Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 8000 гривень та моральну шкоду в розмірі 27000 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 19 листопада 2019 року в 13.01 годин [PERSON] на перехресті вул. Шевченка та вул. Синяківська в м. Ніжині Чернігівської області, керуючи автомобілем марки «КРАЗ-6510» державний номерний знак [NUMBER] , вчинив ДТП, під час якого [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 210 від 25.11.2019 року є наступними: забій поперекового відділу хребта, гематома та садна правого стегна, які виникли внаслідок комплексної ударної дії тупим предметом, що може володіти жорсткою поверхнею, або об такий, з наступною дією сили тертя-ковзання. Гематома та садно правого стегна-як у своїй сукупності, так і окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та могли утворитися в тому числі 19.11.2019 року за обставин ДТП. Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 15.01.2020 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Діями відповідача позивачу завдано матеріальних збитків, що полягають у зіпсуванні її одягу: куртки, светра, брюк та замшевих чобіт вартість яких вона оцінює в 8000 гривень та просить стягнути вказану суму з відповідача. Крім того діями [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 27000 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала просила стягнути 8000 гривень матеріальної та 27000 гривень моральної шкоди, пояснивши, що 19.11.2019 року близько 13-ї години переходила проїжджу частину дороги на перехресті вул. Шевченка та Синяківська в м. Ніжині. Пропустивши вантажівку, яка здійснювала поворот на вул. Синяківська вона почала рух через дорогу, однак перечепилася через дроти які звисали з вантажівки та впала. Автомобіль при цьому продовжив рух і її почало тягнути, оточуючі криками зупинили водія. Вона мала тілесні ушкодження, та її одяг був повністю пошкоджений. Куртка, светр, брюки та замшеві чобітки прийшли в непридатний для використання стан. Після пережитого стресу вона довго приходила до тями, не могла спати, мала тривогу, страх. Крім того лікувала забій хребта, та гематоми на тілі, на що витрачала значну суму грошей. Також дана подія негативно відобразилася на стані її здоров`я, так як вона є інвалідом по зору. Представник позивача адвокат Ващенко М.О. вимогу позову підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд розглянув справу в його відсутність з ухваленням заочного рішення по справі. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (копія на а.с. 8-9). Зі змісту постанови вбачається, що 19 листопада 2019 року о 13.01 годині [PERSON] на перехресті вул. Шевченка та вул. Синяківська в м. Ніжині Чернігівської області, керуючи автомобілем марки «КРАЗ-6510» державний номерний знак [NUMBER] , в порушення вимог п.22.2 Правил дорожнього руху, згідно якого водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - не контролював це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху, зачепив пішохода [PERSON] металевим дротом, який звисав із кузова, спричинивши тілесні ушкодження та пошкодження одягу останній. Згідно вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2020 року [PERSON] перебуває в трудових відносинах з ПрАТ «Ніжиський цегельний завод», де працевлаштований водієм. Отже в силу ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода має бути відшкодована роботодавцем [PERSON] - ч.2 ст. 1187 ЦК України, але вимога про це позивачем не заявлена. Крім того у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України стосовно того, що потерпіла особа має право на свій розсуд звернутись з вимогою про відшкодування заподіяної їй шкоди як до винної особи, так і до страхової компанії, якою застраховано цивільно-правову відповідальність останнього. З огляду на відсутність доказів укладення договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між власником автомобіля «КРАЗ-6510» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач в момент вчинення ДТП, в подальшому звернення позивача до страховика відповідача, а також відомостей, чи було отримано відмову страховика у виплаті страхового відшкодування, або визначеного страховиком розміру страхового відшкодування, суд не має можливості визначитись про належного відповідача в даних правовідносинах і вирішити питання про правові підстави для покладення відповідальності за завдані збитки безпосередньо на відповідача, враховуючи, що його відповідальність може бути застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та в даному випадку деліктні відносини поєднаються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, тому боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування, яка не перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну, виступить виключно страховик завдавача шкоди, який виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 80 ЦПК України). Як вбачається з наданих позивачем матеріалів, [PERSON] не надано доказів вартості пошкодженого майна - одягу та взуття, які вона оцінила в 8000 гривень, крім того в позовній заяві позивачем вказується, що чеки, квитанції, накладні на дані речі відсутні. Отже, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 8000 гривень, слід відмовити. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходить із наступного. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно вимог ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копії посвідчення серії [NUMBER] та довідки до акта МСЕК [PERSON] є інвалідом 1 (Б) групи по зору з дитинства (а.с. 6,7). Відповідно до копії висновку судово-медичної експертизи № 210 від 25.11.2019 року (копія на а.с. 10-12) у [PERSON] мались наступні тілесні ушкодження: забій поперекового відділу хребта, гематома та садна правого стегна, що у своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження на тілі потерпілої [PERSON] могли утворитися в тому числі 19.11.2019 року, та за обставин дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як встановлено судом дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали від потерпілої додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки вона будучи інвалідом І групи по зору отримала тілесні ушкодження під час ДТП, з приводу якого вона перенесла душевні хвилювання, моральні та фізичні страждання. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала [PERSON] , ступінь вини завдавача шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, оцінює завдану [PERSON] моральну шкоду у розмірі - 10000 гривень, яка підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільненою від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: partial