Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності зазначивши, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2011 року за нею визнано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] з надвірними побудовами та 1/2 частину земельної ділянки, площею 455 кв. м. за цією ж адресою. Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області залишено без змін. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2013 року їй було виділено в натурі на праві власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] з надвірними побудовами. Земельна ділянка площею 455 кв. м. по [ADDRESS] на даний час знаходиться у спільній частковій власності її та відповідача, що позбавляє, як вказала позивач її можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. З урахуванням вказаних обставин позивач з даним позовом звернулася до суду. Позивач у судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала та посилаючись на викладені в заяві обставини позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2011 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ПАТ «УкрСиббанк» в особі Кіровоградської філії про поділ спільної сумісної власності подружжя, за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] з надвірними побудовами та 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою. Відповідно до ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 10.05.2011 року, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2011 року у зазначеній вище цивільній справі, залишено без змін. Право власності на земельну ділянку, площею 0,0455 га, розмір частки 1/2 , кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за позивачкою, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 40). У відповідності до свідоцтва про право власності від 11.12.2013 року, позивачці на праві приватної власності належить 1/2 частка будинку [ADDRESS] (а.с. 41), право власності на який зареєстровано за позивачкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 42). З урахуванням висновку експерта складеного за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи № 39 від 30.06.2016 року (а.с.89), сторони дійшли згоди розподілити земельну ділянку площею 0,0455 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], відповідно до варіанту № 3 вказаного висновку експерта, а саме: позивач просила виділити їй 1/2 частину земельної ділянки, належної на праві спільної часткової власності, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 455 кв. м., яка розташована по [ADDRESS] а саме: дві окремі земельні ділянки, загальною площею 227,5 кв. м., в тому числі суцільну земельну ділянку під частиною житлового будинку літ. «А»,а,а1, а3», що розподілено їй рішенням суду, гаражем літ. «Г», обмежену лініями 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-В-Б-1 площею 182,5 кв.м та земельну ділянку вільну від забудови, обмежену лініями А-11-12-13-А площею 45,0 кв.м. (в графічному додатку зображено блакитним кольором), з чим відповідач погодився. Відповідач також не заперечував щодо виділення йому 1/2 частку земельної ділянки площею 227,5 кв. м., обмежену лініями 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-Г-13-12-11-1, що примикає до житлового будинку літ. «А»,а,а1, а3», в частині що розподілено йому рішенням суду, літньої кухні літ. «Б» (в графічному додатку зображено жовтим кольором). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз (ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. Відповідно до пред'явленої позивачем квитанції про сплату витрат на проведення земельно - технічної експертизи, загальна вартість якої склала 3 853,50 грн., з урахуванням положень ст.ст. 79, 86 ЦПК України суд дійшов висновку щодо стягнення ? частини понесених позивачем витрат з відповідача на користь позивача. При подачі позову позивач сплатила судовий збір у сумі 487,20 грн., тобто недоплатила 52,80 грн., оскільки загальна вартість земельної ділянки склала 108000 грн., а тому суд вважає, що недоплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з позивача на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 540,00 грн. Таким чином, з урахуванням досліджених фактичних даних та визнання під час з'ясування обставин справи відповідачем позову суд вважає, що виділ сторонам земельної ділянки в натурі можливий за варіантом № 3 висновку експерта, оскільки зазначений варіант сторони між собою погодили.

Outcome: approved