Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила поновити строк звернення до суду та здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме житлового будинку з господарськими будівлями за адресою с. Горішнє вул. Стрийська 62, Стрийського району Львівської області, виділивши їй та відповідачу по 1/2 частині даного будинку. При цьому позивачка посилається, на те, що в період з 02 вересня 1989 року по 23.04.2012 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі і який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.04.2014 року. За час спільного подружнього життя за спільні кошти вони набули майно, яке після розірвання шлюбу повинно бути поділено в рівних частках, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою с. Горішнє вул. Стрийська 62, Стрийського району Львівської області, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. Оскільки, майно придбано у період шлюбу, позивач вважає, його спільним майном подружжя, а тому просить розподілити його. З травня 2017 року відповідач почав чинити їй перешкоди у користуванні будинком, виганяє її та сина, влаштовує сварки та дебоші, тому позивачка змушена звернутись до суду з цим позовом, і просить поновити їй строк звернення до суду, тому, що спір виник в травні цього року. У судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позов задоволити. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 02 вересня 1989 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб. Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2012 року, шлюб між подружжям був розірваний. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Долішненською сільською радою Стрийського району Львівської області 30 січня 2003 року, вбачається, що [PERSON] є власником будинку в с. Горішнє по вул. Стрийській 62, Стрийського району Львівської області. З технічного паспорта на будинок, що виданий, 07.07.2017 року ФОП [PERSON] вбачається, що будинковолодіння в с. Горішнє по вул. Стрийській, 62 Стрийського району Львівської області складається з житлового будинку «А-1», з підвалом «а/д», сходами «а1» з належними до нього господарськими будівлями і спорудами: сараю «Б», сараю «В», убиральні «Г», навіс «Д», огорожі 1, ворота №1, ворота №2. Інвентаризаційна вартість вказаного будинковолодіння становить 357485,00 грн. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3ст. 368\~ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 СК України\~передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Частинами 1, 2ст.70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно допостанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно\~статті 71 цього ж Кодексу, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з\~ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, аналізуючи вищезазначені норми, суд приходить до висновку, що спірне майно - житловий будинку з господарськими будівлями в с. Горішнє, по вул. Стрийській, 62 Стрийського району Львівської області, був збудований сторонами під час шлюбу, тому він є спільною власністю сторін. Отже, так як встановлено в судовому засіданні, що домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не досягнуто, а тому суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі в межах позовних вимог. Таким чином, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 ч.1 Сімейного Кодексу України суд вважає частки позивача та відповідача рівними, тому вимоги позивача про виділення їй 1/2 частини спірного будику підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Причини пропущення строку для звернення до суду слід вважати поважними, тому позивачу слід продовжити такий строк.

Outcome: approved