Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач\~ звернулася в суд із позовною заявою про визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим\~ приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником даної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно. На даний час у вказаній квартирі зареєстрований також і\~ відповідач. Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідач не проживає протягом тривалого часу, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, а також наданих пояснень позивача, жодних особистих речей відповідача у будинку немає, на думку позивача, відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідача у даному будинку тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування будинку у зв`язку із реєстрацією в ній відповідача, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач просила позовні вимоги задовольнити, а після оголошеної перерви в судовому засіданні подала заяву про подальший розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Заслухавши позивача та свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідка був допитаний [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , що проживає в [ADDRESS] . Так, свідок пояснив суду, що знає і позивача і відповідача, оскільки це його далека рідня, свідку відомо, що відповідач\~ протягом тривалого часу не проживає за адресою місця реєстрації, більше 4 років він відповідача не бачив, буває в гостях у позивача з періодичністю близько один раз на місяць, речей його в спірній квартирі не бачив. Також в судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідка судом була допитана [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , що проживає в квартирі [ADDRESS] . Так, свідок пояснила суду, що позивача знає близько 30 років, це її сусідка, відповідача свідок також знає, однак біля 20 останніх років відповідача за адресою реєстрації не бачила. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Відповідно\~ до\~ свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 5-6) позивач є власником квартири [ADDRESS] . В спірній квартирі на даний час зареєстрований і відповідач, що підтверджується копією будинкової книги і запитом суду (а.с. 7-10, 23). У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач у квартирі не проживає тривалий час, обов`язків\~ по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв`язку з чим просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується безпосередньо свідченнями співвласника позивача, а також свідків, відповідно до яких відповідач не проживає у вказаній квартирі, а також той факт, що відповідач не бере участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною вище адресою несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг та позбавляє позивача змоги отримати субсидію. Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірною квартирою відповідачу не створює. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved