Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача 29616 грн. 75 коп. заборгованості по сплаті аліментів та 9010 грн. 48 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові зазначила, що перебувала з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 4 листопада 2000 року, який розірваний на підставі рішення суду від 14.12.2001 року, яке набрало законної сили. На утримання доньки сторін [PERSON], [INFO], рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2009 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/ частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зобовязання по сплаті аліментів відповідач виконував неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 4 квітня 2016 року обчислювалась сумою в 29616 грн. 75 коп. Позивачка вважає, що відповідач навмисно не сплачує аліменти, хоча має таку можливість. З огляду на наявність вини відповідача у виникненні заборгованості просить стягнути з нього заборгованість зі сплати аліментів у вказаній сумі, а також покласти на нього відповідальність за прострочення виконання своїх зобовязань у вигляді пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 1 січня 2012 року по 31 березня 2016 року у сумі 9010 грн. 48 коп. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, який належним чином повідомлявся про час та місце вирішення спору, до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин за згодою позивача, висловленою у її письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе вирішення спору при заочному розгляді справи. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення суду від 14.12.2001 року, яке набрало законної сили (а. с. 14). Мають доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої з [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2009 року на користь позивача стягнуті аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття (а. с. 8). Як випливає з довідок державного виконавця, загальна сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 04.04.2016 року становить 29616 грн. 75 коп. (а. с. 10-11). Згідно із ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Вирішуючи позов в частині вимог про покладення на відповідача відповідальності за несплату аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині у повному обсязі, так як погоджується з вірністю наведеного позивачем розрахунку, якому відповідачем всупереч принципу змагальності не протиставлено жодних фактичних даних. Відсутність доказів, які мають значення для вирішення спору і можуть в силу ч. 2 ст. 196 СК України вплинути на розмір неустойки, підкріплює наведений висновок суду. Що стосується вимог про стягнення заборгованості по аліментам, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки аліменти вже стягнуті рішенням суду, яке набрало законної сили і підлягає обовязковому виконанню, тому отримання зазначених сум має бути наслідком сукупності виконавчих дій, спрямованих на ефективне виконання рішення.

Outcome: partial