Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість з несплаченої заробітної плати в розмірі 31522. 16 грн., середній заробіток за кожен день день затримки розрахунку по день ухвалення рішення, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначає, що в період з 21.07.1981 року по 15.03.2021 року вона знаходилась в трудових відносинах з АТ «ХАРП». 15.03.2021 року звільнилась із зазначеного підприємства. Однак при звільненні відповідач не виплатив їй нараховану заробітну плату в розмірі 31522. 16 грн. Також, зазначила, що її середньоденний заробіток складав 260. 93 грн., розрахунок нею проведений особисто, враховуючи наявні розрахункові листи, відповідно до\~Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, враховуючи період затримки з 16.03.2021 року по день винесення рішення, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення. Також, просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати щодо сплати судового збору. Окрім цього просила стягнути на її користь моральну шкоду, яку визначила в 5000 грн. Ухвалою суду від 11.06.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в поданій через канцелярію суду заяві просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов суду не надав. Також у відповідності до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст.\~223\~ч.4,\~280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] працювала в ПАТ «ХАРП» з 21.07.1981 року та була звільнена 15.03.2021 року за власним бажанням, що підтверджується відповідною копією трудової книжки. Відповідно до вимог\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідачем не було подано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, тому, враховуючи, що позивачем зазначено в позові про існуючу заборгованість станом на день звільнення в розмірі 31522. 16 грн., що також підтверджується копією розрахункового листа за березень 2021 року, суд вважає, що сума заборгованості саме в цьому розмірі підлягає стягненню з відповідача. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 16.03.2021 року, наступного дня з моменту звільнення, та по 02.12.2021 року, момент постановлення рішення суду. Оскільки відповідачем не було надано суду довідку про розмір середнього заробітку відповідно до ухвали суду, судом самостійно, відповідно до наданих розрахункових листів позивачем, проведено розрахунок середнього заробітку. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, позивач звільнена 15.03.2021 року, для проведення розрахунку середнього заробітку судом використовується нарахована заробітна плата за лютий та січень 2021 року, що складає середньоденного заробітку 260. 93 грн. Період затримки розрахунку складає з 15.03.2021 року по 02.12.2021 року, а всього 184 дні. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає 184 дні х 260. 93 грн. = 48011. 12 грн. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів сплати заборгованості позивачу суду не надано, протягом часу перебування справи в суді не було надано довідок про розмір заборгованості та середнього заробітку, не було наведено відповідачем доводів щодо підстав порушення строків виплати та причин неможливості надати позивачу довідку про розмір заборгованості. Згідно ч. 1\~ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п.\~171.1\~ст.\~171\~та 14.1.180 ст.\~14 Податкового Кодексу України\~та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 9, 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В позові позивач посилається на те, що мало місце істотне, тривале порушення її трудових прав, що поставило її у скрутне матеріальне становище, не було можливості забезпечити сім`ю, проходити лікування, довелося економити, що призвело до душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які полягали у постійному страху залишитись без засобів існування та стресі. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved