Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 02 вересня 1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Теофіпольським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницькій області, актовий запис №43. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, між ними часто виникали суперечки через різні погляди на спільне життя, з вересня 2020 року разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують. Від шлюбу мають дочку [PERSON] 2007 року народження. Просить шлюб розірвати, оскільки примирення неможливе. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила шлюб розірвати, зазначила, що примирення з відповідачем неможливе, спільно не проживають, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] », розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК України, в суд не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, клопотань чи заяв до суду не подав. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 2 вересня 1998 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Теофіпольським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницькій області, актовий запис №43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача і свідчили про необхідність збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved