Львівської області. Важає що право власності позивача на будинок з конкретно визначеними приміщеннями нічим не підтверджується. Покликався на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2008 року, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на 1\\2 частку житлового будинку за по вул.Завадівській,6 в м.Яворові Львівської області та зареєстровано право власності, а в зустрічному позові [PERSON] про визнання особи такою що прийняла спадщину відмовлено. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач пояснення представника підтримав. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа Яворівська районна державна адміністрація Львівської області у судове засідання не з'явилася скерувала на адресу суду клопотання про слухання справи у її відсутності, при прийнятті рішення поклалася на розгляд суду. Представник Яворівської міської ради Львівської області, у судове засідання не з'явилася скерувала на адресу суду клопотання про слухання справи у її відсутності, при прийнятті рішення поклалася на розгляд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи ат матеріали спадкової справи №163/2009, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], являється співвласником житлового будинку № 6 по вулиці Завадівській у м. Яворові Львівської області (надалі житловий будинок). Право власності позивача на 1/24 частину житлового будинкупідтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.05.2009 року після смерті [PERSON]. Право власності на 1/24 частину житлового будинку позивач набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2009 року після смерті [PERSON]. Відповідно до договору дарування від 18.12.2012 року позивач набула право власності на 10/24 частин житлового будинку, таким чином, загальна частка права власності позивача на вищевказаний житловий будинок становить 12/24 (1/2) частини житлового будинку. Власником іншої ? частки житлового будинку № 6, який знаходиться в місті Яворів на вул. Завадівській являється [PERSON], на підставі договору дарування від 27.12.2013 року, згідно з яким попередній співвласник [PERSON] відчужила зазначену частку будинку відповідачу. Згідно інвентаризаційних даних будинок №6 по вул. Червоноармійській (Завадівській) було розділено на 3 квартири, а саме: квартира № 1 належала [PERSON][ADDRESS] належала [PERSON][ADDRESS] належала [PERSON], право власності дані особи набули відповідно до наступних правовстановлюючих документів: [PERSON] - на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.1969 року зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.11.1969 року № 32/26 належить 1/3 ідеальної частини житлового будинку № 6 по вул. Червоноармійській (Завадівській) в м. Яворові Львівської області, з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного Договору в реальне користування [PERSON] перейшло на першому поверсі дві кімнати та кухня вказані в поверховому плані (план додається) цифрою 1-2 жила площа 20,30м.кв., 1-3 жила площа 19,60 м.кв. та 1-1 площа 13,20м.кв. і переділ підвалу вказаний римською цифрою III розміром 9.00 м.кв.. [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.1969 року зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації від 06.11.1969року № 32/26 належить 1/3 ідеальної частини житлового будинку № 6 по вул. Червоноармійській (Завадівській) в м. Яворові Львівської обл., з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного Договору в реальне користування [PERSON] перейшло на першому поверсі приміщення вказані в поверховому плані (план додається) цифрою 2-1 площа 14,10 м.кв., 2-3 площа 15,50 м.кв. та 2-4 площа 19,70 м.кв. і переділ підвалу вказаний римською цифрою І розміром 14, 00 м.кв. [PERSON]- на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.1969 року зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації від 06.11.1969року № 32/26 належить 1/3 ідеальної частини житлового будинку № 6 по вул. Червоноармійська (Завадівська) в м. Яворові Львівської обл., з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного Договору в реальне користування [PERSON] перейшло приміщення вказане в поверховому плані (план додається) цифрою 3-3 площа 15,10 м.кв., 3-2 площа 28,80 м.кв. та 3-1 площа 14,50 м.кв. і переділ підвалу вказаний римською цифрою II. Таким чином, вже на той час в нотаріально посвідчених договорах, було встановлено порядок володіння і користування спільним майном у відповідності до їх часток у праві спільної часткової власності, що відповідає вимогам п.2,4 ст. 358 ЦК України. 20.10.1985 року померла [PERSON] Й , після її смерті згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом в реєстрі № 562 від 20.03.1987р. 1/6 частину будинку успадкували в рівних частках її онуки [PERSON] та [PERSON]. Крім цього ,1/6 частину будинку успадкувала [PERSON], дружина [PERSON], згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом в реєстрі № 564 від 20.03.1987р. Таким чином, [PERSON] (батьку позивача) та [PERSON] (дядьку позивача) належала ? частина вище згаданого будинку. На цей час власникам другої частини були [PERSON] і [PERSON]. В подальшому [PERSON]Й звернувся до суду про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки та Яворівським районним народним судом від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. було винесено рішення про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки. [PERSON] суд затвердив розподіл, який вже склався, а також розділив загальні частини будинку у рівних частинах між сімями [PERSON] і [PERSON]. Таким чином, даний поділ будинку було проведено на підставі\~ст.115 ЦК України\~(1963 року), де було передбачено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки в натурі шляхом пред'явлення позову. При розгляді справи судом встановлено, що після набрання вищевказаним судовим рішенням законної сили співвласники будинку провели необхідні будівельні роботи, влаштували ізольовані житлові приміщення на дві сім'ї, однак зміни в переплануванні будинку не були зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, де даний будинок продовжував обліковуватися на праві спільної часткової власності. