Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

позивач звернулася до суду 18 серпня 2015 р. з позовом, вказавши, що 25 вересня 1995 року відповідно до наказу № 191-к вона була прийнята до ГПНЛ на посаду лікаря-психіатра, в третє чоловіче психіатричне відділення, де працювала лікарем ординатором. Після її скорочення 1996 року та перейменування відповідача її було запрошено знову на роботу шляхом прийняття 01 березня 2011 року наказу № 43-к, яким її було прийнято на посаду лікаря психіатра до ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР». 03 лютого 2015 р. наказом № 31 її було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, про що вона фактично дізналася у травні 2015 року шляхом отримання на адвокатський запит відповіді від 12 травня 2015 р. за № 219. Своє звільнення вона вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, з наказом про звільнення її, позивача, ознайомлено не було, копію наказу вона не отримувала, крім того по теперішній час вона не отримала трудову книжку. Відповідачем було штучно створено умови, за яких вона було фактично позбавлена змоги потрапити на робоче місце: водій службового автобусу відповідача, який здійснював доставку працівників відмовився доставити її на роботу, посилаючись на вказівку адміністрації. Коли ж вона на таксі доїхала до роботи, її не було допущено до робочого місця з одночасним повідомленням, що накази про її неналежне виконання посадових обов'язків та про звільнення вже підготовлені. Тому вона вважає, що такі дії зі сторони відповідача не можна розцінювати як її дисциплінарний проступок та застосовувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Крім того, причини її звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки жодного письмового трудового договору відповідач з нею не укладав та не ознайомлював її з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тому позивач просить поновити її га посаді лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6 ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати сплатити їй моральну шкоду у розмірі 12 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в позові, просили задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] суду доповнила, що про звільнення їй було оголошено 15.05.2015 р. 03 лютого 2015р. вона сиділа в коридорі на стільці до кінця робочого дня, оскільки їй тільки сказали, що вона не допущена до роботи. 04 лютого вона приїхала на роботу та сиділа біля воріт лікарні. Представник позивача [PERSON] суду доповнив, що строк позивачкою пропущений, оскільки вона не обізнана з правовими аспектами, в березні позивачка була на санітарно-курортному лікуванні, а в травні було надано відповідні запити. Представник відповідача Велегура М.І. позов не визнав, суду пояснив, що позивачці в день звільнення було повідомлено про звільнення з роботи, була спроба вручити їй копію наказу та трудову книжку, однак вона відмовилася від підпису і від отримання наказу та книжки, про що було складено відповідний акт. Що стосується позбавлення її відповідачем можливості потрапити до місця роботи, то до ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» з м. Кривого Рогу регулярно курсують автобуси. Щодо не ознайомлення позивачки з правилами внутрішнього трудового розпорядку, то в формі П-2 «Особиста картка робітника» є підпис позивачки про те, що вона ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку та в тім, що вона прийнята на роботу. Стосовно стягнення моральної шкоди, то згідно ст.. 237-1 КЗпПУ моральна шкода стягується коли власником порушуються законні права робітника, однак позивачка звільнена законно, а тому підстав для стягнення моральної шкоди немає. Крім того, згідно ст. 233 КЗпПУ, позовна давність по зверненню працівника до суду по справам про звільнення у місячний строк, тому оскільки позивачка була належним чином повідомлена про її звільнення 03 лютого 2015 року, то пропустила строк подачі позову до суду без поважних причин. Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 43-к по Гейковській обласній психоневрологічній лікарні від 01.03.2001 р. [PERSON] прийнято лікарем-психіатром на 1,0 ставку 01.03.01 р. з місячним випробувальним строком. Направлено на роботу в 1 відділення на 0,5 ставки та 9 відділення на 0,5 ставки (а.с. 38-39 - копія наказу). В типовій формі Т-2 «Особиста картка працівника» [PERSON], заповненої нею 01.03.2001 р., міститься підпис позивача та зазначено, що з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором вона ознайомлена (а.с. 36-37 - копія картки). Колективний договір укладено між головним лікарем та головою первинної профспілкової організації в 2011 р., 2014 р., (а.с. 136-153, 187-199б, ). В журналі ознайомлення працівників лікарні з колективним договором ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» стоїть підпис [PERSON] за 2011 р. (а.с. 134-135). Згідно акту від 23.02.2014 р., засвідченого завідуючою психіатричного відділення № 4 [PERSON], секретарем-друкаркою [PERSON] та інспектором відділу кадрів [PERSON], лікар-психіатр психіатричного відділення № 6 [PERSON] відмовилася від підпису про ознайомлення з колективним договором за 2014-2019 р.р. (а.с. 248). Наказами головного лікаря КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 07 лютого 2014 року, 10 лютого 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 13 жовтня 2014 року [PERSON] за неналежне виконання посадових обов'язків оголошені догани (а.с. 95-128 - копії наказів, рапортів, актів, пояснень). Наказом головного лікаря КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 03 лютого 2015 року [PERSON], лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6, звільнено з 03 лютого 2015 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та зобов'язано інспектора з кадрів [PERSON] видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку, головного бухгалтера [PERSON] провести з [PERSON] повний розрахунок відповідно до чинного законодавства (виплатити компенсацію за 3 календарні дні невикористаної відпустки) (а.с. 25-27 - копія наказу). Згідно протоколу засідання профспілкового комітету КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР» від 03.02.2015 р. при розгляді подання про отримання згоди на звільнення у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором, профспілковий комітет вирішив дати згоду на звільнення [PERSON] лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6 за п. 3 ст. 40 КЗпП України (за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором) (а.с. 33 - копія витягу, а.с. 34-35 - копія протоколу). Згідно довідок КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР» від 31.08.2015 р., середньомісячна зарплата [PERSON] за період з 30.09.2014 р. по 03.02.2015 р. становить 3 419 грн. 10 коп., в період з 30.09.2014 р. по 03.02.2015 р. [PERSON] знаходилась на лікарняному. Компенсаційні виплати були здійснені в лютому 2015 року, крім листка непрацездатності серія АГХ № 799850 від 29.12.2014 р., який надійшов до бухгалтерії 11.05.2015 р. Виплата здійснена у травні 2015 р. (а.с. 40,41 - довідки). Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює головним лікарем КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР». [PERSON] за останні 14 років має лише 2 категорію, з нею ніхто не хотів працювати, так як вона не вміє ставити діагнози, лікувати, конфліктує зі всіма, були неодноразові звернення лікарів, сестер. Вона мала 4 виговори. Що стосується інциденту з хворою «А» (згідно наказу), яка після розмови з [PERSON] мала погіршення стану здоров'я, то це було до 19-00 години, [PERSON] не була черговим лікарем та не мала права заходити в жіноче відділення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є завідуючою 3 відділенням та вважає [PERSON] не професійним працівником та не хоче з нею працювати, оскільки позивачка не може вести бесіду з хворими, виставити діагноз. У [PERSON] було дисциплінарне стягнення за таємну видачу ліків цикладон в жовтні 2014 р. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює лікарем, завідуючою 6 відділенням, [PERSON] мала догани за порушення призначення лікарських препаратів, які вона в історії хвороби не призначала, що є невиконанням порядку згідно наказу МОЗ ведення медичної документації. Це накази по її відділенню. [PERSON] слабо знає психіатрію. З приводу інциденту щодо припадку хворого, то [PERSON] не зазначила припадки хворого в епікрізі. Крім того, відмовлялася від підпису в отриманні наказу про звільнення, потім начальник відділу кадрів її ще раз ознайомила та віддала трудову книжку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює завідуючим другим відділенням, по його відділенню [PERSON] виносили догану. Вона 09.10.2014 р. прийшла у відділення попросила викликати хвору. Це являється порушенням її функціональних обов'язків, оскільки вона працювала у другому відділенні, тому вона не мала права опитувати хвору. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є членом профспілки. 03.02.2015 р. було засідання профспілки по вирішенню питанню щодо звільнення [PERSON], яка на засідання не з'явилася. Всі члени профспілки пішли в її кабінет, [PERSON] поводила себе некрасиво, закривала вуха, бігала по кабінету, їй прочитали клопотання головного лікаря, проголосували за її звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює старшою медичною сестрою 7-го відділення. 03.02.2015 р. збиралися по питанню звільнення [PERSON] Оскільки вона член профспілки, то теж була на засіданні, однак [PERSON] не з'явилася. Тому всі пішли в її кабінет, де вона поводила себе некоректно, закривала вуха, бігала по кабінету. [PERSON] все ж прочитали клопотання головного лікаря та проголосували за її звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює черговою сестрою 2-го відділення. 09.10.2014 р. вона була на чергуванні. Ще не було 19-00 години, коли у відділення зайшла [PERSON], яка не працює в їх відділенні. Запитала як хворі, чи є Акуліч і попросила її покликати. Вона покликала хвору, [PERSON] запитувала у Акуліч чи є у неї квартира, пенсія, діти, та відповіла, що є син. Потім вона відвела Акуліч у відділення, у хворої змінився стан, вона стала тривожна, всю ніч не спала. [PERSON] заборонили спілкуватися з хворими з іншого відділення. В той день про стан здоров'я [PERSON] у неї не запитувала. Свідок [PERSON] після допити свідка [PERSON] доповнив, що якщо лікар приїхав раніше робочого часу, він повинен знаходитися на робочому місці та не повинен питати хворих про родичів, це забороняється діючими функціональними обов'язками та ЗУ «Про психіатрію». Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює інспектором відділу кадрів. [PERSON] була звільнена за неодноразові порушення трудової дисципліни, у неї було 4 догани. Був наказ про звільнення, [PERSON] не прийшла у відділ кадрів, хоча вона телефонувала позивачці, а потім пішла в її кабінет та в присутності 4-х чоловік зачитала наказ та видала трудову книжку. [PERSON] відмовилась підписувати про ознайомлення. З наказами про догану [PERSON] була ознайомлена, вона приходила на оперативну нараду лікарів і в присутності всіх лікарів зачитувала накази. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює старшою медсестрою відділення № 6. Вона працювала з [PERSON], працювати з нею важко, вона погано веде медичну документацію. В лютому 2014 року [PERSON] призначала двом хворим медичні препарати без обґрунтування, на її зауваження відреагувала некоректно. Вона член профкому, було засідання профкому в кабінеті [PERSON], були зачитані всі накази, [PERSON] закривала вуха, намагалася вийти, потім відмовилася підписати наказ, отримати трудову книжку. Трудову книжку [PERSON] поклала перед нею на стіл, однак вона не бачила, щоб [PERSON] взяла її в руки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює завідуючою 4-м відділенням, виконує обов'язки заступника головного лікаря. Спілкуватися з [PERSON] важко, працювати з нею важко, на зауваження вона не реагувала, їй виносилися догани, однак вона відмовлялася підписувати ці накази. Потім на наступні дні їй на нарадах лікарів зачитували ці накази. Таким чином суд вважає встановленим, що на протязі 2014-2015 років позивач ситематично порушувала трудову дисципліну, за що притягувалася до дисциплінарної відповідальності. Судом не встановлено порушень процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Згідно статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Позивачка просить поновити строк звернення до суду з позовом, вказавши, що він пропущений з поважних причин, оскільки 03 лютого 2015 року її було звільнено з займаної посади, однак фактично вона про це дізналася у травні 2015 року шляхом отримання 12 травня 2015 року відповіді на адвокатський запит (а.с. 8,9 - копії запиту, повідомлення). На адвокатський запит надано відповідь КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР», відповідно до якої надати копію трудової книжки [PERSON] на запит неможливо, так як вищевказаний документ знаходиться у [PERSON] (а.с. 9 - копія повідомлення). Актом про відмову працівника від отримання трудової книжки від 03.02.2015 р., інспектор з кадрів [PERSON], завідувач психіатричного відділення № 6 [PERSON], старша сестра медична психіатричного відділення № 6 [PERSON], чергова сестра медична [PERSON], сестра медична процедурна [PERSON] посвідчили відмову [PERSON] в отриманні 03 лютого 2015 року трудової книжки та наказу про звільнення (а.с. 49-50 - копія акту). Згідно цього ж акту, трудову книжку інспектор з кадрів [PERSON] поклала на робочий стіл [PERSON] оформлену трудову книжку, однак в Журналі обліку руху трудових книжок та вкладишів до неї [PERSON] відмовилася ставити підпис. Вказану обставину підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки. Пояснення позивача про те, що вона не знала в лютому 2015р. про її звільнення, спростосувуються її ж поясненнями про те, що 04.02.2015р. її не допустили до роботи. Згідно із чинним трудовим законодавством (ст. ст. 288, 233 КЗпП України) при розгляді трудових спорів суди застосовують строки звернення до суду незалежно від заяви сторін. Встановлення цих фактичних обставин має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки в разі пропущення без поважних причин строку звернення до суду суд відмовляє в позові саме із цих підстав. Позивач при подані позову звернулася з клопотанням про поновлення строку звернення до суду, але не вказала поважність причин, з яких вона пропустила цей строк. В судовому засіданні позивач пояснювала, що в лютому-березні 2015р. перебувала на санаторному лікуванні з дитиною-інвалідом. Але, враховуючи навіть цю обставину, суд виходить з того, що згідно позову, пояснень позивача в суді, вона дізналася про звільнення в травні 2015р., тоді ж отримала копію наказу про звільнення згідно наданому нею листу (а.с.9), а до суду з позовом звернулася лише 18 серпня 2015р., тобто через три місяці. При цьому позивач не навела поважних причин незвернення до суду з травня 2015р. до 18.08.2015р. і не надала доказів в підтвердження цих причин. Таким чином, суд вважає, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі і підстав для поновлення цього строку немає.

Outcome: dismissed