Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на самочинне будівництво літ. І-2 загальною площею 204,8 кв.м. двоповерхового будинку по [ADDRESS], літ К навісом площею 22,45 кв. м., вказуючи, що вона є користувачем земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до договору користування земельною ділянкою № 5/6585 від 12.11.2013 року. Згідно договору купівлі-продажу вона набула право власності на житловий будинок за вказаною адресою. З 2006 року по 2007 рік вона здійснила перебудову будинку в межах земельної ділянки площею 0,0764 га, призначеної для експлуатації житлового будинку з надвірними побудовами. У травні 2013 року вона звернулась до КП «БТІ м. Донецька» про проведення поточної інвентаризації, під час якої їй стало відомо, що забудову території було здійснено без дозвільних документів. Об'єктом самочинного будівництва визначено двоповерховий будинок літ І-2 загальною площею 204,8 кв.м., інвентаризаційна вартість якого складає 78531 грн., з літ. К навісом площею 22,4 кв.м. вартістю 12793 грн. Висновком КП «Містарпроект» встановлена відповідність вимогам надійсності і можливості безпечної експлуатації будинку. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про право власності на зведену будівлю, вона не може її зареєструвати у встановленому законом порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення по справі, згідно яких просив розглянути справу у відсутність представника відповідача. Також зазначив, що позивачем не надано жодних доказів щодо порушення чи невизнання Донецькою міською радою права власності позивача на самочинно збудований об'єкт. Крім того, як вбачається із змісту позовної заяви, спірний об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, яка до теперішнього часу у встановленому законодавством порядку не надана позивачу, було збудовано та реконструйовано без отримання дозвільних документів будівництво об'єкту містобудування та дозволу на виконання будівельних робіт, без оформлення належним чином всіх дозвільних документів, наявність яких передбачалась чинним на час будівництва законодавством. Тобто, зазначені об'єкти вважаються самочинним будівництвом. Відносини, пов'язані з самочинним будівництвом об'єктів нерухомого майна регулюються статтею 376 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 зазначеної статті, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У частині 2 зазначеної статті закріплено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Порядок набуття права власності на такі об'єкти встановлено в наступних частинах вказаної статті. Так, згідно з частиною 3 зазначеної статті, право власності на об'єкт самочинного будівництва може бути за рішенням суду визнано за особою, що здійснила таке будівництво. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке, самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. (ч. 5 ст. 376 ЦКУ). Аналіз вказаної статті дає підстави вважати, що для визнання права власності в судовому порядку, необхідно з'ясувати ряд обставин, що мають суттєве значення для розв'язання справи, а саме встановити: особу, яка є фактичним власником спірного майна, відсутність порушень прав третіх осіб, відповідність самочинно збудованих об'єктів приписам державних будівельних норм та питання щодо можливості їх подальшої безпечної експлуатації, наявність наданої у встановленому законом порядку земельної ділянки саме за цим цільовим призначенням, а також ставлення власника земельної ділянки до факту самого будівництва на ній. Позивачем не додано жодних доказів відповідності самочинно збудованих будівель приписам будівельних норм, правил пожежної безпеки, санітарним нормам та правилам та ін. Також не надано відомостей, які б свідчили про наявність чи відсутність порушень прав третіх осіб. Посилання позивача на висновок КП «Містарпроект» не може бути взятий судом до уваги в якості доказу відповідності самочинно збудованих (реконструйованих) об'єктів приписам чинних будівельних норм, правил пожежної безпеки, санітарних норм та правил, вимог щодо енергозбереження, охорони праці, тощо, оскільки предметом дослідження в цьому висновку є лише визначення технічного стану конструкцій. Крім того, позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували витрати позивача на проведення робіт з будівництва (реконструкції) спірних об'єктів, договорів з будівельними організаціями, актів виконаних робіт, балансової довідки, тощо. Відсутність цих документів не дасть змоги з'ясувати факт наявності чи відсутності порушень прав третіх осіб при будівництві спірних об'єктів. Позивачем також не надано жодних відомостей відносно того, чи не розташовані спірні об'єкти нерухомого майна на існуючих комунікаційних мережах, системі каналізації, тощо. Відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України та Закону України «Про основи містобудування», після завершення будівництва об'єкт нерухомості підлягає прийняттю до експлуатації. При цьому, порядок прийняття в експлуатацію об'єктів встановлюється підзаконними актами. Виконання підготовчих робіт, у тому числі з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, може здійснюватися на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень без реєстрації зазначеної декларації або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Спірний об'єкт нерухомого майна не було прийнято до експлуатації. Відповідно до приписів статті 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнано за особою, що здійснила це будівництво лише за умови надання їй земельної ділянки під вже збудоване майно. Однак, земельна ділянка у встановленому законодавством порядку позивачу не надавалась. Наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно зведене майно, тому просив у задоволенні позову відмовити. В додаткових поясненнях представник відповідача просив ухвалити рішення на розсуд суду за наявними у справі матеріалами, відповідно до чинного законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 553 [PERSON] є власницею житлового будинку з надвірними побудовами за [ADDRESS]. Як вбачається з договору користування земельною ділянкою № 5/6585 від 12.11.2013 року [PERSON] надано у користування земельну ділянку площею 764 кв. м. без виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 5 зазначеного договору земельна ділянка використовується для експлуатації існуючого житлового будинку з надвірними побудовами, забороняється самовільна забудова земельної ділянки. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 15.08.2013 року складеного КП «Мінстарпроект» житловий двоповерховий будинок літ І-2, навіс ліл. К, розташовані за адресою: [ADDRESS] у Калінінському районі м. Донецька відповідають вимогам надійності і можливості його безпечної експлуатації. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку від 13.06.2014 року № 13772960 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], оскільки надані документи не відповідають вимогам законодавства та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно договору користування земельною ділянкою на підставі рішення Донецької міської ради від 19.09.2008 року земельна ділянка надана в користування позивачу для єксплуатації існуючого житлового будинку з надвірними побудовами, забороняється самовільна забудова земельної ділянки. У порушення умов договору позивачем здійснена самовільна забудова. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивачем не виконані вказані вимоги, тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed