Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Разом з нею у квартирі зареєстровані [PERSON] (невістка) та її неповнолітній син [PERSON] (онук). Відповідачі фактично ніколи не мешкали за місцем реєстрації, в утриманні майна фінансової чи іншої участі не приймали, не сплачували комунальні послуги. З 2015року [PERSON] (невістка) та її неповнолітній син [PERSON] (онук позивача) проживають на території іншої держави. Реєстрація відповідачів порушує права позивача, як власника житла в користуванні та розпорядженні власністю. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 11.03.2019року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та справу призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою від 09.04.2019року постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою від 17.07.2019 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, через канцелярію суду, надав заяву, в якій просить розглядати справу за відсутністю представника органу опіки та піклування, рішення по справі прийняти з урахуванням наданого висновку. Зі згоди представника позивача, суд розглянув справу в порядку заочного провадження, на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.2000 року /а.с.8-11/. Відповідно до копії довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку КП «Жилкомсервіс» Дільниця №40 від 30.03.2015року та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.02.2019року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (власник), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (онук), [PERSON] , [INFO] (невістка), [PERSON] , [INFO] (чоловік) /а.с.5,7/. Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви, переклад якої посвідчено нотаріусом, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діючого за згодою батьків, останні дають згоду і просять зняти їх з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] у встановленому законом порядку, у зв`язку із переїздом на постійне місце проживання у Російську Федерацію в м. Вороніж /а.с.28-32/. Відповідно до копій паспортів, переклад яких посвідчено нотаріусом, [PERSON] та [PERSON] мають громадянство Російської Федерації та їх місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /а.с.33-49/. Згідно повідомлення Московського ВП ГУНП в Харківській області від 29.07.2019року, [PERSON] , 1980 року народження з заявами, щодо перешкоджання їй та її неповнолітньому сину [PERSON] ,2003 року народження у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] до Московського ВП ГУНП в Харківській області не зверталась. Відповідно до висновку №378 від 22.05.2019року, Департамент служби у справах дітей, діючий як представник органу опіки та піклування, вважає за недоцільне визнання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо зазначили, що вони є сусідами позивачки з якою товаришують, та їм відомо, що [PERSON] із сином [PERSON] та чоловіком наприкінці 2014року добровільно переїхали до Росії, проживають постійно у м. Вороніж. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що член сім`ї власника житла має право на користування цим житлом, якщо проживає разом з власником. Згідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом ч.2 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як передбачено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як повідомив в судовому засіданні представник позивача, відповідач та її неповнолітній син виїхали з 2015 року на постійне місце проживання до Російської Федерації. Фактична реєстрація відповідачів у жилому приміщенні, яке належить на праві власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні ним, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. Факт не проживання відповідача та її неповнолітнього сина у спірному жилому приміщенні з 2015 року підтверджено показаннями свідків. Зазначені обставини свідчать про те, що житлові права неповнолітнього [PERSON] не порушені, тому що обставин, які б свідчили про те, що позивач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою відповідачу та її неповнолітньому сину, судом не встановлено. З досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає встановленим, що відповідач та її неповнолітній син відсутні в квартирі більше одного року без поважних причин, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження їх права користування на час їх відсутності в них не було, а законом інше не визначено, що є підставою для визнання відповідача та її неповнолітнього чина такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з викладеного, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, оскільки він не є обґрунтованим і таким, що не ґрунтується на положеннях закону, тому до уваги його не приймає. На підставі викладеного,

Outcome: approved