Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 8 469,28 гривень та моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень. Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 3 409,25 гривень, в іншій частині просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, зазначив, що сума середньоденної заробітної плати на підприємстві, у відповідності до наданої довідки, складає 52,45 гривень, а не 58 гривень, як це вказано у позовній заяві. Також вказав, що кількість робочих днів після звільнення позивача становить 65 робочих днів, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Згідно наказу № 4 від 03.05.2012 року [PERSON] прийнята на посаду економіста планово-економічного відділу ПАО «Рефма» /а.с. 17/. Згідно наказу № 52 від 02.09.2013 року [PERSON] звільнена з ПАО «Рефма» за ч. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін /а.с. 18/. У відповідності зі ст.47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язані в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, визначені ст.116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] заборгованість з заробітної плати виплачена не була. Відповідно до Постанови кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (за виключенням оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Таким чином, Порядком не передбачено, що розрахункові місяці мають бути повністю відпрацьовані. Якщо протягом розрахункового періоду відпрацьовано хоча б один день, обчислення середньої заробітної плати провадитиметься виходячи з нарахувань за цей день. Як вбачається з позовної заяви та розпорядження № 30699718/8 від 03.12.2013 року з ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма» /а.с. 20-22/ на користь [PERSON] Мелітопольським міськрайонним судом 16.09.2013 року було видано судовий наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 3 362,84 гривні. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що з позивачкою [PERSON] було проведено розрахунок по заборгованості по заробітній платі тільки 28 січня 2014 року /а.с. 8/. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року не проведення розрахунку з працівником удень звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. У відповідності зі ст.117 КЗпП України у випадку невиплати з вини чи власника уповноваженого їм органа належних звільненому працівнику сум у терміни, зазначені в ст.116 КЗпП України, підприємство повинне виплатити працівнику його середній заробіток за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно наданої довідки від 27.02.2014 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 52 гривні 45 копійок /а.с. 19/. Крім того, у судовому засіданні встановлено, фактично час затримки по виплаті заробітної плати становить 101 день, а саме: з 04.09.2013 року по 25.01.2014 року включно (з урахуванням 11 січня 2014 року (субота) та 25 січня 2014 року (субота), які у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України № 920-р від 21.11.2013 року Про перенесення робочих днів у 2014 році були робочими днями.) Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку повинна виходити з розрахунку: 52,45 грн. х 101 день = 5 297,45 гривень. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як встановлено у судовому засіданні, неправомірними діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач отримала моральні страждання, які виразилися у порушенні нормального образу її життя, в наслідок чого вона повинна була відвідувати різні установи для відновлення свого порушеного права, що значної принижує її людську гідність та моральний настрій. З урахування вищезазначеного та виходячи з засад розумності, суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача у розмірі 550 гривень. Аналізуючи докази, які маються у справі, кожен окремо та всі у сукупності, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 5 297 гривень 45 копійок і моральна шкода в розмірі 550 гривень.

Outcome: partial