Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до КС «Злагода» про стягнення коштів, мотивуючи тим, що 05.12.2013 року між сторонами було укладено Договір № 3026дВ про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Позивач зобовязався внести грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі, що не перевищує 100000,00 грн. на строк до 05.01.2015 року із встановленням процентної ставки в розмірі 24 % річних. 06.06.2014 року між сторонами було укладено Договір № 3463 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Позивач вніс внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок відповідача в розмірі 25000,00 грн. на строк до 06.12.2014 року із встановленням процентної ставки в розмірі 28,5 % річних. Відповідно до акта звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів станом на 17.06.2015 року основна сума та відсотки згідно депозитних договорів становить 46584,85 грн. Позивач неодноразово зверталась до КС «Злагода» з вимогою повернути суму вкладів за договорами та сплатою нарахованих відсотків, однак зобовязання відповідач не виконав. У звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно виплатити кошти, ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів, позивач була вимушена звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. Позивача в судове засідання не з'явилась, проте подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідач до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.12.2013 року між сторонами було укладено Договір № 3026дВ про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Позивач зобовязався внести грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі, що не перевищує 1000,00 грн. на строк до 05.01.2015 року із встановленням процентної ставки в розмірі 24 % річних (а.с. 3-5). 06.06.2014 року між сторонами було укладено Договір № 3463 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Позивач вніс внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок відповідача в розмірі 25000,00 грн. на строк до 06.12.2014 року із встановленням процентної ставки в розмірі 28,5 % річних (а.с.6-8). Відповідно до акта звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів станом на 17.06.2015 року основна сума та відсотки згідно депозитних договорів становить 46584,85 грн., а саме: відповідно до договору № 3026дВ від 05.12.2013 року, основна сума 24861,19 грн., відсотки 1090,58 грн.; відповідно до договору № 3463дВ від 06.06.2014 року, основна сума 20000,00 грн., відсотки 633,08 грн. (а.с. 9). Позивач неодноразово зверталась до КС «Злагода» з вимогою повернути суму вкладів за договорами та сплатою нарахованих відсотків, однак зобовязання відповідач не виконав (а.с. 12-15). Відповідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно із ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до розяснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача коштів за договорами на загальну суму 46584,85 грн. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved