Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 25 червня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства, через що виникали постійні конфлікти та суперечки. З 2015 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач просить суд шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утриманні сина в розмірі 1\~500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 25 червня 2011 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 348 /а.с.8/. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства, через що виникали постійні конфлікти. З 2015 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, з того часу вони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. При таких обставинах суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить їх інтересам, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що малолітній син сторін [PERSON], проживає зі своєї матірю, потребує матеріальної допомоги від відповідача. Тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття щомісячно в розмірі 800 грн. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина з 02 червня 2016 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial