Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що її колишній чоловік - [PERSON] , який є відповідачем по справі, зареєстрований по [ADDRESS] . На даний час власником даного будинку є позивач, оскільки успадкувала його після смерті батька. В домі, окрім сторін по справі, також зареєстровані діти позивача та її мама. Відповідач продовжує проживати в спірному житлі, зловживає спиртними напоями та створює негативні умови для проживання іншим членам сім`ї, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що по [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що по [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач, який являється колишнім чоловіком позивача (а.с. 5), зареєстрований у даному житлі (а.с. 10). Судом встановлено, а позивачем у поданому позові підтверджено, що відповідач продовжує проживати в домі, власником якого є [PERSON] , створюючи при цьому негативні умови проживання для членів сім`ї позивача (а.с. 11, 12, 13, 14). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із поданих до суду доказів не встановлено, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою у спірному доволодінні понад 1 рік. Позивачем ставиться вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, однак суд зазначає, що підстави для задоволення даної вимоги, в силу чинного законодавства України, відсутні. Поряд з цим, ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним. В ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, в у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю або ж про виселення. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справи та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed