Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] до розміру 2500.00 гривень, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Свої вимоги мотивує тим, що дитина знаходиться на її утриманні і проживає спільно з нею. Дитина є інвалідом та потребує постійного догляду та лікування. З відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, що є не достатнім для належного і необхідного утримання дитини. Станом на час звернення до суду прожитковий мінімум на дитину відповідного віку збільшився, а відтак є потреба у збільшенні розміру стягнутих аліментів. Зазначене стало приводом до суду. Позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що їх з відповідачем донька [PERSON] має важке захворювання від народження, є інвалідом з дитинства, проживає з нею, позивачем та перебуває виключно на її утриманні. Відповідач ухиляється від сплати аліментів. За минулий 2019 рік перерахував лише у грудні місяці аліменти, і знову не сплачує. Втім відповідач інших дітей та утриманців не має, є здоровим працездатним чоловіком, працює за наймом, має достатні доходи аби утримувати дитину. Крім того, відповідач взагалі не цікавиться життям доньки, не відвідує її а ні дома, а ні в школі, а ні в лікарні. Жодного разу окрім аліментів не надав будь-якої іншої допомоги. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував того, що він є батьком їх спільної з позивачем доньки [PERSON] , 2007 року народження, яка проживає з матір`ю. Однак пояснив, що він ніде офіційно не працює, оформленої трудової книжки не має. Працює за наймом в м.Одесі будівельником, його середньомісячний дохід становить біля 10 000.00 гривен, та цих коштів не достатньо аби сплачувати аліменти, так як інколи роботи не має. Дійсно проживає в новозбудованому будинку своєї нинішньої цивільної дружини, яка працює на ринку «7 Кіломентр». Жодних утриманців не має, інвалідом не являється. Не заперечував, що дійсно протягом 2019 року аліменти на утримання дитини не сплачував, лише один раз перерахував у грудні місяці 2019 року в розмірі 5000.00 гривен. Стверджував, що аліменти він зможе виплачувати не більше 1500.00 гривен на місяць. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вирішуючи питання щодо аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст.3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.180-184, 191 СК України. Відповідно до ст.ст.3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.06.2007 року, який розірвано за рішення Болградського районного суду Одеської області від 10.03.2011 року, справа № 2-288/11 (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а.с.11), яка перебуває на утриманні позивача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.9, 14). Донька сторін по справі [PERSON] є інвалідом з дитинства (а.с.12), має важке захворювання та потребує регулярного лікування, в зв`язку з чим позивач несе значні затрати (а.с.15-34). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2011 року (справа №2-287/2011) з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , стягувалися аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно (а.с.6). У подальшому рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 вересня 2015 року (справа 497/1396/15-ц) з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця на утримання дитини, починаючі з дня набрання цим рішенням законної сили і до 01.10.2025 року включно, тобто до повноліття дитини (а.с.7). На підставі рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27 березня 2018 року (справа 497/257/18) з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , стягнуто додаткові витрати на лікування дитини за період з березня 2018 року по жовтень 2017 року в розмірі 15631.88 гривен (а.с.9). Добровільно відповідач вказане рішення суду не виконав, в зв`язку з чим було видано виконавчий лист на підставі цього рішення (а.с.10). Також, рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.01.2020 року (справа 497/1862/19) з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , стягнуто додаткові витрати на лікування дитини за період з березня 2018 року по жовтень 2019 року в розмірі 15983.00 гривен (а.с.59). З дослідженої історії по картковому рахунку на ім`я [PERSON] , відкритого для перерахування аліментів від відповідача вбачається, що: - за 2018 рік відповідач перерахував аліменти лише в грудні місяці в розмірі 14000.00 гривен (а.с.55), за 2019 рік аліменти були перераховані в розмірі 5000.00 гривен в грудні місяці (а.с.56-57). На підтвердження свого стану здоров`я позивач надала довідку Амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Болградський районний центр ПМСД» Болградської районної ради Одеської області від 14.01.2020 року за №03 згідно якої, [PERSON] перебуває на «Д» обліку з діагнозом «Хронічний правосторонній пієлонефрит. Хронічний холіпанкреатит. Виразкова хвороба шлунку та 12-ти перстної кишки, …» (а.с.58). Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґур і Шурук», № 41615/07, § 135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що донька сторін [PERSON] хворіє на ДЦП , правосторонній геміпарез, кінцева хронічно - резидуальна стадія, є інвалідом з дитинства (а.с.12). За станом здоров`я донька сторін [PERSON] потребує систематичного регулярного (кожні три місяці) проходження реабілітаційного курсу лікування в Одеському обласному фонді реабілітації дітей - інвалідів, а також в санаторно - курортному лікуванні. Позивачка несе витрати, пов`язані з проїздом до м.Одеси та перебуванням на лікуванні, придбанням медикаментів (а.с.15-34). Дівчинка [PERSON] є ученицею Дмитрівської загальноосвітньої школи, позивачка несе витрати на перевезення дочки до школи та навпаки, оскільки за станом здоров`я [PERSON] не може самостійно ходити до школи. Крім того через стан свого здоров`я [PERSON] має ослаблену імунну систему, часто хворіє на простудні захворювання, в зв`язку з чим позивачка несе витрати на її лікування. Також судом встановлено, та підтверджено відповідачем, що окрім аліментів, жодної іншої допомоги позивачу на утримання та виховання дитини він не надає, з дитиною не спілкується, та її не відвідує. Навіть під час перебування дитини на лікуванні в м.Одеса, він не відвідував її. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із тим, що дитина росте, потреби збільшуються, стан здоров`я погіршується, окрім аліментів іншої допомоги відповідач не надає, позивач має незадовільний стан здоров`я, а також збільшився прожитковий мінімум на дитину відповідно віку, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, інвалідом не являється, зі слів має непоганий заробіток, так як працює за наймом на будівництві, має дохід від земельної ділянки, утриманців не має, матір дитини вправі подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду (ч.3ст.181 СК України). Стаття 192СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу на зміни в законодавстві України, що набрали чинності 09 липня 2017 року, та які мають на меті покращити захист права дітей на належне утримання (аліменти), що можливо віднести до того іншого випадку, визначеного СК України. Аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, діючи виключно в інтересах неповнолітньої дитини, а також норми Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2020 року становить 1109.00 гривен (2218.00 гривен х 50 %), з 01.07.2019 року - 1159.00 гривен (2318.00 гривен х 50%), з 01.12.2019 року 1197.00 гривен (2395.00 гривен х 50%), суд приходить до висновку, що аліменти на дитину у розмірі 2000.00 гривень, є саме тим розміром який може визнаватися необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи все вищезазначене, суд вважає, що є всі підстави для зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , та вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ч.6 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840.80 гривен. На підставі викладеного і

Outcome: partial