Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нежитлову будівлю (магазин), що розташована по [ADDRESS] , загальною площею 36,1 кв.м. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що наприкінці 2018 року вона з директором ТОВ «Будівельно монтажне управління» домовилася, що дане товариство за кошти позивача збудує заново (перебудує) нежитлову будівлю (магазин), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами був укладений договір в усній формі, за яким відповідач, ТОВ «Будівельно монтажне управління», зобов`язався провести будівельні роботи за погодженим проектом та зареєструвати на позивача об`єкт нерухомості після реконструкції. Позивач зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання та повністю оплатила будівельні матеріали та роботу працівників товариства, у свою чергу ТОВ «Будівельно монтажне управління» побудував (перебудував) вищевказану будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість реконструкції об`єкта перевищила його первісну вартість у три рази, оскільки об`єкт нерухомості коштував 28\~800 грн, а вкладення у будівництво склали приблизно 120\~000 грн. Право власності на первинний об`єкт нерухомості належить позивачу на підставі Договору дарування від 22 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим номером № 2400. Земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля (магазин), на підставі договору суборенди від 22 листопада 2016 року орендується позивачем. Позивач виконала взяті на себе зобов`язання, у свою чергу відповідач порушив умови договору та відмовляється в добровільному порядку реєструвати за позивачем об`єкт реконструкції. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та правильного вирішення справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено,\~що наприкінці2018 року позивач з директором ТОВ «Будівельно монтажне управління» домовилася, що дане товариство за кошти позивача збудує заново (перебудує) нежитлову будівлю (магазин), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами був укладений договір в усній формі, за яким відповідач, ТОВ «Будівельно монтажне управління», зобов`язався провести будівельні роботи за погодженим проектом та зареєструвати на позивача об`єкт нерухомості після реконструкції. Позивач зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання та повністю оплатила будівельні матеріали та роботу працівників товариства, у свою чергу ТОВ «Будівельно монтажне управління» побудував (перебудував) вищевказану будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість реконструкції об`єкта перевищила його первісну вартість у три рази, оскільки об`єкт нерухомості коштував 28\~800 грн, а вкладення у будівництво склали приблизно 120\~000 грн. Право власності на первинний об`єкт нерухомості належить позивачу на підставі Договору дарування від 22 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим номером № 2400. Земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля (магазин), на підставі договору суборенди від 22 листопада 2016 року орендується позивачем. Позивач виконала взяті на себе зобов`язання, у свою чергу відповідач порушив умови договору та відмовляється в добровільному порядку реєструвати за позивачем об`єкт реконструкції. Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст.\~331\~ЦК України,\~право власності\~на нову\~річ,\~яка виготовлена\~(створена)\~особою,\~набувається нею,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Особа,\~яка виготовила\~(створила)\~річ зі\~своїх матеріалів\~на підставі\~договору,\~є власником\~цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1. ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на наведених ним доказах, що додані до матеріалів справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачі до підготовчого судового засідання позов визнали, про що подали до суду відповідні заяви. Суд вважає, що визнання позову відповідачама, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved