Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що в середині 2014 року вона отримала платіжну картку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №5168755369381575. На дану картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 940,00 гривень. 18.06.2014 року на зазначену картку було перераховано 2000,00 гривень, з яких позивачем було знято 1950,00 гривень двома транзакціями: 1000,00 грн. та 950,00 грн. Після цього на картковому рахунку залишилось 30,50 гривень та позивач більше не використовувала платіжну картку, не проводила за нею ніяких операцій та не надавала картку з пін-кодом з метою проведення будь-яких операцій третім особам. 30.10.2014 року з картки було знято, а саме переведено на іншу картку 1015,00 гривень. При цьому вона в даний час знаходилась вдома та дізналась про дану транзакцію з смс-повідомлення. Після отримання останнього, вона одразу зателефонувала за номером підтримки клієнтів 3700 та повідомила про несанкціоновану операцію, а також написала заяву до правоохоронних органів про скоєння злочину. До початку 2016 року від банку не поступало ніяких претензій та повідомлень щодо наявності заборгованості та необхідності її погашення. Однак з початку цього року позивач почала отримувати листи-вимоги про погашення заборгованості. Також майже кожного дня їй телефонували невідомі особи, які представлялись представниками відповідача та вимагали сплатити кошти на користь останнього. Позивач вважає,що відповідач повинен був повернути на картковий рахунок позивача незаконним способом зняті невідомими особами 1015,00 гривень. Тому позивач вважає дії відповідача по неповерненню незаконним способом знятих невідомими особами грошових коштів, нарахуванню відсотків і штрафних санкцій за невиконання договору та вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо сплати заборгованості перед останнім необгрунтованими та незаконними. Позивач просила визнати дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по невідшкодуванню [PERSON] суми недозволеної виконаної платіжної операції по переведенню 1015,00 гривень на іншу картку, нарахуванню відсотків і штрафних санкцій за невиконання договору [PERSON], а також вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо сплати заборгованості перед останнім [PERSON] незаконними. Заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подальше нарахування відсотків і штрафних санкцій за невиконання договору [PERSON], а також заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагати сплати заборгованості перед останнім від [PERSON]. Стягнути на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень. У послідуючому 21.07.2017р позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог,відповідно до якої просить визнати дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по невідшкодуванню [PERSON] суми недозволеної виконаної платіжної операції по переведенню 1015,00 гривень на іншу картку, нарахуванню відсотків і штрафних санкцій за невиконання договору [PERSON], а також вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо сплати заборгованості перед останнім [PERSON] незаконними. Заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подальше нарахування відсотків і штрафних санкцій за невиконання договору [PERSON], а також заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагати сплати заборгованості перед останнім від [PERSON]. Зобовязати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити незаконно переведені кошти на рахунку [PERSON] та повернути 1015,00 гривень на картковий рахунок № 5168755369381575, відкритий на імя [PERSON]. Стягнути на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 5 000,00 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову,просив у позові відмовити,поскільки кошти із картки позивача були зняті не з вини банку,позивач сама невідомим особам надала дані своєї карточки,у зв»язку з чим кошти були зняті невідомими особами. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України «\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні було встановлено,що 12.04.2014 року відповідно до Анкети-заяви [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримала платіжну картку Універсальну . Також,у судовому засіданні було встановлено,що 30.10.2014 року з картки позивача було здійснено операцію в розмірі 1015 грн, в частині суми 984,5 грн. за рахунок кредитного ліміту. Згідно позовної заяви та у судовому засіданні позивач вказує, що кошти із її карки були зняті без її відома, третіми особами ,шахрайським шляхом. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилається на безпідставність списання коштів,а саме на порушення відповідачем ст.. 1073 ЦК України , ст.. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,а також Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до п. 2.1.3.5. Умов та Правил надання банківських послуг Держатель зобовязується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; - в разі оскарження Держателем платіжної операції - надати Банку докази того, що така операція була здійснена не внаслідок дій або бездіяльності, що призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; - не здійснювати операції з використанням реквізитів Картки після її здачі до Банку або після закінчення терміну її дії, а також Картки, заявленої як втрачена. 2.1.3.7. Власник Картки зобов'язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втраті Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів. У судовому засіданні було встановлено,що 30.10.2014 року позивач звернулася на гарячу лінію банку стосовно зняття з її картки та переведення на іншу картку 1015гр де пояснила, що їй зателефонувала невідома особа, яка представилась працівником Приват Банку. Позивач повідомила невідомій особі номер карти, код карти та пароль. Вказана обставина підтверджується у судовому засіданні поясненнями позивача , а також прослуханим у судовому засіданні аудіо записом,достовірність якого не оспорюється сторонами по справі. Пунктом 2.1.4.18. Умов та Правил зазначено, що відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по Картках, прив'язаним до Карткового рахунку Клієнта, покладається на Клієнта. Пунктом 2.1.3.8. передбачено, що держатель несе відповідальність за всі операції з Карткою, вчинені: по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта про втрату Карти включно (звернення по телефону: 3700, 092-000-00-02 (для VIP-клієнтів), або через звернення в Банк); по дату одержання Банком повідомлення про втрату Карти, відправленого у відповідності з Керівництвом з використання системи MobileBanking або Internet Banking Приват-24, включно, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що за фактом зняття із карки позивача коштів,позивач звернулась із заявою до Ірпінського відділу поліції,31.10.2014р Ірпінським відділом поліції було відкрито кримінальне провадження №12014110040001976 по ч 1 ст. 190 КК України (а.с.17,26) Згідно витягу з кримінального провадження №12014110040001976 вбачається,що кримінальне провадження №12014110040001976 від 31.10.2014р ,яке було порушено по ст. 190 ч 1 КК України було закрите на підставі ч.1 ст.284 КПК України. Будь-яких інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин,якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме що відповідачем було порушено вимоги ст.. 1073 ЦК України та безпідставно списані кошти з її рахунку, а також,що були порушені відповідачем вимоги ст.. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,а також Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223., позивачем до суду не було надано. Враховуючи викладене суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по невідшкодуванню позивачу суми недозволеної виконаної платіжної операції по переведенню 1015,00 гривень на іншу картку, та в частині зобовязання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити незаконно переведені кошти на рахунку позивача та повернути 1015,00 гривень на картковий рахунок № 5168755369381575, відкритий на імя [PERSON]. Позивач також просить визнати незаконними дії відповідача по нарахуванню їй відсотків і штрафних санкцій за невиконання нею договору, визнати незаконними вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо сплати заборгованості перед останнім,заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подальше нарахування відсотків і штрафних санкцій за невиконання договору [PERSON], а також заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагати сплати заборгованості перед останнім від [PERSON]. Дані вимоги позивач обґрунтовує тими ж обставинами та підставами,що і вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача по невідшкодуванню позивачу суми недозволеної виконаної платіжної операції по переведенню 1015,00 гривень на іншу картку та в частині зобовязання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити незаконно переведені кошти на рахунку позивача та повернути 1015,00 гривень на картковий рахунок. Тому,поскільки суд відмовляє позивачу у позовних вимогах в частині визнання незаконними дій відповідача по невідшкодуванню позивачу суми недозволеної виконаної платіжної операції по переведенню 1015,00 гривень на іншу картку та в частині зобовязання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити незаконно переведені кошти на рахунку позивача та повернути 1015,00 гривень на картковий рахунок,то не підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині визнання незаконними дії відповідача по нарахуванню їй відсотків і штрафних санкцій за невиконання нею договору, визнати незаконними вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо сплати заборгованості перед останнім,заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подальше нарахування відсотків і штрафних санкцій за невиконання договору [PERSON], а також в частині заборони ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагати сплати заборгованості перед останнім від [PERSON],тому в даній частині вимог суд відмовляє позивачу. Позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 5000гр. Відповідно до ст.. 22 ЦК України «Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. 4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ст.. 23 ЦК України «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.» Відповідно до ст. 1167 ЦК України Моральна шкода,завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями ,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті. Відповідно до п 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р № 4 Про судову практику відшкодування моральної(немайнової )шкоди,» Розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.Зокрема,враховується характер і тривалість страждань,стан здоровя потерпілого,тяжкість завданої травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках...Суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,що винними діями відповідача позивачці було заподіяно моральну шкоду,у чому дана шкода полягає та який її розрахунок. Враховуючи викладене,суд відмовляє позивачці у позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гр. На підставі ст. ст.1073 ЦК України,

Outcome: dismissed