Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що в період з 11 жовтня 2003 року по 01 грудня 2014 рік вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. За час перебування у шлюбі, а саме 27 листопада 2007 року ними було придбано автомобіль ВАЗ 21101-110-01 легковий - седан В, державний номер [NUMBER], номер кузову ХТА 21101050877778, 2005 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем та знаходився у постійному його користуванні. Згідно довідки - рахунок Серія ААЕ від 04 серпня 2015 року відповідач без її згоди продав спірний автомобіль [PERSON] Вартість транспортного засову згідно відповіді брокера «УТБ» становить 86\~000 грн. Тому позивач просить суд визнати угоду купівлі - продажу автомобіля недійсною та скасувати, витребувати у [PERSON] спірний автомобіль, визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 2/3 частини вартості автомобіля в розмірі 57\~333 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, однак [PERSON] пояснив що спірний автомобіль дійсно був придбаний в період шлюбу, а отже є їх спільною сумісною власністю, про те що він мав намір продати авто він повідомляв позивача оскільки вони по теперішній час проживають разом, окрім того пояснив, що згоден сплатити позивачу половину вартості автомобіля згідно довідки рахунку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що даний автомобіль він придбав на законних підставах та сплатив за нього вартість яка зазначена в довідці рахунку. Вислухавши сторони, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони в період з 11 жовтня 2003 року по 01 грудня 2014 рік перебували в шлюбних відносинах, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про розірвання шлюбу від 01 грудня 2014 року /а.с.13-14/. За період шлюбу ними було придбано транспортний засіб ВАЗ 21101-110-01 легковий - седан В, державний номер [NUMBER], номер кузову ХТА 21101050877778, 2005 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем та знаходився у постійному його користуванні /а.с. 16/. Дана обставина визнано сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи 04 серпня 2015 року відповідач без відома позивача продав спільне сумісне майно, а саме транспортний засіб ВАЗ 21101-110-01 легковий седан В, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, проданий [PERSON] 04 серпня 2015 року /а.с. 40/. Відповідно до ст. 63 СК України дружини та чоловіка мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено законом домовленістю між ними. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Зазначене викладене у правових позиціях Верховного Суду України у справі « 6-7цс15 від 08 квітня 2015 року. Отже оскільки законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, підстав для визнання недійсним договору купівлі - продажу від 04 серпня 2015 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та витребування автомобіля не має, а тому в цій позовних вимог позивача суд вважає за необхідне відмовити. Пункт 30 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, від 21.12.2007р. № 11 передбачає, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Також, відповідно до п. 25 даної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача компенсації за відчужене майно без її згоди, а відповідач в свою чергу не заперечував проти сплати ? частини грошових коштів які отримав він продажу спільно сумісного транспортного засобу суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 31\~556 грн. (63\~112 грн. ( вартість спірного автомобіля згідно довідки - рахунку) : 2 = 31\~556 грн. (1/2 частина вартості автомобіля). Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. Стаття 154 ЦПК України передбачає, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial