Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що перебуваючи членом колишнього колгоспу імені Калініна Чернігівського району Запорізької області, розташованого в смт.Чернігівка, Чернігівський район, Запорізька область, вона отримала в користування житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, [ADDRESS]. Вказане господарство за рахунок власних капіталовкладень побудувало житловий будинок, в якому позивач проживає, що підтверджується актом державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Відповідно до договору про передачу у власність житлового будинку (на той час без номера) від 07.12.1992 року позивачці фактично продано житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою за ціною 50% від балансової вартості, що складає 1500 грн. В подальшому колгосп імені Калініна реорганізовано в КСП мені Калініна, яке в свою чергу рішенням зборів уповноважених членів КСП реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство імені Калініна. Позивач вважає, що на теперішній час сплатила кошти за житловий будинок у повному обсязі, оскільки у неї малась заборгованість по заробітній платі, яка перерахована в рахунок заборгованості, про що посвідчить довідка приватного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна, яка долучена до матеріалів справи. Вказане господарство ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку через відсутність коштів. В зазначеному будинку позивач проживає, добросовісно, безперервно і відкрито володіє більше 10 років (а фактично 23 повних роки), ніхто не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давністі на нерухоме майно,яке згідно технічного паспорту значиться: житловий будинок - літера «А», площею 71,7 м.кв. (житловою - 36,6 м. кв.), веранди - літера «а» площею 17,9 м.кв., літньої кухні - літера «Б» площею 22,0 м.кв, навісу літера «Д» площею 15,8 м.кв, підвалу літера «Г» площею 12,0 м.кв., басейну літера «В», огорожі згідно технічної документації знаходиться під № 1, воріт - під № 2. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на позові. Представник відповідача Ременюк О.М. в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що перебуваючи членом колишнього колгоспу імені Калініна Чернігівського району Запорізької області, розташованого за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, [ADDRESS] позивач отримала житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач проживає в будинку з моменту вселення по цей час. Відповідно до договору про передачу у власність житлового будинку від 07.12.1992 року позивачці фактично продано житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою за ціною 50% від балансової вартості, що складає 1500 грн. В подальшому колгосп імені Калініна реорганізовано в КСП мені Калініна, яке в свою чергу рішенням зборів уповноважених членів КСП реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство імені Калініна. Претензій матеріального характеру ПСП ім. Калініна до позивачки не має. На теперішній час позивач сплатила за житловий будинок у повному обсязі, про що свідчить довідка приватного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна від 10.06.2008 р. (а.с.17). Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створювала умови, за яких кожний громадянин мав змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребували соціального захисту, житло надавалося державою та органами місцевого самоврядування безоплатно, або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. В зазначеному будинку позивач проживає, добросовісно, безперервно і відкрито володіє більше 10 років, ніхто не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до зазначеного - позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved