Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 24.07.2000 р. за рішенням Мінського р/с м. Києва з відповідача на користь позивача проводиться стягнення аліменти на утримання [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача. Як вказує позивач, більше 10 р. відповідач [PERSON] ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість станом на 30.03.20134 р. у сумі 80307,53 грн. Тому на підставі розрахунку розміру пені (неустойки) позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь 380569,78 грн. за період із 01.08.2000 р. по 23.09.2014 р., а також просить суд стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача у судовому засіданні декілька разів змінювала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні неодноразово пропонувала суду надати строк на проведення розрахунків між відділами ДВС Шевченківського РУЮ, Оболонського РУЮ та Дарницького РУЮ у м. Києві, а у подальшому подала письмові пояснення щодо відмови у позові у зв'язку із сплатою заборгованості відповідача та те, що він наданий час продовжує сплачувати аліменти до 23 р. на спільну із позивачем доньку, і має малолітню дитину від іншого шлюбу. Третя особа - гол. державний виконавець відділу ДВС Дарницького РУЮ м. Києва Білан Ю.С. також у судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши інші докази по справі, суд встановив наступне. Судом було встановлено, що з 24.07.2000 р. за рішенням Мінського р/с м. Києва з відповідача на користь позивача проводиться стягнення аліменти на утримання [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача. У відповідності до ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Ст. 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як з'ясовано судом, за час слухання справи позивач [PERSON] зверталась зі скаргою до Оболонського р/с м. Києва про зобов'язання відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві внести зміни у довідку-розрахунок заборгованості по аліментах № 3655 від 04.03.2015 р. за періоди з 14.07.2000 р. по 30.01.2010 р. та з 01.05.2013 р. по 30.04.2014 р. Рішенням суду першої інстанції скаргу було задоволено, проте стягувач - позивач, який був третьою особою в даній справі, подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08.09.2015 р. апеляційну скаргу позивача [PERSON] було відхилено, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Також судом з'ясовано, що у відповідності до рішень судів про внесення змін до довідки-розрахунку, до неї були внесені відповідні правки, а також те, що державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було видано кінцевий варіант Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам відповідача [PERSON], і як наслідок були внесені зміни до Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 28.10.2015 р. була сформована дійсна сума заборгованості, яка складала 14998,42 грн. і яка була погашена [PERSON], на підставі чого була складена вимога державного виконавця від 09.11.2015 р. про те, що заборгованість станом на 24.04.2014 р. у відповідача [PERSON] відсутня. У відповідності до п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначає про обов'язковість наявності вини платника аліментів за прострочення їх сплати при стягненні неустойки (пені). Як вбачається із пояснень представника позивача, яка у категоричній формі наполягала на стягнення аліментів, відповідач [PERSON] не виплачував заборгованість через те, що остання була неправильно порахована державними виконавцями трьох (?) виконавчих служб, які робили помилки при розрахунках. У відповідності до ч. 3 ст. 550 ЦК України кредитор не має права на неустойку у випадку, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст. 617 цього Кодексу). На платника аліментів не можливо покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. У відповідності до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Доктрина сімейного права встановлює, що стягнення неустойки не допускається, якщо заборгованість утворилася з вини виконавчої служби, що мало місце в даних правовідносинах. Таким чином, суд приходить до висновку, що за час слухання справи із лютого 2014 р., відповідач [PERSON] з'ясував дійсні суми заборгованості та за цей час погасив її, про що свідчать довідки та постанови ВВДС Дарницького РУЮ у м. Києві, де державним виконавцем Білан Ю. С. була прийнята вимога від 09.11.2015 р. про відсутність заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню у зв'язку із недоведеністю та його не обґрунтованістю. Тому

Outcome: dismissed