Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю, свої вимоги обґрунтовує тим, що їй належить будинок № 25 по вул. Камській у м. Краматорську Донецької області, право власності на неї та на її чоловіка зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 13.03.1989. Після смерті чоловіка 15.02.2016 вона оформила спадщину на себе, тобто, на вищезазначений будинок та на земельну ділянку на якій він розташований. З 2003 по теперішній час в ньому зареєстрований відповідач, втім, 23.10.2013 він виїхав з будинку у невідомому напрямку та жодних відомостей про його місцезнаходження немає. Через знайомих вона його неодноразово попереджала про те, щоб він добровільно знявся з реєстрації, втім, він цього не зробив. Особисті речі відповідача в будинку відсутні, комунальні послуги він не сплачує, станом будинку не цікавиться. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та доводи на яких вони ґрунтуються, просить їх задовольнити, та просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином судовими повістками. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Краматорської ради народних депутатів відділ міськкомунгоспу від 04.12.1987, власником будинку № 25 по вул. Камській у м. Краматорську Донецької області є [PERSON] (а.с.3). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 15.02.2016, будинок № 25 по вул. Камській у м. Краматорську Донецької області перейшов у власність його дружини, тобто позивача [PERSON]. Згідно домової книги позивач зареєстрована у будинку№ 25 по вул. Камській у м. Краматорську Донецької області (а.с.8-14). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, які вони мають право займати, визначаються його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Як вбачається з акту про не проживання складеного депутатом Беленківської селищної ради в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 10.05.2016, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не мешкає у будинку № 25 по вул. Камській у м. Краматорську Донецької області з 2013 року по день складання акту, що свідчить про відсутність відповідача понад встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України строки та підтверджує безперервність відсутності відповідача (а.с.4). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в період з 2013 року по теперішній час, з питань вселення чи усунення перешкод в проживанні у [INFO], відповідач до позивача не звертався. Суд приймає до уваги те, що позивач самостійно утримує будинок та сплачує комунальні послуги, з урахуванням нарахування комунальних платежів по кількості зареєстрованих в будинку. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає з 2013 року у зазначеному будинку, поважні причини відсутності відповідача у будинку понад один рік судом не встановлені, перешкод у користуванні цим будинком позивач відповідачу не чинить, відповідач не надає коштів на його утримання та не сплачує комунальні послуги, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved