Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перещкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначила, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого Договору дарування від 12.05.2015р., а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2017 р. У вказаній квартирі був зареєстрований колишній власник [PERSON], Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 8 будинку 31 по вул. Трегубова в м. Запоріжжі. Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Представник позивача адвокат [PERSON]. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує просить розглядати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Відповідно до ст..128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статус підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до пункту 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходмть до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 17/50 частини квартири спільного заселення яка знаходиться за адресою : [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування частини квартири від 20.05.2015р., який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.6) Також [PERSON] на праві приватної власності належить 33/50 часток квартири квартири спільного заселення яка знаходиться за адресою : [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.06.2017 року, що засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.5) Отже, квартира номер 8 в будинку 31 по вулиці Трегубова в м. Запоріжжі належить на праві приватної власності [PERSON]. Однак, в квартирі залишився зареєстрований [PERSON], колишній власник, якому належало 33/50 часток квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та яку він подарував [PERSON], що підтверджується договором дарування частки квартири від 18.08.2016 р., який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1217. (а.с.27- 28) [PERSON] померла 25.10.2016 р., та після її смерті спадщину прийняв [PERSON].(а.с. У звязку з укладенням вищезазначеного Договору дарування, між відповідачем та [PERSON], має місце припинення права відповідача на користування спірною квартирою. Реєстрація відповідача [PERSON] у зазначеній квартирі чинить позивачу перешкоди в користуванні його власністю, які зокрема полягають у тому, що він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] є попереднім власником частини квартири [ADDRESS], право власності на яку у відповідача припинилося внаслідок договору дарування, тому підстав для збереження за ним права користування не має. Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved