Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до Станично-Луганського районного суду Луганської області із зазначеним позовом до відповідача [PERSON]. На виконання вимог Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII від 12.08.2014 та розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 дана цивільна справа була передана до розгляду зі Станично-Луганського районного суду Луганської області до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду від 29.09.2015 справу прийнято до провадження суду та призначено до судового розгляду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивачка є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район смт. Станиця Луганська вул. Лісна, 25 на підставі правовстановлюючих документів. Позивачка з відповідачем знаходились в зареєстрованому шлюбі та їм в рівних частках подарували житловий будинок. У 2004 році вони розірвали шлюб та відповідач подарував їй 1/2 частину свого житлового будинку. Після здійснення правочину відповідач залишився проживати у будинку, добровільно зніматися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою не бажає. Наявність реєстрації відповідача в помешканні позивачки перешкоджає їй у здійсненні прав на власний розсуд користуватися та розпоряджатися власним майном, а саме в оформленні субсидії по сплаті за житлово-комунальні послуги, тому вона вимушена була звернутися з цим позовом до суду, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження житловим будинком, розташованим за вищевказаною адресою, визнавши відповідача втратившим право користування зазначеним житловим приміщенням шляхом його виселення без надання іншого житлового приміщення. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні, просила справу розглянути за її відсутності, у разі неявки відповідача була не проти її розгляду у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, судовими повістками та оголошеннями на Офіційному веб-порталі «Судова влада України», про причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає можливим розглянути справу заочно за наявними у неї матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Копією договору дарування житлового будинку від 28.11.03 р., посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори [PERSON] підтверджується, що позивачці і відповідачу подарували в рівних частках житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. Лісна, буд. 25 (а.с.13). Копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.10.04 р. підтверджено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Відповідно до договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 11 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], відповідач подарував, а позивачка прийняла в дар у нього 1/2 частину житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою (а.с.15). Домова книга позивачки свідчить про те, що за вказаною вище адресою з 09.12.2003 року дійсно зареєстрований [PERSON] (а.с.9-11). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ані власником будинку ані членом сім'ї позивачки не є. За цих обставин суд вважає позов [PERSON] є доведеним, оскільки з моменту відчуження відповідачем 1/2 частини свого житлового будинку на користь позивачки перший втратив право користування вказаним житловим будинком. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи намір позивача щодо усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджатися своїм майном, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності будинком, а саме\~ визнати [PERSON], [INFO], таким, що\~ втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Лісна, 25, смт.\~Станиця Луганська Луганської області та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved