Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 21473,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 08.01.2020 року її було звільнений з роботи. При звільненні з нею не був проведений повний розрахунок. 24.07.2020 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху. Ухвалою суду від 04.08.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 27.08.2020 року відповідачем надано відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, оскільки станом на 22.01.2020 року [PERSON] за січень 2020 року нарахована заробітна плата за 3 робочі дні, доплата до мінімального розміру заробітної плати та вихідна допомога на загальну суму 5664,27 грн., до виплати - 4559,72 грн. Розрахункові кошти у сумі 4559,72 грн. виплачені [PERSON] 22.01.2020 року. Крім того, [PERSON] виплачено середній заробіток за весь час затримки виплат належних звільненому працівнику сум в день фактичного розрахунку та 02.06.2020 року за №04-1/207 [PERSON] було перераховано та зачислено 2077,44 грн. Тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з ДУ «Сумський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» у трудових відносинах, 08.01.2020 року була звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.3-5, 6). Так, за січень 2020 року [PERSON] нарахована заробітна плата за 3 робочі дні, доплата до мінімального розміру заробітної плати та вихідна допомога на загальну суму 5664,27 грн., до виплати - 4559,72 грн. (а.с.39) Розрахункові кошти у сумі 4559,72 грн. виплачені [PERSON] 22.01.2020 року. З наданих відповідачем матеріалів вбачається, що затримка у виплаті розрахункових коштів [PERSON] виникла через те, що Центр є бюджетною установою, для здійснення фінансових операцій в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Сумській області необхідний кошторис та станом на 08.01.2020 року не був наданий розпорядником коштів. Кошторис на 2020 рік для Державної установи «Сумський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» був підписаний першим заступником Міністра фінансів України Семиволос А.В. 16.01.2020 року та цей кошторис зареєстрований в ГУ Державної казначейської служби України у Сумській області 20.01.2020 року (а.с.35-36) 29 травня 2020 року Управління Держпраці у Сумській області за заявою [PERSON] було проведено інспекційне відвідування нашого Центру, відповідно до ст. 259 КЗпП України, за результатами якої був внесений припис про усунення виявлених порушень, а саме [PERSON] не виплачено середній заробіток за весь час затримки виплат належних звільненому працівнику сум в день фактичного розрахунку (за період з 08.01.2020 року по 22.01.2020 рік) та до 03.06.2020 року Центру усунути ці порушення (а.с.42) Державною установою «Сумський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» припис було задоволено та 02.06.2020 року за №04-1/207 [PERSON] було перераховано та зачислено 2077,44 грн. (а.с.38, 40) Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed