Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна. В якому просить суд: поділити спільне сумісне майно подружжя - автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 р.в., д/н [NUMBER] та виділити у приватну власність гр. [PERSON] ІПН [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], 2/3 частини автомобіля «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 р.в., д/н [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.09.2010 року між сторонами був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі ними придбаний, за спільні гроші, транспортний засіб - автомобіль марки «Mersedes-Benz», марки «1117», 1996 р.в., д/н [NUMBER]. Відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити спільне сумісне майно, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Вказав, що спірний автомобіль було придбано в період перебування сторін у шлюбі. Таким чином він є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Проте, враховуючи, що на даний момент позивач вимушена проживати разом зі спільним з відповідачем сином та утримувати його одна, то на її думку вона має право збільшити частку майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю, під час його поділу, а саме в розмірі 2/3 частини від спільного сумісного майна подружжя. Відповідач та представники відповідача, в судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, та заперечують проти їх задоволення. Вказали, що автомобіль дійсно було придбано в період перебування сторін у шлюбі, але не за спільні кошти, а за кошти батьків відповідача, тому даний автомобіль не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу. Вказали, що на даний час доходи позивача значно перевищують доходи відповідача. Також зазначили, що відповідач в період придбання автомобіля працював, що підтверджується відповідними доказами, а позивач навчалась в інституті після чого перебувала в декретній відпустці. Вказані обставини на їх думку свідчать про відсутність підстав для задоволення позову. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, вислухавши пояснення сторін, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 49). Від сумісного проживання мають дитину, сина - [PERSON], [INFO] (а.с.50). В період перебування у шлюбі ними придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 р.в., д/н [NUMBER], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 72-73). За рішенням Бубушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2017 шлюб між сторонами розірвано, з відповідача на користь позивача на утримання сина щомісячно стягуються аліменти у сумі 1000грн. (а.с.53). Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визначаючи обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, обов'язково слід встановлювати правовий режим його належності подружжю загалом або дружині/чоловікові окремо. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач в своїх запереченнях проти позову вказав, що даний автомобіль придбаний в період шлюбу проте за кошти надані його батьками. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача та його представника, на те, що автомобіль придбаний не за спільні сумісні кошти подружжя, суд оцінює критично з огляду на відсутність в підтвердження їх будь-якими доказами. Також не заслуговують на увагу пояснення представника відповідача про відсутність у позивача 2012-2013 роках джерел до існування, оскільки з матеріалів справи вбачається, що остання не мала самостійних доходів з поважних причин - народженням та доглядом за спільним із відповідачем сином. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя . Відповідно до ч.1,3 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачем зазначено, що вона проживає разом з сином [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим вона просить збільшити її частку у спільному сумісному майні до 2/3. Проте, позивачем та її представником, в порушення вимог 10,60 ЦПК України, не подано доказів на підтвердження підстав для збільшення частки у спільному сумісному майні, як того вимагає ч. 3 ст. 70 СК України. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, судом враховано, що автомобіль є річчю неподільною в розумінні ст. 183 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 74 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Проте відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Оскільки на час розгляду справи сторонами не надано згоди на отримання грошової компенсації замість належної їм частки автомобіля, суд приходить до висновку, що необхідним є визнати ідеальними частки [PERSON] та [PERSON] по 1/2 за кожним в рухомому майні - автомобілі марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 р.в., д/н [NUMBER], залишивши автомобіль у їх спільній частковій власності. Вказане узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній при розгляді цивільної справи № 405/343/15-ц у Постанові від 18.01.2017. Крім того, в письмових запереченнях проти позову [PERSON] ставить ряд вимог, які судом не можуть бути задоволенні, оскільки, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті відповідач має право пред'явити зустрічний позов, який має відповідати вимогам ст. 119,120 ЦПК України. Враховуючи, що вимоги відповідача викладені в письмових запереченнях проти позову, в порушення вимог Цивільно-процесуального кодексу України, суд не знаходить підстав для їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 1413,50 грн. (а.с.1), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial