Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на такі обставини. Вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з вересня 2008 року по 10 вересня 2012 року. 10 вересня 2012 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду. Під час спільного проживання 06 листопада 2005 року в них народилася донька [PERSON]. За рішенням суду, місце проживання доньки після розлучення визначено разом з нею. В даний час дитина проживає з нею за адресою: вул.Ізюмська, буд.7, м.Нікополь, Дніпропетровська область. Вона виховує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На її адресу надійшло запрошення до Ізраїльської Республіки від родини її брата [PERSON], який там проживає і є громадянином [PERSON]. В даному запрошенні міститься інформація про взяття зобовязання її братом утримувати її з донькою під час перебування в [PERSON] протягом 2-х місяців та надання оздоровчої поїздки на Мертве море, екскурсії по [PERSON], зустрічі з близькими, так як в [PERSON] проживає і її другий брат [PERSON]. З огляду на цю обставину, вона має намір влітку, під час літніх канікул, разом з донькою відвідати своїх рідних в [PERSON] та відпочити. Також така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку її дитини, бо [PERSON] є духовним центром християн, а вона з донькою відвідує християнську церков повного Євангелія „Пробудження. Окрім того, її донька матиме можливість відпочити та оздоровитися на Мертвому морі, вода, сіль і морські грязі якого володіють цілющими силами і властивостями. Тому, завдяки значній фінансовій допомозі, яку надає її брат, вона матиме можливість оздоровити доньку на морі, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Також її донька зможе побачити рідних, за якими дуже сумує. Але, не зважаючи на це, її колишній чоловік [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої [PERSON] шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України, визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Порядок виїзду за кордон дітей без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено Законом України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадяни України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, „Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 року № 152. Також, відповідно до положення ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Відповідно до п.4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України із змінами та доповненнями, передбачають, виїзд за межі країни дітей, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. Крім того, в дозволі вказується держава прямування і тривалість поїздки. Перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За таких обставин звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач таким чином помстився їй за те, що вона виграла в нього суд з поділу майна подружжя. Але їх дитина через сімейні стосунки своїх батьків страждати не повинна. Зараз вони з відповідачем не спілкуються взагалі. Рідних, які б могли вплинути на відповідача, в нього теж немає. Відповідач платить їй аліменти, бо їх стягують за рішенням суду на заводі, де він працює. Однак, з дитиною він також не спілкується і участі у вихованні доньки не приймає. Відповідач до суду не прибув, про день та час розгляду справи по суті неодноразово був повідомлений належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які отримав особисто. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і суду пояснила, що позовні вимоги необхідно задовольнити, бо вони висунуті в першу чергу в інтересах дитини. Позивачку вони знають вже давно, з того часу, як відповідач залишив позивачку з двома дітьми та купою боргів і вона доводила своє право та право своїх дітей на житло та достойне існування. Заслухавши думку позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно Принципу 2 „Декларації прав дитини, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН „Про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатись до суду, органів державної влади, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2008 року по 10.09.2012 року (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). Дитина проживає з матірю позивачкою по справі - за адресою: м.Нікополь, вул.Ізюмська, 7 (а.с.9). Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивачка має рідних братів в державі [PERSON], один з яких надав їй запрошення до себе в гості та зобовязався утримувати та оздоровити позивачку з донькою протягом їх перебування в [PERSON] (а.с.6-7). На думку суду, відповідач по справі безпідставно чинить перешкоди у здійсненні матірю заходів, спрямованих на фізичний, духовний та моральний розвиток доньки, оскільки безпідставно чинить перешкоди для розвитку, оздоровлення та поширення її кругозору тощо. Зокрема, відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон для зустрічі з ріднею, відпочинку тощо. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особисті. Суд вважає, що відмова відповідача надати дозвіл своїй неповнолітній доньці на тимчасові поїздки за кордон України для зустрічей з рідними, оздоровлення та відпочинку нічим не обґрунтована і суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд [PERSON] з матір'ю за межі України не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини.

Outcome: partial