Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, який у встановленому законом порядку неодноразово уточнювала, та в кінцевому просить ухвалити рішення яким: виділити їй в користування для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] земельну ділянку площею 0.0300 га (300,00 кв.м.) з геометричними розмірами по периметру: 3.50, 7.34; 8.31; 13.58; 4.26; 17.50; 2.76; 3.55; 6.89; 14.42; 2.90; 0.78; 12.05; 0.80; 4.79 п.м. та наступними координатами точок зовнішніх меж землекористування в системі координат УСК-2000: т.№12 (X- 5512584,026; У - 1339764,388); т.№3 (X-5512582,919; У - 1339767,708); т.№4 (X - 5512575,799; У - 1339765,925); т.№5 (X-5512567,770; У 1339763,800); т.№6 (X-5512554,690; У - 1339760,131); т.№7(Х- 5512550,576; У - 1339759,009); т.№8 (X-5512555,578; У - 1339742,239); т.№9 (X - 5512558,254; У - 1339742,933); т.№10(Х-5512561,712; У - 1339743,737); т.№11 (X-5512568,393; У- 1339745,405); т.№17 (X- 5512564,935; У - 1339759,405); т.№16 (X-5512567,729; У - 1339760,179); т.№15 (X-5512567,525; У- 1339760,934); т.№14 (X- 5512579,193; У - 1339763,949); т.№13 (X-5512579,390; У - 1339763,174). встановити на її користь як власника будинку [ADDRESS] постійний земельний сервітут на право проїзду до будинку [ADDRESS] по частині земельної ділянки, виділеної в користування відповідачам як власникам приміщень будинку [ADDRESS] , площею 0.0010 га (10.0 кв. м) з наступними розмірами по периметру: 0.80; 12.05; 0.78; 10.05; 12,04 п.м., та координатами точок зовнішніх меж землекористування в системі координат УСК-2000: т.№13 (X - 5512579,390; У - 1339763,174), т.№14 (X - 5512579,193; У - 1339763,949); т.№15 (X-5512567,525; У - 1339760,934);т.№16 (X - 5512567,729; У - 1339760,179). виділити відповідачам [PERSON] та [PERSON] в користування для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] земельну ділянку площею 0.0300 га (300.0 кв.м) з наступними розмірами по периметру: 4,79; 0.80; 12.05; 0.78; 2.90; 14.42; 20.54; 5.23; 9.08 п.м. та координатами точок зовнішніх меж землекористування в системі координат УСК-2000: т.№12 (X - 5512584,026; У - 1339764,388); т.№13 (X - 5512579,390; У - 1339763,174); т.№14 (X-5512579,193; У - 1339763,949); т.№15 (X - 5512567,525; У - 1339760,934); т.№16 (X-5512567,729; У - 1339760,179); т.№17 (X-5512564,935; У - 1339759,405); т.№11 (X - 5512568,393; У - 1339745,405); т.№1 (X-5512588,235; У - 1339750,721); т.№2 (X - 5512586,897; У - 1339755,775). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 22,8 кв.м., житловою площею 9,6 кв.м. Такий будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м., яка перебуває у комунальній власності та була надана [PERSON] для будівництва житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 989 від 28.11.1958р. Будівля № 6а, спочатку була зареєстрована як господарська споруда житлового будинку [ADDRESS] сарай [ADDRESS] , але в подальшому [PERSON] переобладнав її під житло, отримавши свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Такий будинок неодноразово відчужувався, і на підставі договорів купівлі-продажу від 26.12.2014р. та 27.12.2014р. його єдиним власником на даний час є позивач. На земельній ділянці окрім будинку [ADDRESS] , де власником усіх приміщень цього будинку, окрім приміщення кімнати літ. 1-1 площею 18,4 кв.м., є відповідач [PERSON] , а відповідач [PERSON] є власником приміщення кімнати літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. Таким чином спірна земельна ділянка розташована в їхньому користуванні, однак протягом 2014 2017 років відповідач [PERSON] та члени його сім`ї чинили перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] а та в кінцевому, після примусового вселення її до цього будинку, між ними не визначено жодного порядку користування земельною ділянкою. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 12.04.2018р., яка проведена на замовлення представника позивача, загалом існує можливість встановлення 4 варіантів порядку користування земельною ділянкою, і зокрема, 2 варіанти щодо порядку користування земельною ділянкою площею 670 кв.м., якою фактично користуються сторони і два варіанти щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 600 кв.м., яка передана в користування [PERSON] на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 989 від 28.11.1958р. Всі ці варіанти влаштовують позивача, однак з врахуванням позиції ЛМР та відповідача [PERSON] , просить встановити 1 варіант порядку користування земельною ділянкою площею 600 кв.м. Що стосується права сервітутного користування частиною земельної ділянки відповідачів площею 10 кв.м., яка необхідна їй для забезпечення проїзду, таке сервітутне користування не буде обтяжливим для відповідачів, оскільки ця частина земельної ділянки площею 10 кв.м. розміщена вздовж східної глухої стіни будинку № 6 і фактично єдине функціональне призначення цієї частини земельної ділянки доступ до стіни будинку № [ADDRESS] з метою її обслуговування. Можливість відповідачів користуватись цією частиною земельної ділянки у повсякденному житті не обмежується, тоді як позивачу потрібна ця частина земельної ділянки не для щоденного користування, а виключно для поодиноких випадків заїзду спеціальної, зокрема пожежної техніки. Відповідач [PERSON] скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує, оскільки при складенні висновку від 12.04.2018р., за яким позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою, експерт проводив обміри про межу земельної ділянки зі слів позивача і не мав в своєму розпорядженні даних про конфігурацію земельної ділянки, яка визначена у 1958р. під час передачі цієї земельної ділянки у користування [PERSON] . Крім того, будинок [ADDRESS] а лише частково розташований на спірній земельній ділянці, а інша його частина розташована на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності, внаслідок чого позов пред`явлений до неналежних відповідачів. Також зазначає, що за варіантами розподілу земельної ділянки в користування передаються земельні ділянки рівної площі, а не пропорційно площі двох будинків та крім цього, відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] є власником 4/5 частин цього будинку, а не власником приміщень цього будинку і така обставина експертом не враховувалась. Відповідно, затвердження будь-якого варіанту буде підтвердженням захоплення будинку разом з сараєм, що незаконно перетворився в будинок [ADDRESS] . Крім того, позивач не довів що попередньому власнику будинку [ADDRESS] а належала ділянка на праві користування площею 300 кв.м. для обслуговування будинку № 6а з правом проїзду, і в дійсності, попередні власники не мали такого права, а відповідно позивач його також не набула. Сам проїзд до будинку № [ADDRESS] а влаштувати неможливо, оскільки наявна ширина 2,70 кв.м. дає можливість лише для проходу чи складання будівельних матеріалів. Тому позов вважає безпідставним і в його задоволенні просить відмовити. Відповіді на відзив позивач не надала. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не скерувала. Натомість, 06.11.2017р. скерувала до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.56 т.1). Представник третьої особи Львівської міської ради також скерував до суду письмові пояснення, згідно яких проти обґрунтованості позову заперечує. Зокрема, в договорах купівлі-продажу, на підставі яких позивач набула у власність будинок [ADDRESS] а немає жодної умови про наявність у попереднього власника [PERSON] права користування земельною ділянкою та крім цього, відсутній кадастровий номер такої земельної ділянки яка призначена для обслуговування будинку [ADDRESS] , що є істотною умовою такого договору купівлі-продажу. Тому, вважає, що попередній власник будинку не мав у користуванні земельної ділянки і на таку не претендував. Відповідно, після купівлі будинку [ADDRESS] а позивач не набула права користування земельною ділянкою. В свою чергу, що стосується земельної ділянки площею 600 кв.м., така виділялась виключно для будівництва і обслуговування будинку [ADDRESS] , тоді як для [ADDRESS] , який частково розміщений на спірній земельній ділянці, окрема земельна ділянка не виділялась. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Процесуальні дії, вчинені судом в процесі розгляду даної справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2018р. витребувано у Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області відомості щодо сплати земельного податку на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] за період 1998-2017 роки з обов`язковим зазначенням площі земельної ділянки, від якої нараховується розмір земельного податку, а у Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Міхнова О.В. витребувано дві нотаріальні справи, що сформовані нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] від 26.12.2017 року та 27.12.2017 року (договори зареєстровані за № 3148 та № 3155), тобто всіх документів, що стали підставою для посвідчення вказаних договорів. Відповідь з ГУ ДФС у Львівській області (а.с.26 т.2) надійшла на адресу суду 10.04.2018р. Враховуючи те, що в частині витребування документів у приватного нотаріуса в ухвалі суду від 06.02.2018р. була допущена технічна описка, яка унеможливила її виконання, ухвалою суду від 21.06.2018р. (а.с.126 т.2) зазначені документи були витребувані повторно. Належним чином завірені копії документів, які стали підставою для посвідчення договорів купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] від 26.12.2014 року та 27.12.2014 року приватний нотаріус ЛМНО Міхнов О.В. направив суду 13.07.2018р. Зазначені документи долучені до матеріалів справи. 27.03.2018р. відповідач [PERSON] подав заяву про відвід головуючого. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК України ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.04.2018р. (а.с.30 т.2) питання про відвід головуючого судді передано для розгляду іншого судді визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Жовніра Г.Б. від 27.04.2018р. (а.с.32 т.2) в задоволенні заяви про відвід головуючого судді відмовлено. Крім того, 01.06.2018р. відповідач [PERSON] вдруге подав заяву про відвід головуючого. У відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2018р. (а.с.55 т.2) питання про відвід головуючого судді передано для розгляду іншого судді визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Нора Н.В. від 04.06.2018р. (а.с.58 т.2) в задоволенні заяви про відвід головуючого судді відмовлено. В судовому засіданні 05.10.2018р. відповідач [PERSON] пред`явив зустрічний позов. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.10.2018р. відмовлено у прийняті зустрічного позову, повернуто такий заявнику, а його копію долучено до матеріалів справи (а.с.164-171 т.2). У зв`язку з оскарженням такої ухвали 13.11.2018р. матеріали справи направлені до Львівського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги [PERSON] Постановою Львівського апеляційного суду від 17.12.2018р. (а.с.232-236 т.2), апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05.10.2018р. без змін, після чого матеріали справи 04.01.2019р. надійшли до суду першої інстанції. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2019р. (а.с.41 т.3) відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про витребування доказів. Крім того, 06.02.2019р. відповідач [PERSON] втретє подав до суду заяву про відвід головуючого. У відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.02.2019р. (а.с.42 т.3) питання про відвід головуючого судді передано для розгляду іншого судді визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Стрепка Н.Л. від 11.02.2019р. (а.с.46 т.3) в задоволенні заяви про відвід головуючого судді відмовлено. Крім того, 11.02.2019р. відповідач [PERSON] вчетверте подав до суду заяву про відвід головуючого. У відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.03.2019р. (а.с.62 т.3) питання про відвід головуючого судді передано для розгляду іншого судді визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Грицка Р.Р. від 22.03.2019р. (а.с.64 т.3) в задоволенні заяви про відвід головуючого судді відмовлено. Крім того, 26.03.2019р. відповідач [PERSON] вп`яте подав до суду заяву про відвід головуючого. У відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.03.2019р. (а.с.84 т.3) питання про відвід головуючого судді передано для розгляду іншого судді визначеному в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Головатого Р.Я. від 29.03.2019р. (а.с.87 т.3) в задоволенні заяви про відвід головуючого судді відмовлено. Також 24.04.2019р. відповідач [PERSON] вшосте подав до суду заяву про відвід головуючого. У відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.04.2019р. (а.с.114 т.3) питання про відвід головуючого судді передано для розгляду іншого судді визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Жовніра Г.Б. від 07.05.2019р. (а.с.116 т.3) в задоволенні заяви про відвід головуючого судді відмовлено. Узагальнена позиція сторін та третіх осіб під час розгляду справи. В останньому судовому засіданні повноважний представник позивача адвокат Мартиневич О.А., повноваження якого підтверджуються належною довіреністю від 03.10.2018р., позовні вимоги підтримав. Крім вищенаведеного, додаткового зазначив що суть позовної вимоги є встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки такий порядок не встановлений. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, участі повноважних представників не забезпечив. Натомість, скерував до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою та перебуванням за межами м. Львова. З огляду на те, що викладені в клопотанні обставини не підтверджені жодними доказами, суд вважає за необхідне відхилити дане клопотання, враховуючи при цьому строки розгляду справи та наявність відзиву від відповідача [PERSON] , до якого в силу вимог процесуального закону останній зобов`язаний був долучити всі наявні у нього докази. Заявою про визнання позовних вимог відповідач [PERSON] одночасно просить справу розглядати за її відсутності. Представник третьої особи Львівської міської ради в останнє судове засідання також не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] та представника третьої особи. Позиція суду. Заслухавши пояснення учасників процесу та експертів, дослідивши матеріли справи, належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальних справ щодо посвідчення договорів купівлі-продажу 1/2 частки будинку [ADDRESS] , оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Щодо будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що на підставі рішенням виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 989 від 28.11.1958 року (а.с.116 т.1) [PERSON] передано земельну ділянку площею 600 кв.м. на [ADDRESS] . В подальшому, 13.01.1958р. [PERSON] підписано акт про передачу межових знаків земельної ділянки під індивідуальне будівництво (а.с.175 т.1), а 04.03.1958р. між [PERSON] та виконкомом Ленінської районної Ради депутатів трудящих укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.177 т.1). [PERSON] на наданій йому в користування земельній ділянці спорудив житловий будинок та господарські споруди, які належним чином здав в експлуатацію, про що свідчить рішення виконкому Червоноармійської районної Ради Львова № 452 26.10.1982р. (а.с.109 т.2) про затвердження акта здачі об`єкта в експлуатацію від 22.09.1982 року (а.с.110-111 т.2). При цьому, згідно акту здачі об`єкта в експлуатацію, окрім будинку [ADDRESS] на земельній ділянці [PERSON] спорудив також сарай, і саме цей сарай в подальшому був переобладнаний під житловий будинок з присвоєнням такому будинку номеру «6а», про що Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження ЛРА ЛМР № 1582 від 29.11.2001р. видано відповідне свідоцтво про право власності на будинок № ЛЖ0484 від 29.11.2001р. (а.с.3 т.1). Рішенням Виконавчого комітету ЛМР № 832 від 12.10.2007р. (а.с.111 т.1) скасовано розпорядження ЛРА ЛМР № 1582 від 29.11.2001р. «Про оформлення права власності на 1/5 ідеальну частину будинку [ADDRESS] гр. [PERSON] » і з цих підстав ЛРА ЛМР подала відповідний позов про визнання недійсним свідоцтв про право власності від 29.11.2001р., в тому числі свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] , однак рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.03.2010р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.10.2010р. та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.09.2011р. в задоволенні такого позову відмовлено. На даний час на підставі договорів від 26.12.2014р. (а.с.5-6 т.1) та від 27.12.2014р. (а.с.8-9) власником будинку [ADDRESS] є позивач. У встановленому законом порядку такі договори не визнані недійсними і за кожним з них позивач придбавала по 1/2 частці цього будинку. Згідно матеріалів справи, будинок [ADDRESS] а частково розміщений на земельній ділянці площею 600 кв.м., що надана в користування [PERSON] на підставі рішенням виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 989 від 28.11.1958 року. Інша частина будинку розміщена на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності. Вказана обставина сторонами не оспорюється, а відтак згідно вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК не підлягає доказуванню. Щодо будинку [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 02.06.1993р., укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , останній набув право власності на 4/5 частки цього будинку. Відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004р. (а.с.17-19 т.1), яке оскаржувалось та набрало законної сили, вказаний договір дарування 4/5 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель, укладений від 02.06.1993р. між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним як такий, що укладений під впливом помилки, що мала істотне значення. Згідно мотивувальної частини цього рішення, суд вирішуючи спір прийшов до висновку, що [PERSON] не мав наміру дарувати [PERSON] 4/5 ідеальних частин будинку за адресою [ADDRESS] з відповідною частиною господарських споруд, а мав намір подарувати йому конкретно визначені приміщення цього будинку, залишивши за собою у власності кімнату 1-1 площею 18,4 кв.м. та господарські споруди. З урахуванням таких обставин, цим же рішенням суду визнано дійсним договір дарування, який фактично було укладено між [PERSON] та [PERSON] 02.06.1993 року, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] наступні приміщення будинку: коридор пл. 5,0 м.кв., позначений літером 1-2 , кухня пл. 6,8 м.кв., позначена літером 1- 3, кімната пл. 17,4 м.кв., позначена літером 1- 5, кімната пл. 15,4 м.кв., позначена літером 1- 6, коридор пл. 8,5 м.кв., сходова клітка пл. 1,8 кв.м., позначена літером 1-4, підвальні службові приміщення пл. 19,2 та 11,8 кв.м., що становлять 4/5 частин будинку [ADDRESS] . Приміщення, які становлять 1/5 частин цього будинку, а саме кімнату позначену літ. 1-1 площею 18,4 кв.м., сарай «Б», «В», «Г» суд ухвалив вважати власністю [PERSON] . Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2006р. (а.с.20-22 т.1), яке також оскаржувалось і набрало законної сили, [PERSON] як власник кімнати 1-1 площею 18,4 кв.м. 28.02.2005 року відчужив її [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченого договору міни, який судом визнано удаваним та який мав на меті приховати договір купівлі-продажу. Одночасно цим же рішенням суду відмовлено [PERSON] у переведенні на нього прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним у вигляді удаваного договору міни від 28.02.2005 року з тих підстав, що предметом продажу була належна на праві приватної власності продавцю [PERSON] . кімната пл. 18,4 кв.м., а не частка у спільній частковій власності, отже,\~ [PERSON] як власник інших приміщень будинку [ADDRESS] , не мав права привілеєвої купівлі щодо кімнати пл. 18,4 кв.м. Тим же рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2006р. задоволено зустрічний позов [PERSON] та визнано за ним право власності на кімнату 1-1 пл. 18,4 кв.м [ADDRESS] [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2014р. (а.с.14 т.1), відповідач [PERSON] набула у власність приміщення кімнати під літерою 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Отже на земельній ділянці площею 600 кв.м., яка виділена [PERSON] розміщені будинок [ADDRESS] а також частково розміщений будинок [ADDRESS] , власником якого є позивач. Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Під час розгляду цивільної справи № 693/598/13-ц (постанова від 10.10.2018р) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.\~За цими нормами визначення правового\~режиму земельної\~ділянки перебуває\~у прямій\~залежності від\~права власності\~на будівлю\~і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право\~на відповідну\~частину земельної\~ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно, позивач [PERSON] , як власник житлового будинку [ADDRESS] , набула право користування земельною ділянкою площею 600 кв.м. за адресою [ADDRESS] , оскільки така земельна ділянка виділена [PERSON] саме під будівництво, після чого сама будівля була здана в експлуатацію, а в подальшому, переобладнана в житловий будинок [ADDRESS] . При цьому, такого висновку суду не змінює та обставина, що належний позивачу будинок [ADDRESS] частково виходить за межі земельної ділянки площею 600 кв.м., яка була надана [PERSON] для будівництва житлового будинку, а інша частина земельної ділянки на якій розміщений будинок [ADDRESS] а перебуває у комунальній власності, оскільки такий будинок разом з земельною ділянкою, на якій він розміщений становить цілісний об`єкт нерухомості, і правовий режим щодо земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на сам будинок, а не від наявності чи відсутності оформленого правового титулу відносно земельної ділянки. Виходячи з юридичного визначення поняття «користування земельною ділянкою», яке наводиться в ст. 92 ЗК України, під ним слід розуміти можливість використовувати, експлуатувати земельну ділянку, отримувати від неї корисні властивості. Визначення порядку користування в такому випадку не стоїть в залежності від форми власності відносно такої земельної ділянки, адже за змістом ч. 1 цієї статті, право користування у фізичних осіб може існувати в тому числі відносно земельної ділянки, яка перебуває в комунальній власності. Тобто, визначення порядку користування земельною ділянкою не змінює правовий режим відносно земельної ділянки комунальної власності, а лише встановлює спосіб такого користування, яке стоїть в залежності від права власності на будівлю і споруду. Як вбачається з плану земельної ділянки, наявного у технічному паспорті від 15.09.1998 року (а.