Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду 15.05.2014 року із позовом про визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], яка належить її вітчиму [PERSON], померлому [INFO] на підстав договору купівлі-продажу від 18.07.1991 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті вітчима спадкоємцем його майна є його дружина і її мати [PERSON], яка також померла [INFO]. За життя її мати фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована у цій квартирі, проживала в ній разом з чоловіком і залишилася проживати в ній після його смерті, але юридично своє право на спадщину вона на оформила. Після смерті вітчима позивач переїхала до своєї матері, оскільки остання хворіла та потребувала сторонньої допомоги і проживала у спадковій квартирі, доглядала її, сплачувала комунальні послуги до самої смерті матері. Коли мати померла, позивач за свої кошти організувала її похорони і залишилася проживати у спадковій квартирі, де і мешкає до наступного часу, сплачує комунальні послуги, зробила поточний ремонт. Після смерті матері позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, але їй було відмовлено, оскільки у неї відсутній оригінал договору купівлі-продажу спадкової квартири, а є тільки його копія. За таких підстав їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, оскільки бути присутньою у судовому засіданні не має можливості через похилий вік. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Проте, відповідач в особі Нижньокринської селищної ради раніше надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що проти позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] не заперечують. Також просять розглядати справу без участі представника і прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно представленим копіям свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 15 березня 2004 року та серії [NUMBER] від 21 жовтня 2010 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] [INFO] відповідно. Той факт, що вони були чоловіком та дружиною підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 18 липня 1963 року, копія якого є в матеріалах справи. Згідно копії договору купівлі-продажу від 18 липня 1991 року власником квартири [ADDRESS], належить [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.07.1991 року, укладеного між шахтоуправлінням «Зуївське» виробничого обєднання «Октябрвугілля» в особі [PERSON], діючої за довіреністю та [PERSON] та відповідним штампом бюро технчної інвентаризації м.Макіївки, датованим 24.09.1991 року. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді спірної квартири фактично прийняла мати позивача [PERSON], як дружина померлого, оскільки проживала у цій квартирі до моменту смерті, що підтверджує довідка, видана Нижньокринською селищною радою Совєтського району м.Макіївки за № 1757 від 25.04.2014 року. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком і дружиною підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Н-Кринською селищною радою Совєтського району 18.07.1963 року, копія якого є в матеріалах справи. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері [PERSON] відповідно до ч 1 ст. 1261 ЦК України, як донька померлої. Інших спадкоємців немає, оскільки рідна сестра позивача [PERSON] також померла [INFO]. Факт родинних відносин між позивачем і [PERSON] як рідних сестер встановлений рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 15.01.2014 року, яке набрало законної сили 25.01.2014 року. Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про прийняття спадщини їй відмовлено, оскільки вона не може надати нотаріусу оригінал договору купівлі-продажу спадкової квартири. Позивач до і після смерті матері мешкає у спірному будинку, підтримує його технічний стан, оплачує комунальні послуги, що підтверджує той факт, що вона фактично прийняла спадщину. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожний окремо пояснили, що позивача знають, вони сусіди, також знали і її вітчима [PERSON] та її мати [PERSON], яка померла у 2010 році. Позивач переїхала та проживала з матір'ю після того, як помер вітчим, доглядала за нею, оскільки та хворіла і потребувала сторонньої допомоги. Коли мати померла, позивач займалася організацією її похорон, поховала її. Після смерті матері позивач мешкає у спірній квартирі. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Проте, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, передбачено, що при зверненні спадкоємця в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини він повинен надати оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують законні права власності спадкодавця, а також відповідність заповідальних документів з правовстановлюючими. Позивач має тільки копію правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу від 18.07.1991 року, відповідно якому [PERSON] є власником спірного майна, і таким чином відповідно до ст. 3 ЦПК та ст.. 16 ЦК України у неї виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із частиною 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст.. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За правилами ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч 3 цієї ж статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно технічному паспорту, виготовленому ТОВ «Міське БТІ» м.Макіївки та акту від 15.04.2014 року встановлено, що квартира [ADDRESS] на земельній ділянці знаходяться господарчі споруди: сарай літ. И, навіс літ. М, які є тимчасовими, колодязь літ. Л - споруда. Крім того, в акті зазначений сарай літ. К, як самовільно побудована споруда. Проте з такими виводами суд не може погодитися, оскільки як вбачається з технічного паспорту від 27.09.1991 року зазначена споруда - сарай літ. К також значиться у технічній характеристиці. Відповідно до Наказу № 404 від 09.08.2012 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» не є самовільними «…індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року». Порівняльною характеристикою технічних паспортів на спірну квартиру від 27.09.1991 року та від 15.04.2014 року встановлено, що в обох паспортах значиться сарай літ. К розмір якого у обох паспортах становить 4,65 х 3,60, що дає підстави суду вважати, що зазначений сарай не є самовільно побудованою спорудою відповідно до зазначеного вище наказу. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що даний позов не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і тому може бути задоволений.

Outcome: approved