Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку, зокрема, дочка - [PERSON]. Проте у зазначеному будинку не проживає більше двох років, поїхала у невідомому напрямку, її особисті речі відсутні. Місце перебування відповідача на теперішній час невідомий. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON]такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] та анулювати її реєстрацію за даною адресою в органах міграції та реєстрації фізичних осіб. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити за вище зазначених обставин, в останнє судове засідання, від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутня за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори 26.01.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори 16.12.2009 року, є власником житлового будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.04.2010 року. Згідно домової книги для прописки громадян, які проживають у [ADDRESS], зокрема, перебуває на зареєстрованому обліку [PERSON], але за даною адресою не проживає, її особисті речі в будинку відсутні, що ні ким не оспорювалося. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] у спірному житловому будинку більш двох років. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає у житловому приміщені більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням у спірному будинку, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, а саме, на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть та інше. Зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою ) органом, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленим КАС України. Таким чином, вимоги про зняття осіб з реєстраційного обліку не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: partial