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 04.10.2011 року з метою врегулювання виниклого спору щоло самочинного перепланування будинку, такий було приведено до попереднього стану та проведено поділ житлового будинку між новими співвласниками у відповідності до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17.05.1990 року. Однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03.07.2012 року рішення суду від 04.10.2011 року щодо поділу будинку було скасавано та в цій частині позову було відмовлено з мотивів, що такий поділ будинку було здійснено за рішенням суду від 17.05.1990 року між спадкодавцями сторін, які фактично припинили право спільної часткової власності на будинок, а тому повторний поділ будинку в натурі є неможливим. Виходячи з мотивів прийняття рішення Апеляційним судом Львівської області від 03.07.2012 року, слід зробити висновок, що спадкоємці спадкодавців [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право власності на житлові приміщення будинку, які були поділені згідно рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17.05.1990 року, а саме: приміщення 1-1 площею 14,10 кв.м, 1-2 площею 20,3 кв.м, 1-3 площею 19,6 кв.м, в підвалі приміщення VІ площею 8,30 кв.м (власник [PERSON]К.), приміщення мезоніну площею 36,3 кв.м, в тому числі приміщення 3-1 площею 14,9 кв.м, приміщення 3-2 площею 16,2 кв.м, коридор 3-6 площею 5,2 кв.м., в підвалі приміщення V площею 4,0 кв.м., (співвласники [PERSON] та [PERSON]Б.) На даний час, згідно технічного паспорту на даний будинок від 02.07.2013 року, з врахуванням проведених робіт перепланування по рішенню суду від 17.05.1990 року та узаконеної прибудови до будинку, вказана в рішенні суду від 17.05.1990 року нумерація приміщень відповідає наступній нумерації приміщень: 1-3 площею 7,4 кв.м, 1-4 площею 14,1 кв.м, 1-5 площею 20,3 кв.м, 1-6 площею 19,6 кв.м, 1-7 площею 4,02 кв.м, 1-13 площею 14,7 кв.м, 1-14 площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м, підвальне приміщення ІІ площею 13,4 кв.м., підвальне приміщення ІІа площею 1,4 кв.м. Окрім цього, попередніми власниками будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було побудовано господарську споруду сарай «Д» площею 36,8 кв.м, який було погоджено рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради №355 від 04.09.2009 року і даний сарай перебуває у володінні позивача [PERSON]. Таким чином, з моменту набрання рішенням суду законної сили від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990року, будинок № 6, який знаходиться в місті Яворів на вул. Завадівській був реально поділений в натурі із визначенням за кожним із співвласників конкретно визначених приміщень, а право спільної власності припинено, однак, враховуючи те, що рішення суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. не було зареєстровано в органах БТІ, які на той час здійснювали державну реєстрацію прав, зазначений житловий будинок і надалі рахується спільною частковою власність позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що Позивач зверталася до суду з аналогічним предметом позову до Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції. [PERSON] Яворівського районного суду Львівської області від 27.09.2013 року № 460/3172/13-ц було задоволено позов [PERSON] до Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції про визнання права власності на конкретні приміщення. Згідно із зазначеним рішенням суд визнав за [PERSON] право власності на розподілений будинок з конкретно визначеними приміщеннями відповідно до рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990року. Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року за апеляційною скаргою [PERSON] рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27.09.2013 року № 460/3172/13-ц було скасоване, у звязку із порушенням норм процесуального права, а саме, предявлення позову до неналежного відповідача. З врахуванням того, що [PERSON] Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. проведено реальний поділ будинку. Дане рішення набрало законної сили і не скасоване. Право спільної часткової власності на будинок припинено згідно рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р., про те у звязку із тим, що рішення не було зареєстровано в БТІ приміщення будинку, згідно даних державного реєстру речових прав знаходяться в спільній частковій власності позивача та відповідача. однак, зареєструвати рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. є неможливим, оскільки учасників судового процесу не має в живих (відсутній субєкт на здійснення реєстраційної дії). Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання права власності на конктерні приміщення житлового будинку, зокрема, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В силу приписів статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу частини 1 статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких належить, зокрема, визнання права. За таких обставин поєднання позивачем різних способів захисту цивільного права (визнання права власності та визнання припиненим права спільної часткової власності) не суперечить чинному цивільному законодавству. Таке поєднання різних способів захисту більш ефективно захистить та відновить порушені права заявника у випадку задоволення позову. Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтями 316, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності є вимогою власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод. Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Крім цього, згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи Рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року справа №2-118/1990р., де житловий будинок був реально розподілений з конкретно визначеними приміщеннями спадкодавців, позов підставний та підлягає до задоволення. Що стосується покликання представника відповідача на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2008року, на те що на підставі даного рішення за [PERSON] визнано право власності на 1\\2 частку житлового будинку за по вул.Завадівській,6 в м.Яворові Львівської області та зареєстровано право власності номер витягу 98852708 з ДРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності, то таке суд відхиляє оскільки, відповідно до ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2008року, таке скасовано та 26.02.2009року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, запис про реєстрацію скасовано 01.12.2017року, а тому покликання відповідача є безпідставними, як і те що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved