Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, просить розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст.55\~СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як встановлено судом, 06 лютого 2016 року між позивачкою та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №10 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.4, 5). Шлюб позивача з відповідачем виявився невдалим та нетривалим. За час сумісного проживання у сторін не склалися гармонійні сімейні стосунки. Відповідач ухилявся від виховання та утримання дітей, тому вже в 2018 році позивач звернулася до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на їх утримання. Але він і надалі продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків по виховання та утримання дітей, внаслідок чого на даний час у нього є заборгованість по аліментам на утримання дітей у сумі 113 000,00 грн. В жовтні 2020 року позивач вже остаточно припинила з відповідачем усі колишні сімейні стосунки. Причинами були безвідповідальне ставлення позивача до шлюбу та сім`ї та подружня невірність. З тих пір сторони проживають окремо і не підтримують колишніх сімейних стосунків. Тому у позивача є усі підстави вважати, що шлюб себе вже вичерпав і носить тільки формальний характер. Між сторонами не залишилося тих відносин, на яких будувалися сімейні стосунки. При таких обставинах позивач вважає, що подальше сумісне проживання та збереження сім`ї неможливе. Майнового спору у сторін поки немає. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведені\~обставини,\~а також\~визнання відповідачем\~позовних вимог\~в повному\~обсязі,\~яке не\~суперечить закону\~та не\~порушує права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved