Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі і від спільного життя у них народилась донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні.. Відповідач працює у ВАТ «Володимир-Волинська птахофабрика», отримує заробітну плату, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей. Просить стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу (заробітку), але не манше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в обґрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив стягувати з нього аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку. Підтвердив, що працює у ВАТ «Володимир-Волинська птахофабрика», отримує регулярний щомісячний дохід у розмірі близько 3000 грн. На утриманні інших дітей, окрім спільних із позивачем не має, на його утриманні не перебувають непрацездатні батьки, дружина, інвалідність не встановлена. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], котрий 21.10.2014 р. рішенням Володимир-Волинського міського суду розірваний. Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] підтверджується, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дитини між сторонами не досягнено. Окрім цього, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З пояснень відповідача встановлено, що він працює у ВАТ «Володимир-Волинська птахофабрика», отримує регулярний щомісячний дохід у розмірі близько 3000 грн., котрий на думку суду не є мінливий. Дана обставина визнається сторонами, а тому згідно ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Нормою ч.3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З аналізу змісту ч.1 ст. 184 СК України вбачається, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як цього просив відповідач, може бути у випадку коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Визначаючи спосіб виконання [PERSON] обов»язку утримувати неповнолітніх дітей, суд виходить з того, що він працює, має регулярний, немінливий дохід, тому у відповідності до вимог ст. 183 СК України зобов'язаний сплачувати аліменти саме y частці від доходу, а не в твердій грошовій сумі. Посилання відповідача на те, що він після ухвалення рішення може припинити трудові відносини з підприємством на котрому працює, внаслідок чого не буде утримувати доходу, не може бути на даний час підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. У випадку настання такої обставини вона може слугувати підставою для зміни способу стягнення аліментів (з частки на тверду грошову суму). Водночас, згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Визначаючи аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд виходить з того, що даний розмір жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітніх дітей та спроможності відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, оскільки на його утриманні не перебувають інші діти, непрацездатні батьки, дружина, а також не встановлено інших обставин, котрі б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти саме у цьому розмірі. На думку суду, визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітніх дітей та їхній достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними і таким, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved