Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вони із відповідачем мають спільну дитину – [PERSON], [INFO], який проживає біля неї та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомогу на утримання дитини не надає, хоча офіційно працевлаштований, є фінансово спроможним, має достатній заробіток, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн., але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 03.04.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що батьками малолітньої дитини – [PERSON], [INFO], є сторони цього спору, в підтвердження чому є свідоцтво про народження (а.с. 4). Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини, вказуючи, що у добровільному порядку останній їх не надає. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Згідно довідки виданої виконкомом Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 20.11.2018 за №1211 (а.с.6) дитина [PERSON], [INFO] проживає біля матері [PERSON] Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України, зокрема це стосується дитини та платника аліментів. На пропозицію суду викладену в ухвалі від 03.04.2019 відповідач не надав жодних заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з’ясуванню при вирішенні питання про розмір аліментів. Правилами ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання. Позивач вказує у позові, що отримувані нею доходи є мінімальними, на підтвердження вказаних обставин надано наступні докази: відомості із Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків (а.с.7), відповідно до якої з 1 кварталу по 3 квартал 2018 [PERSON] доходів не отримувала; довідку Липовецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 17.12.2018 (а.с.8), відповідно до якої на обліку як безробітна у центрах зайнятості України [PERSON] не перебуває; витяг із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов’язкового державного соціального страхування (а.с.9), з якого встановлено, що за 2018 рік [PERSON] отримала 8046, 48 грн. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За встановлених в ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обов’язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині у спосіб обраний позивачем твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону. Визначаючи такий розмір аліментів, суд виходить із того, що позивачем не доведено наявність у відповідача на правівласності будь якого майна, не наведено та не підтверджено інші обставини, що мають істотне значення, зокрема достатність заробітку (доходу) платника аліментів, які б давали суду підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі та мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки доводи позивача в частині наявності у неї іншої дитини, яка тяжко хворіє та потребує додаткових витрат на неї не є такими обставинами, що враховуються при визначені розміру аліментів відповідно до ст.182 СК України. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обов’язку батька на надання утримання дитині відповідно до її віку та його можливостей, що дозволить створити умови життя необхідні для розвитку дитини. З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково за його недоведеності. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред’явленні позову позивач була звільнена від сплати судового збору, суд присуджує його з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Outcome: partial