Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду 13.10.2014 року з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку та просить суд стягнути з з [PERSON], аліменти на утримання доньки,[PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії щомісяця, до досягнення дитиною віку повноліття та на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В судове засідання позивач не з'явилася, однак в матеріалах справи від неї наявна заява, в якій вона прохає суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, був попереджений належним чином про день, час та місце слухання справи. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подано, не подано ним і заперечень на позовну заяву. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 13.04.2012 року (а.с.№6), мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO] (а.с.№5). Відповідно до довідки УПСЗН Лозівської РДА №08-39/005/3197 від 09.10.2014 року, вбачається, що [PERSON] стояла на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Лозівської райдержадміністрації і отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягення нею трирічного віку на доньку [PERSON], [INFO], з 17.10.2013 року по 30.06.2014 року (а.с.№11). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, в статті №51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.» Згідно статті №12 цього закону вказано, що « Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Outcome: approved