Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. До судового засідання подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачем до початку розгляду справи по суті також була подана письмова заява про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст.104, 105, 110, 112, 114 СК України. Судом встановлено, що сторони з 2016 року перебувають в шлюбі. Від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинили з червня 2019 року через несумісність характерів та проживають окремо. Суд вважає, що сім`я сторін розпалася і відновлена бути не може і приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, позивач в позові просить залишити проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, при цьому зазначає, що дитина проживає разом з нею, спору про визначення її місця проживання немає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини. Вимоги про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини позивачем не ставиться, а лише заявляється вимога про залишення проживання малолітньої дитини сторін із матір`ю. Вказані позовні вимоги не є тотожними. Дане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у справі № 200/952/18 від 15 січня 2020 року (провадження № 61-14859св19). Отже зважаючи на те, що спільна дитина сторін - дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та відповідач, надавши заяву про визнання заявленого позову, підтвердив зазначений факт та не заперечує щодо місця проживання дитини з матір`ю, а отже спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини на даний час не існує, тому суд дійшов висновку, що залишення проживання малолітньої дитини саме з матір`ю є правомірним. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивач ухвалою суду від 11.12.2020 була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов в повному обсязі та рішення ухвалене в судовому засіданні в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті на момент подання даного позову, тобто 420,40 грн, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 420,40 грн, компенсується за рахунок держави, що відповідає вимогам ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved