Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на майно. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] на підставі довіреності від 09.04.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстрованої в нотаріальному реєстрі за №973, продав своїй матері [PERSON] як свою 1/2 частку квартири так і її 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала позивачу на підставі договору від 27.12.2000 року. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в нотаріальному реєстрі за № 737. Крім того, відповідач [PERSON] на підставі довіреності від 09.04.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстрованої в нотаріальному реєстрі за №972, посвідченої зняв 02 жовтня 2013 року з реєстраційного обліку і продав своєму батькові [PERSON] автомобіль Chevrolet Еріса LF69K, 2008 року випуску. Продаж автомобіля було здійснено торговельною організацією ПП «МПП Вибір» на підставі договору комісії № ААВ257905 від 02.10.2013 року, укладеного між [PERSON], що діяв від її імені на підставі довіреності від 09.04.2013 року. В подальшому ПП «МПП Вибір» оформило угоду купівлю-продажу спірного автомобілю у вигляді довідки-рахунку серії ААВ за № 257905 від 02.10.2013 року, між торговельною організацією та [PERSON]. Однак, позивач зазначає, що підписи у вищевказаних довіреностях виконані не нею, а тому вказані довіреності є підробними, у зв'язку з чим просить визнати недійними вищевказані довіреності, договори купівлі-продажу її частки квартири та автомобіля, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на вказаний автомобіль, скасувавши державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину квартири та державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний автомобіль, зобов'язавши повернути його позивачу. Також, просить визнати за нею право особистої приватної власності на спірний автомобіль, оскільки він був придбаний нею в кредит, який повертала за рахунок особистих коштів. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON], який діяв також як представник [PERSON], та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, зазначивши, що в порядку добровільного поділу майна позивач сама добровільно передала йому оспорювані довіреності, а він передав їй грошові кошти в рахунок вартості ? частини квартири та ? частини автомобіля, а також відповідач вважав, що усі дії позивача та нотаріуса [PERSON] мають шахрайський характер та повинні бути передані до органів міліції. Крім того, вважали висновок судової почеркознавчої експертизи неповним. Просили у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти позову з підстав, викладених його представником [PERSON] Відповідачі [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] - до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив прозглядати справу у його відсутність та зазначив, що саме позивач [PERSON] звернулась до нього для оформлення двох довіреностей на розпорядження автомобілем та частиною квартири. Ним було встановлено особу відповідно до Закону України «Про нотаріат», довірителем особисто було подано довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. Будь-яких сумнівів щодо особи [PERSON], яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії у нього не виникло. Представники інших третіх осіб до судового не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2000 року [PERSON] до [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. 26 липня 2013 року [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] як представник по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 09 квітня 2013 року за р.№ 973 від імені [PERSON] продав своїй матері [PERSON], вищевказану квартиру. Також [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 0488/08 від 22.02.2008 року належав автомобіль Chevrolet Еріса LF69K, 2008 року випуску. Вказаний автомобіль [PERSON], діючи на підставі довіреності від 09 квітня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 972, від імені [PERSON], 02 жовтня 2013 року зняв з реєстраційного обліку та продав своєму батькові [PERSON]. Продаж автомобіля було здійснено торговельною організацією ПП «МПП Вибір» на підставі договору комісії № ААВ257905 від 02.10.2013 року, укладеного між [PERSON], що діяв від імені позивача на підставі довіреності від 09.04.2013 року. Згідно п.2 договору комісії комісіонер самостійно здійснює продаж транспортного засобу шляхом укладання угоди купівлі-продажу або оформлення іншого документу, передбаченого чинним законодавством України, з третьою особою покупцем. В подальшому ПП «МПП Вибір» оформило угоду купівлю-продажу спірного автомобілю у вигляді довідки-рахунку серії ААВ за № 257905 від 02.10.2013 року, укладеного між торговельною організацією та [PERSON]. Нормою ст.244 ЦК України передбачено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За правилами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В ході розгляду справи була проведена судова почеркознавча експертиза, відповідно до висновку № 35-14 від 14.02.2014 року якої, встановлено, що підписи від імені [PERSON] в графі «Підпис» в першому та другому примірнику довіреностей від 09.04.2013 року, зареєстрованих в реєстрі за № 973 та № 972 виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжному підпису [PERSON] Тотожний результат згідно експертизи і щодо двох підписів в реєстрі нотаріальних дій за 2013 рік, зареєстрованих за № 973, № 973. За правилами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи докази у справі, відповідно до вимог чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання довіреностей недійсними, а також правочинів укладених на підставі цих довіреностей та скасування державної реєстрації на спірне майно за відповідачами підлягають задоволенню. В той час, як позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачем на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та автомобіль Chevrolet Еріса LF69K, 2008 року випуску, задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави набуття права власності, передбачені ст. 328 ЦК України. Також, позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права особистої приватної власності на спірний автомобіль не підлягають задоволенню з тих підстав, що вказаний автомобіль був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 0488/08 від 22 лютого 2008 року, в період перебування в шлюбі з відповідачем, а отже відповідно до вимог ст. 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належних та допустимих доказів щодо придбання вказаного автомобіля за особисті кошти позивачем суду не надано. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача [PERSON] повернути спірний автомобіль та ключів від нього, оскільки позивачем не надано доказів щодо перебування на теперішній час вказаного спірного майна у відповідача [PERSON] Також відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів з кожного на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 933,33 грн. та вартості проведення судової почеркознавчої експертизи, в розмірі 783,36 грн. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідачів, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами.

Outcome: partial