Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що рішенням Вінницького міського суду від 03.01.2013 з [PERSON] було присуджено до стягнення на її, [PERSON] , користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення прозову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує у позові, що розмір визначених судовим рішенням аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення потреб дитини, належного її рівня життя та розвитку, тому вона просить суд ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, визначених за судовим рішенням з 500 гривень щомісячно на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив. Ухвалою суду від 21.02.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також за клопотанням позивача витребувано докази про матеріальне становище відповідача. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2013 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 15.11.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набрало законної сили 15.01.2013. Позивач звернулась до суду із даним позовом про зміну способу стягнення аліментів визначених за вищевказаним судовим рішенням, вказуючи, що стягувані із відповідача аліменти на неповнолітню дитину не забезпечують потреб дитини, у зв`язку із її віком та розвитком. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст. 181 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При визначенні нового розміру аліментів суд, у відповідності до частини першої статті 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із витребуваними за ухвалою суду від 21.02.2020 доказами, судом встановлено, що відповідач має у власності нерухоме майно у вигляді квартири, що розташована в [ADDRESS] , на що вказує Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав (а.с.46). В період з 29.05.2018 по 25.11.2018, з 10.05.2019 по 02.08.2019, з 01.11.2011 [PERSON] перетинав кордон України. За інформацією Головного управління ДПС у Вінницькій області ДПС України, [PERSON] за період з І кварталу 2019 по 4 квартал 2019 року доходів не отримував. Зібрані у справі докази вказують, що відповідач є матеріально забезпеченим, а перетинання ним кордону України на досить значні проміжки часу свідчить про можливість його працевлаштування. Відповідач не надав заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі від 21.02.2020, не надав жодних доказів на спростування обставин, які підлягають з`ясуванню при вирішенні цього спору. Ураховуючи встановлені судом обставини, рівний обов`язок батьків щодо утримання їх спільної дитини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід присудити аліменти на утримання їх спільної дитини у частці, що становить 1/3 від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити належні умови життя та розвитку їх неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, що розмір аліментів визначений судом не перевищує гранично допустимий законодавцем, який можливо стягувати із відповідача. За таких обставин суд задовольняє позов у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved