Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, яким просить визнати недійсним укладений між нею і відповідачем договір про передачу права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належала земельна ділянка розміром 9.0752га на території Новоандріївської сільської ради, Волноваського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В березні 2008р. вона отримала пропозицію від відповідача на укладення договору про передачу права власності на вказану земельну ділянку з добровільною відмовою від неї тимчасово, тобто по суті формально, у зв*язку з потребами сільської ради, при цьому відповідач пообіцяв, що вона також буде користуватися землею, що це формальність, на що вона погодилася і 09.04.2008р. між нею і відповідачем (Новоандріївською сільською радою) було укладено договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від неї власника земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу [PERSON] І з вказаного часу, починаючи з 2008року вона так і продовжувала користуватися своєю земельною ділянкою, а весною 2014року виявила, що її земельна ділянка фактично їй не належить. Вона звернулася до відповідача, але той розірвати договір добровільно відмовився, тому просить суд визнати договір недійсним, оскільки вона помилилася, бо вважала, що не втрачає право власності, як її завірив відповідач, та визнати право власності на вказану земельну ділянку за нею. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач - Новоандріївська сільська рада за викликом не з*явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст.202, 203, 204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов, язків. Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства України, а також інтересам Держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним. Як вбачається з вимог ст.ст.216, 229 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов*язанні з його недійсністю. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Із вимог ст.328 ЦК України випливає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню в суді. Судом встановлено, що позивач на праві приватної власності мав земельну ділянку розміром 9.0752 га кадастровий номер 1421584800:04:000:0368 на території Новоандріївської сільської ради, Волноваського району, Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №733707, виданого Новоандріївською сільською радою народних депутатів Волноваського району Донецької області 02.06.2008 року, на підставі рішення виконкому Новоандріївської сільської Ради народних депутатів від 09.04.2008 року №1863, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю (а.с.6-7). 09.04.2008року між [PERSON], якій діяв на підставі довіреності посвідченої 07.03.2008року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу [PERSON] від імені [PERSON] та Новоандріївською сільською радою Волноваського районну Донецької області, в особі сільського голови [PERSON] було укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку розміром 9.0752га кадастровий номер 1421584800:04:000:0368 з переданням права власності на цю земельну ділянку територіальній громаді Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області (а.с.5-6). Протягом часу з 2008 року позивач, який відчужив належну йому земельну ділянку, продовжував користуватися своєю земельною ділянкою, тому суд бере до уваги його пояснення в тій частині, що він помилявся під час укладення договору, помилково вважає, що він лише передає земельну ділянку для користування для потреб сільської ради. Тому позивач лише весною 2014р. дізнався, що земельна ділянка йому документально не належить. Вважає, що оскільки фактично земельна ділянка відповідачу не була передана, фактично вона так і лишилася в його власності і користуванні, крім того грошей він відчуження земельної ділянки позивач не отримував. На вимогу до Новоандріївської сільської ради про розірвання договору про передачу права власності на земельну ділянку у зв*язку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки він отримав відмову, тобто відповідач не бажає повернути йому ділянку, тому позивач звернувся до суду. Зогляду до викладенного, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і вважає необхідним визнати договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв*язку з добровільною відмовою від неї власника земельної ділянки, укладений між сторонами по справі від 09.04.2008року, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу [PERSON] у відношенні земельної ділянки недійсним та повернути сторони в первісне існування, тобто повернути земельну ділянку позивачу, а саме - визнати за позивачем його право власності на вказану земельну ділянку, оскільки позовні вимоги відповідають закону та обґрунтовані матеріалами справи - встановлено, що позивач при укладанні вказаної угоди помилявся щодо щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229 ч.1 ЦК України), оскільки ввіжав, що укладання вказаної угоди лише формальність, не знав, що втрачає свою власність. Оскільки договір визнається недійсним, відповідно до вимог ст.216 ЦК України сторони слід повернути в первісне існування, тобто земельну ділянку повернути позивачу у власність, визнавши за ним право власності на ділянку. Стягнути судові витрати позивач не просив. На підставі викладенного, ст.ст.60,61,212-215, 229 ЦПК України,

Outcome: approved