Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

позивач звернулася до суду вимогами якого просить визнати [PERSON] батьком їх спільної дитини, [PERSON], 05.12.2012 року та стягувати з відповідача, як батька їхньої дитини, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно і до досягнення ним повноліття. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що з 2008 року проживала однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу до 2011 року та з весни 2012 року знову відновила з ним відносини, в результаті чого 05.12.2012 року народила дитину, [PERSON], на яку відповідач відмовився визнавати своє батьківство, у зв'язку з чим запис про батька записано за вказівкою матері із зазначенням свого прізвища [PERSON] та ім'я та по батькові - [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про відмову від частини позовних вимог в якій просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання [PERSON] батьком [PERSON] та зміни прізвища дитина [PERSON] на [PERSON] у зв'язку з тим, що відповідач добровільно визнав себе батьком дитини, надавши повторне свідоцтво про народження [PERSON], 05.12.2012 року, де батьком записано - [PERSON]. Розгляд справи просила проводити без її участі, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, повідомлений наолежно, будь-яких заяв, клопотань по суті позову до суду не подав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без укладення шлюбу та мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], який повністю знаходиться на утриманні позивача. Відповідач, будучи працездатним та маючи постійне місце роботи, ухиляється від виконання обовязку по утриманню дитини, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обовязку сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.02.2018 року та до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved