Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просить, визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування квартирою №79 в будинку № 79 по вулиці Університетська в місті Мелітополь. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 24.01.2014 року. В зазначеній квартирі зареєстрована сестра позивача [PERSON], яка фактично з 2001 року не проживає в квартирі, оскільки виїхала в іншу країну та місце її перебування на теперішній час невідоме. Реєстрація відповідача порушує право позивача на вільне користування та володіння належним йому майном, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Представник позивача в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява в якій вона повідомила, що з вересня 2002 року в квартирі [ADDRESS] дійсно не проживає, про що намагалася письмово повідомити міграційну службу. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду\~Запорізької області від 31.102.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд,\~ дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.01.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] /а.с.8-9/. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]/а.ч.10/. Відповідно до довідки від 05.10.2018 року, виданою Комунальним підприємством «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON], [INFO], з 2001 року не проживає. В силу того, що відповідач зареєстрована в квартирі, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно положень статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом наведених вище правових приписів право особи на користування чужим майном, зокрема житловим будинком чи квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-2931цс16. Враховуючи той\~факт,\~що відповідачі\~добровільно залишили\~квартиру і\~на даний\~час в\~ньому не\~проживає, не приймає участі в сплаті комунальних платежів, їх реєстрація порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідачів користуватися чужим майном (житловим будинком) на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved