Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовними вимогами, які в процесі розгляду справи уточнила заявою від 21.01.2016 року та просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя малолітньої дитини [PERSON], [INFO] без дозволу батька терміном на 5 (п'ять) років та надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя терміном на 5 (п'ять) років без дозволу батька. Свої вимоги мотивує тим, 08 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2012 року розірвано. [INFO] у шлюбі народився син - [PERSON]. Протягом тривалого часу відповідач не бере участь у вихованні і утриманні дитини, відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Тому з метою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини, просить позов задовольнити. В судове засідання 03.02.2016 року позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. А тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. А тому, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому розгляд справи проведено без його участі та на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження (а.с.17), [PERSON] народився [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 4466, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2012 року (а.с.16), шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до довідки директора середньої загальноосвітньої школи № 65 м.Львова від 09 липня 2015 року (а.с.20), малолітній [PERSON] протягом 2014-2015 н.р. навчався у 1Г класі СЗШ № 65 у м.Львові. Мати дитини бере активну участь у житті школи та у навчанні сина, цікавиться його навчальними успіхами, завжди присутня на батьківських зборах та шкільних святах, приводить та забирає дитину зі школи. Батько дитини навчальними успіхами сина не цікавився, на батьківські збори та шкільні свята не з'являвся, не приводить та не забирає дитину зі школи. Судом встановлено, що позивач має бажання тимчасово виїжджати з дитиною за межі України для відпочинку та оздоровлення, однак не може здійснити такі поїздки, оскільки відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до ч.4 п.4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 грудня 2004 року № 1603 за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформлюється на підставі рішення суду. Згідно зі ст.ст.3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст.ст.7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що виїзд малолітнього [PERSON] за кордон з метою відпочинку та навчання відповідає інтересам дитини, сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку, а також, враховуючи, що відповідач [PERSON] нехтує своїми обов'язками по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини, не займається та не піклується про неї, не проявляє інтересу до стану здоров'я сина, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, дитина виховується лише позивачем, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved