Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеною заявою, якою просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 15 та земельну ділянку площею 0,32 га, що розташовані за адресою: с. Піски Житомирського району Житомирської області по вул. Шахтарська, як за спадкоємицею за законом після смерті матері. В судове засідання сторони не з'явились, проте як від позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримала та просили її задовольнити. Представник відповідача ставлення до заявлених позовних вимог не виказав. Причини неявки в судове засідання представника третьої особи суду не відомі, хоча останній завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання даної справи. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 1 лютого 2008 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.8, 15). Після смерті останньої залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається з житлового будинку № 15 та земельної ділянки площею 0,32 га, що розташовані за адресою: с. Піски Житомирського району Житомирської області по вул. Шахтарська. Згідно довідки сільської ради (а.с.9) зазначений житловий будинок рахувався за [PERSON] згідно запису у погосподарській книзі і право власності на нього не зареєстроване (а.с.10). На час смерті та впродовж шести місяців після смерті [PERSON] за вищевказаною адресою з нею ніхто не проживав та зареєстрований не був (а.с.11). Земельна ділянка площею 0,32 га в приватну власність спадкодавця не передавалась та знаходилась в її користуванні (а.с.12). Позивач є єдиною спадкоємицею до майна своєї померлої матері (а.с.13). Постановою нотаріуса від 25 листопада 2015 року (а.с.14) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне у даній справі нерухоме майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший аніж судовий спосіб не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз встановлених судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності, дає підстави суду для часткового задоволення позову з огляду на слідуюче. Як встановлено в ході розгляду спарви, спадкодавець за життя була фактичним власником спірного у даній справі житлового будинку та земельної ділянки, однак за життя належним чином оформити своє право власності на них не встигла, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності, позивача, як спадкоємиці за законом після смерті сматері, чітко передбачено нормами ЦК України. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з даних правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення в частині визнання права власності на житловий будинок, як така, що доведена позивачем. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору в розмірі 691,05 гривня, з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial