Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання заповіту недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали. Позов мотивують тим, що позивач [PERSON] являється невісткою [PERSON] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина. Однак, після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, остання повідомила про те, що померла склала заповіт на користь [PERSON] . Однак, [PERSON] протягом 2013-2014 років дуже хворіла, отримувала багато лікарських засобів, на день смерті їй виповнилось 84 роки, а отже під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій, вважає що вказаний заповіт слід визнати недійсним. За таких обставин просить позов задоволити. У підтвердження вимог покликається на копію виписки із медичної картки, копію заяви про прийняття спадщини та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили, мотивуючи тим, що [PERSON] не приймала якихось сильнодіючих наркотичних препаратів, а також не перебувала на обліку ні в наркологічному ні в психоневрологічному диспансері, повністю до моменту смерті усвідомлювала свої дії, адекватно сприймала та спілкувалась з оточуючими. Просять вимоги відхилити. Інші відповідачі у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату судового розгляду, про причини неявки не повідомили, враховуючи матеріали даної справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності цих осіб. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З долученої до матеріалів справи копії лікарського свідоцтва про смерть №78 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] /а.с. 15 т. 1/ У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 19.09.2014р. склала заповіт на користь відповідача [PERSON] /а.с. 51 т. 1/ Мотивуючи підставність позовних вимог, позивач посилається на ч.1 ст. 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З наведеного вбачається, що сумніви з приводу можливості усвідомлення своїх дій померлою, в період укладення оспорюваного правочину, виникли лише в позивача. При цьому приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Матвєєва Ю.В., яка посвідчувала спірний заповіт, однозначно висловилась про повну адекватність [PERSON] у період складання заповіту, що крім того підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №310/2019. /а.с. 159 т. 1/ У відповідності до роз`яснень викладених в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Відповідно до правих висновків Верховного Суду України викладених у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Ухвалою суду від 26.09.2019р. за клопотанням позивача було призначено судово- психіатричну експертизу, висновком якої встановлено, що [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] у віці 85 років, у період часу, що цікавить суд (19.09.2014р.) розуміла значення своїх дій і могла керувати ними. (а.с. 163 т. 1) За клопотанням позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції була допитана експерт [PERSON] , яка повністю підтримала наданий нею висновок та пояснила про те що померла розуміла значення своїх дій і могла керувати ними, а соматичні хвороби, та дія медичний препаратів, що мали місце у [PERSON] , які до неї застосовувались, на її психічний стан під час укладання заповіту враховуючи вік спадкодавця не впливали. Також експерт [PERSON] на адвокатський запит скерувала копії наказу «Про платні послуги» та документів, які підтверджують її право на проводити даний вид експертизи, копію посвідчення (а.с.73-83 т.2), також надано висновок судово-психіатничного експерта №310/2019 завірений належним чином (а.с. 98-103 т.2). Крім того, суд надає віри поясненням свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили в судовому засіданні здатність [PERSON] усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент складення заповіту. З наданих в судовому засіданні пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається що померла [PERSON] останнім часом дуже хворіла, у неї були проблеми з зором і хребтом, їй кололи сильний знеболюючий препарат «Необруфен», крім того, після смерті чоловіка стала гірше себе почувати. Однак, суд не надає віри вище наданим поясненням свідків щодо дії на [PERSON] сильнодіючого препарату Необруфен, оскільки Необруфен - це ліки для лікування лихоманки та болю легкої або помірної інтенсивності як при процесах зубного походження (стоматологічне лікування), так і при мігрені , лихоманці, фарингіті та запаленні в руках і ногах, спричиненому ревматоїдним артритом та відпускається без рецепта лікаря. Отже на думку суду, позивачем не наведено жодних мотивів, які б давали підстави вважати, що [PERSON] на момент вчинення оспорюваного правочину не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв`язку з наведеним в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed