Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.02.2005 вона з відповідачем по справі, зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №105(свідоцтво серії [NUMBER] від 10.09.2021, видане повторно, а.с.3). Від даного шлюбу у сторін по справі народилася діти : син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у сторін фактично припинені шлюбні відносини, збереження шлюбу є неможливим та просить позов задовольнити. Від відповідача надійшла заява за змістом якої він не заперечує проти задоволення позову. Сторони будучи повідомленими в судове засідання не з`явилися, позивач у позовній заяві наполягав на розірванні шлюбу вважаючи примирення неможливим, а відповідач заперечень до позову не подав і теж прохав про розірвання шлюбу, та розгляд справи без участі сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на вищенаведене позов підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позову щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З цього приводу слід вказати таке. Зважаючи на те, що між батьками досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей, оскільки позивач просить залишити дітей проживати з матір`ю, а відповідач щодо цього жодних інших вимог не висував, то між сторонами на даний час відсутній спір з даного приводу, а отже і вирішення не потребує. Позовні вимоги за заявою позивача слід залишити понесеними за стороною позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved