Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, в якому зазначила, що 14.01.2013 року по вул.О.Теліги в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автобуса «Богдан» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті зазначеної ДТП водій автомобіля «Мерседес» скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який є сином позивача. Згідно вироку Подільського районного суду м.Києва від 15.05.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [INFO] року [PERSON] помер від отриманої в результаті ДТП черепно-мозкової травми. Позивач зазначає, що вона понесла значні витрати на лікування її сина [PERSON], а також зазнала шкоди у зв'язку з його смертю та похованням у розмірі 112 000,00 грн. Крім того, позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідно до полісу АВ/5246111 від 23.01.2012 року у Страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія». Страхова сума згідно вказаного полісу становить 100 000,00 грн. за заподіяну шкоду життю та здоров'ю (на одного потерпілого). Враховуючи те, що ліміт страхової відповідальності згідно полісу АВ/5246111 від 23.01.2012 року є меншим ніж розмір завданої шкоди, заподіяної внаслідок смерті [PERSON] (112 000,00 грн.), тому відповідач Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» зобов'язане відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну життю та здоров'ю її сину [PERSON] в результаті вказаної вище ДТП в межах страхової суми (ліміту відповідальності), тобто виплатити страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 12 000,00 грн. має відшкодувати відповідач [PERSON] На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь шкоду, завдану смертю її сина [PERSON] в розмірі 12 000,00 грн. та стягнути з відповідача СТДВ «Гарантія» на її користь шкоду, заподіяну життю та здоров'ю її сина, в тому числі витрати, пов'язані з лікуванням та спорудженням надгробного пам'ятника в загальному розмірі 100 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача 12 000 грн. Представник відповідача СТДВ «Гарантія» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 14.01.2013 року приблизно о 13:44 год. по вул.О.Теліги в м.Києві, керуючи автомобілем «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], виявив попереду, на смузі свого руху автобус «Богдан» д.н.з. [NUMBER], наближаючись до якого та усвідомлюючи, що для його руху є перешкода, яку він об'єктивно виявив, не вижив вчасно заходів для зменшення швидкості руху та не зупинився перед перешкодою, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода, а саме [PERSON] Своїми діями відповідач [PERSON] порушив п.п.1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України. Вироком Подільського районного суду м.Києва від 15.05.2013 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов'язки. Іспитовий строк [PERSON] встановлено в один рік (а.с.7-9). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. [INFO] року від отриманої черепно-мозкової травми в результаті ДТП, яка мала місце 14.01.2013 року, [PERSON] помер (а.с.11). Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником автомобілю «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], який належить йому на праві власності (а.с.12). У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтями 1187, 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який належить відповідачу на праві власності. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність та має поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/5246111 строком дії від 26.01.2012 року по 25.01.2013 року (а.с.21).. Згідно із положеннями ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до п.п.1 п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Частиною 1 ст.1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати, на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника ці витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було понесено витрати, пов'язані з лікуванням та похованням її сина [PERSON] в розмірі 112 000,00 грн. Вказана сума складається з: 2 400,00 грн. - витрати, пов'язані з доставкою [PERSON] (медичний супровід пацієнта); 84 000,00 грн. - витрати, пов'язані з розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, медикаментами; 25 600,00 грн. - витрати на спорудження надгробного пам'ятника [PERSON] (а.с.14-20). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в СТДВ «Гарантія», 12.07.2013 року позивач звернулась до відповідача СТДВ «Гарантія» із заявою про виплату їй страхового відшкодування (за шкоду життю та здоров'ю потерпілого) (а.с.22). Однак відповідно до листа СТДВ «Гарантія» №3178 від 13.11.2013 року позивачу було відмовлено у виплаті вказаного відшкодування з посиланням на те, що вироком Подільського районного суду м.Києва від 15.05.2013 року було встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно відшкодовує завдані збитки, надає матеріальну допомогу на лікування потерпілого та зобов'язується і в подальшому надавати матеріальну допомогу потерпілому, а отже відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок пригоди, заявленої як страховиком, припинилось в зв'язку з його виконанням. Крім того, виплата заявнику компенсації СТДВ «Гарантія» призведе до порушення чинного законодавства, оскільки [PERSON] добровільно сплативши на користь постраждалого завдані збитки, звернеться до СТДВ «Гарантія» з заявою про компенсацію таких витрат. СТДВ «Гарантія» сплативши компенсацію заявнику, буде вимушене відмовити страхувальнику у зазначеній компенсації. В той же час позивач отримує відшкодування в подвійному розмірі, що буде набуттям майна без достатньої правової підстави (а.с.23-24). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Посилаючись на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення,, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved