Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, про стягнення інфляційної суми, три процента річних та пені за користування чужими коштами, посилаючись на те, що Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 05.09.2013р. з відповідача на користь [PERSON] стягнуто 108 194,50 грн. грошової компенсації та 1 540,39 грн. судових витрат, що в сумі складає 109 734,89 грн. Рішення суду набрало чинності 05 вересня 2011 року. Відповідач рішення суду не виконав і постановою державного виконавця відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Однак відповідач до сьогоднішнього дня рішення суду не виконав, грошові кошти не сплатив позивачці, а тому позивач просить стягнути на її користь з відповідача втрати від інфляції 8 332,28 грн., проценти за користування коштами 2 660,70 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань 7 074,14 грн., всього на загальну суму 18 067,12 грн. та 243,60 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що позов є надуманим та безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 05.09.2013р. з відповідача на користь [PERSON] стягнуто 108 194,50 грн. грошової компенсації її частки в спільному майні подружжя, та 1 540,39 грн. судових витрат, що в сумі складає 109 734,89 грн., та рішення до цього часу відповідач не виконав. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, та поясненнями сторін. Однак, суд не бере до уваги пояснення представника позивача, про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки інфляційної суми, три процента річних та пені за користування чужими коштами, оскільки договір між сторонами не укладався, а тому посилання представника позивачки на ч. 1 ст. 536 ЦК України є безпідставними. Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України при наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами сімейного законодавства. За таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються до сімейних правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями сімейного законодавства, тому не можуть бути застосованими для врегулювання даного спору, а тому в задоволенні позову слід відмовити, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: dismissed