с.23 т.1), у фактичному користуванні [PERSON] , а в подальшому у наступних землекористувачів з 1958 року перебуває земельна ділянка площею 836,3кв.м. Згідно даних ГУ ДФС у Львівській області (а.с.26 т.2), відповідач [PERSON] є платником земельного податку на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,0825 га і за період 2012-2016 роки сума земельного податку сплачена відповідачем [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] свій висновок № 24/01-18я від 13 лютого 2018 року (а.с.79-82 т.2) підтримав в частині відповідей на питання 1-3. Пояснив, що фактичні межі земельної ділянки зі сторони [ADDRESS] О.Теліги та будинків [ADDRESS] визначені металевими огорожами, і ці межі в межах похибки вимірювань відповідають плану відводу земельної ділянки, розробленому управлінням головного архітектора м. Львова відповідно до рішення виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 989 від 28 листопада 1958 року. Згідно проведених ним обмірів, у фактичному користуванні сторін у справі перебуває земельна ділянка площею 841,43 кв.м., з яких 241,43 кв.м не входять у площу, яка була виділена [PERSON] для будівництва житлового будинку відповідно до рішення виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 989 від 28 листопада 1958 року. Зазначена в таблиці №3 до висновку № 24/01-18я від 13 лютого 2018 року межа земельної ділянки згідно плану відводу від 28.11.1958 року, яка є протилежною до межі з вулицею [PERSON] .Теліги, є умовною лінією, яка фактично на земельній ділянці межовими знаками не визначена, але саме ця лінія визначає межу земельної ділянки площею 600 кв.м., яка була надана [PERSON] для будівництва житлового будинку відповідно до рішення виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 989 від 28 листопада 1958 року. При цьому будинок [ADDRESS] частково /14,97 кв.м./ знаходиться в межах земельної ділянки площею 600 кв.м., що була виділена [PERSON] для будівництва житлового будинку, а частково /21,77 кв.м./ знаходиться зі її межами. Щодо відповіді на питання № 4, то згідно висновку експерта № 24/01-18я від 13 лютого 2018 року, влаштування заїзду до будинку [ADDRESS] з вулиці О.Теліги зліва або справа від будинку № [ADDRESS] з врахуванням відмостки та існуючої ширини земельної ділянки від будинку № [ADDRESS] до існуючих меж земельної ділянки, що була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до будівельних норм та правил не можливе, так як не відповідатиме вимогам п. 3.22 ДБН 360.92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень.» Проте, будучи допитаним в судовому засіданні експерт [PERSON] визнав, що проїзд уже по самій території земельної ділянки, що є виділеною для обслуговування житлового будинку, не є внутрішньоквартальним проїздом в тому значенні, яке визначено у п. 3.22 ДБН 360.92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, а тому застосування цієї норми ДБН при розрахунку мінімально необхідної ширини проїзду по території земельної ділянки є помилковим. Тобто, у фактичному користуванні сторін перебуває земельна ділянка більшої площі ніж та, яка виділена під будівництво рішенням виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 989 від 28.11.1958 року з можливістю проїзду до будинку [ADDRESS] а зліва від будинку № [ADDRESS] . Відповідно до абз. 3 ч. 6 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці комунальної власності, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, визначеного ст. 121 ЗК України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни мають право на передачу їм безоплатно із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку в містах не більше 0,1 га, тобто 1000 кв.м. Оскільки в справі яка розглядається предметом спору є встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка становить цілісний об`єкт нерухомості з належним позивачу житловим будинком, а встановлення порядку користування земельною ділянкою не змінює правового режиму відносно комунальної власності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 600 кв.м., тобто в тих межах, в яких земельна ділянка була надана [PERSON] для будівництва житлового будинку рішенням виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 989 від 28.11.1958 року з виділенням в користування власнику будинку [ADDRESS] а та [ADDRESS] земельних ділянок рівної площі по 300 кв.м. При встановленні порядку користування земельною ділянкою суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень землекористувачів, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Позивач у позовній заяві зазначила, що протягом 2014 2017 років відповідач [PERSON] та члени його сім`ї перешкоджали їй у користуванні будинком № [ADDRESS] , вона була вселена у будинок 19.04.2016 року державним виконавцем на виконання рішення суду. Після того як отримала можливість користуватись належним їй будинком [ADDRESS] жодний визначений порядок користування спірною земельною ділянкою між позивачем та відповідачами не було встановлено, сторони безперешкодно користуються усією земельною ділянкою, проте відповідачі заперечили проти влаштування позивачем заїзду до будинку №6а зліва від будинку № [ADDRESS] , внаслідок чого виник спір щодо користування земельною ділянкою. Відповідачі вказаних обставин не заперечили, про наявність на спірній земельній ділянці багаторічних насаджень, плодово-ягідних насаджень, необхідності зведення будівель та споруд не зазначили, тому суд при встановленні порядку користування земельною ділянкою виходить з можливості нормального користування будинками і здійснення догляду за ними, їх розташування, можливості проходу та проїзду з вулиці, дотримання вимог санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] висновок судової земельно-технічної експертизи № 1173 від 12.04.2018 року (а.с.93-104 т.2) підтримав. Повідомив, що для проведення експертизи позивачем було надано плани земельної ділянки. При проведенні експертизи особисто проводив обміри земельної ділянки, при цьому фактичні межі земельної ділянки з боку [PERSON] О. Теліги та з боку будинків [ADDRESS] 4 та [ADDRESS] визначені металевими огорожами, координати яких на місцевості співпадають з наданими для дослідження позивачем планами земельної ділянки. Пояснив, що поділ земельної ділянки площею 600 кв.м. з виділенням в користування власникам будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] частин земельної ділянки площею по 300 кв.м. відповідає чинному законодавству. Також повідомив, що ним запропоновано два варіанти поділу. Перший передбачає влаштування проїзду до будинку №6а зліва від будинку №6 шириною 3,5 м для можливості проїзду пожежного автомобіля. При цьому на частину земельної ділянки площею 10 кв.м., яка виділяється в користування власникам будинку [ADDRESS] пропонується встановити право сервітуту. Другий варіант передбачає влаштування проходу до будинку [ADDRESS] а зліва від будинку №6 шириною 2,7 м. Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, для якої він встановлений. Перелік земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок, передбачений ст. 99 Земельного кодексу України, не є вичерпним. Крім того, відповідно до роз`яснень, наданих в п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби у інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Варіантом № 1 поділу земельної ділянки площею 600 кв.м. у висновку експерта № 1173 від 12.04.2018 року, запропоновано встановити на користь власника будинку [ADDRESS] земельний сервітут щодо частини земельної ділянки, яку пропонується виділити в користування власника (власників) будинку [ADDRESS] , для забезпечення можливості проїзду пожежного автомобіля до будинку [ADDRESS] . Львові. Згідно матеріалів справи, забезпечення проїзду пожежного автомобіля до будинку № 6а неможливо здійснити в інший спосіб ніж той, що визначений земельним сервітутом, тоді як встановлення такого сервітуту є найменш обтяжливим для власника будинку [ADDRESS] і водночас встановлення зазначеного земельного сервітуту забезпечує дотримання правил протипожежної безпеки при експлуатації будинку [ADDRESS] . Тому, суд погоджується з доводами сторони позивача щодо необхідності встановлення порядку користування земельною ділянкою, і в межах розгляду даної справи встановлює порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту № 1 поділу земельної ділянки площею 600 кв.м. Таким чином, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача суд присуджує судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 640 грн. (а.с.42 т.1) та витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 5720 грн. (а.с.92зв. т.1), а всього 6360 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved