Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до Гощанського районного суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, визнання порядку користування будинком, в якому просить суд встановить порядок користування майном та усунути перешкоди в користуванні у здійсненні права користування та розпорядження майном. В обґрунтування позову вказує, що будинок [ADDRESS] . належить їй та відповідачам на праві спільної часткової власності. Позивачка є власником ј частки домоволодіння, що підтверджується інформаційною довідкою 101480583 від 25.10.2017 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ј частка цього домоволодіння, а їх спільній сестрі [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належала Ѕ частка домоволодіння. Домоволодіння позивачка та її брат [PERSON] та сестра [PERSON] (померла у 2016 році) успадкували після смерті їх батьків. Вказує, що після смерті у 2016 році сестри [PERSON] її син та відповідач по справі [PERSON] чинить перешкоди у її користуванні, розпорядженні, утриманні та збереженні будинку та господарських будівель. Відповідач [PERSON] замінив дверний замок на вхідних дверях в будинок та не надає їй ключі, тривалий час не допускає позивачку в будинок, тобто використовує домоволодіння на власний розсуд без погодження з власниками, в результаті чого вона не має можливості розпоряджатись та користуватись своїм майном. У зв`язку з чим вважає за необхідне звернутись з цією позовною заявою до суду з метою усунення їй перешкод у користуванні будинком та визначити порядок користування даним будинком. У зв`язку з чим вважає за необхідне звернутись з цією позовною заявою до суду з метою усунення їй перешкод у користуванні будинком та визначити порядок користування будинком за адресою: [ADDRESS] . 26.03.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якій вказує, що відомості які позивачка вказує у позовні заяві не відповідають дійсності. Зокрема, він не чинить перешкоди у користуванні її часткою будинку, а частки права спільної часткової власності у дійсності є такими: позивачці [PERSON] , якій належить ј частка цього домоволодіння, проте його покійній матері [PERSON] , на праві приватної спільній частковій власності належала 3/4 частка домоволодіння, так як [PERSON] , якому раніше належала ј частка домоволодіння, 15.12.2003 року подарував свою частку для [PERSON] . Також вказує, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, так як в нього немає права спільної часткової власності на вищезазначений будинок, так як він свою ј частку будинку подарував для [PERSON] . Проте, спадкоємцями після смерті [PERSON] є батько відповідача [PERSON] та брат [PERSON] , які прийняли спадщину подавши заяви до нотаріуса. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з ѕ частки домоволодіння, що по [ADDRESS] . Згідно заповіту матері, [PERSON] та [PERSON] належить по 5/12 частки від ѕ домоволодіння. Його батькові [PERSON] , який має право на обов`язкову частку в спадковому майні належить 2/12 частки від ѕ домоволодіння. На підставі вище викладеного в позовній заяві, направленій до суду [PERSON] не вірно зазначений відповідачем [PERSON] , який не є співвласником спірного майна, а також не зазначені відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які мають частку у спірному майні. Тому, [PERSON] вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 04.04.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив якому зазначено, що [PERSON] є належним відповідачем по справі так як йому дійсно належить ј частки будинку в [ADDRESS] , що стверджується інформаційною довідкою №101480583 від 25.10.2017 року. Тому, підстав для заміни співвідповідача немає. Враховуючи, що співвласниками будинку є [PERSON] та [PERSON] , тому просить залучити їх у якості третіх осіб. Ухвалою суду від 16.04.2019 року залучено третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог - [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачі не заперечували проти встановлення порядку користування житловим будинком, вказали, що позивачу ніхто не чинить перешкод в користуванні будинком, а навпаки позивачка створює конфлікти. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований, а позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, а саме ј частки належить - [PERSON] та ѕ частки належить [PERSON] , що стверджується технічним паспортом від 07.03.2019 року виданого КП « Робті ». Встановлено, що відповідач по справі [PERSON] та третя особа [PERSON] прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] Спадкова справа №97/2016. Спадкоємцями першої черги є [PERSON] 1984 року народження та [PERSON] , 1947 р.н., що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 22.03.2016 року та листом державного нотаріуса від 08.04.2019 року №308. Свідоцтво про право на спадщину ще не видано. [PERSON] подарував ј частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 15.12.2003 року посвідченого державним нотаріусом Строкалем В.Д. Таким чином, розмір частки спадкодавці [PERSON] , яка померла [INFO] , складає ѕ. Сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що позивач на даний момент має доступ до будинку за адресою [ADDRESS] . Отже, суд вважає що доводи позивача про те, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою не знайшли свого підтвердження. Враховуючи наведене, підстави для захисту права власності позивача згідно ст. ст.16,391 ЦК України, шляхом усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення позивача відсутні. Що стосується вимоги про визначення порядку користування квартирою, то суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Спірний житловий будинок складається з трьох житлових кімнат: 1-4 житлова кімната площею 12,2 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 19.7 кв.м.; 1-6 житлова кімната площею 10.0 кв.м.; 1-2 - кухні площею 6.8 кв.м., 1-1 - коридор площею 5.4 кв. м., 1-3 коридор площею 5.5 кв. м. Позивач займає одну із кімнат квартири площею 12,2 кв. м. за своїм власним вибором. У спільному користуванні співвласників залишаються допоміжні приміщення зазначені на плані будинку за номерами: 1-1 - коридор площею 5,4 м.кв., 1-2 кладова площею 6,8 м.кв., 1-3 коридор площею 5,5 м.кв., 1-7 - кухня площею 9,6 м.кв., та господарські будівлі - прибудову (а) площею 15,2 м.кв., вбиральню (Д), колодязь (К) площею 9,0 м.кв., огорожу (№ 1) площею 67,7 м. На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси кожної із сторін, суд вважає за можливе визначити порядок користування спірним будинком, за яким позивачу виділяється в особисте користування кімната площею 12.2 кв.м., якою вона користується і сама обрала. Враховуючи, що відповідачі в судовому засіданні не заперечували проти такого порядку користування житловим будинком, суд приходить до висновку, що такий порядок відповідає інтересам сторін, оскільки кожен із співвласників отримує в особисте користування окремі житлові кімнати та не позбавляється користування необхідними в такому випадку іншими приміщеннями будинку.

Outcome: approved