Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Російської Федерації. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.10.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. При цьому, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає, тому що знаходиться в місцях позбавлення волі з 2006 року. Вона має намір разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон, а саме до Російської Федерації для тимчасового перебування у її батьків. Позивач з дитиною мають статус внутрішньо переміщених осіб. З початку проведення АТО фактично проживають у м. Києві у знайомих. Свого житла у місті Києві не мають, тому позивач має намір тимчасово виїхати за кордон до своїх батьків для забезпечення кращих умов життя необхідних для розвитку дитини. Відповідач не проти виїзду дитини за кордон, але відбуває покарання на окупованій території України в Луганській області м. Красний Луч. Завірити дозвіл на виїзд за кордон нотаріально можливості не має у зв'язку з окупацією. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій не заперечує проти виїзду на тимчасове місце проживання до Російської Федерації позивача разом з його неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 02 жовтня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, Україна. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 09 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3125, де батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON], [INFO] є громадянкою Російської Федерації та у 2000 році переїхала до України, що підтверджується паспортом [NUMBER] виданим 25.12.2015 року Г/К Росії, Харків та посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] виданою 29.07.2011 року Міністерством внутрішніх справ України. Відповідно до довідки від 01.04.2015 року №3004010286 виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, позивач [PERSON] разом з малолітнім [PERSON], [INFO], взяті на облік як тимчасово переміщені особи та фактично проживають/перебувають в м. Києві. Відповідно до позовної заяви відповідач [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі з 2006 року та відбуває покарання на тимчасово не підконтрольній Українській владі території, а саме в м. Хрустальне (Краний Луч) Луганської області. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі -Порядок), затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 №152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Поряд з тим, п.п. 2 п. 20 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду малолітнього [PERSON] за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої 27.02.1991, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України,а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти виїзду дитини за кордон разом із матір'ю, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації малолітнього [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) батька [PERSON] строком до 01.01.2018 року. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, та

Outcome: approved