Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28 травня 2015 року померла [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт на її користь. Заповіт посвідчено секретарем Обуховицької сільської ради 12 лютого 2014 року за реєстром №4. Після смерті [PERSON] її спадкове майно успадкувала позивач шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON], приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу (спадкова справа №44/2015). Інших осіб, які б мали намір успадкувати майно [PERSON], немає. [PERSON] на праві особистої приватної власності мала земельну ділянку, розміром 1,5300 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області. За життя [PERSON] отримала державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку, проте після її смерті позивач цього документу знайти не змогла. При зверненні в Управління Держгеокадастру в Іванківському районі Київської області позивачу було видано копію архівного примірника державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №397142, виданого [PERSON] та зареєстрованого 07.10.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №322200001002018, яким посвідчено її право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5300 га, кадастровий номер 3222082700:02:015:0005, що розташована на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області. Про втрату державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №397142, виданого 07.10.2011 року [PERSON], було зроблено відповідне повідомлення в місцевій газеті «Трибуна праці» від 26.11.2016 року №47 (10508). При зверненні позивача до [PERSON], приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтво про право власності на спадкове майно [PERSON], отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку. У звязку з тим, що приватний нотаріус Іванківського районного нотаріального округу [PERSON] не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивач звертається з даним позовом до суду та просить визнати за нею право приватної власності на спадкове майно [PERSON], а саме: земельну ділянку, розміром 1,5300 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області. У судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільська рада, звернулися до суду з листом, в якому позов [PERSON] визнають та просять справу розглядати у відсутності їх представника. Суд, вивчивши докази, якими обгрунтовуються позовні вимоги, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про задоволення позову як обгрунтованого доказами. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Позивач надала суду належні докази: копію свідоцтва про смерть спадкодавці [PERSON], яка померла 28 травня 2015 року; копію заповіту, посвідченого 12 лютого 2014 року, [PERSON], секретарем Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області, за реєстром №4, з якого слідує, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]; копію архівного примірника державного акту на право власності на земельну ділянку, розміром 1,5300 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області, власником якої є [PERSON]. З газети «Трибуна праці» №47 (10508) від 26 листопада 2016 року слідує, що надано оголошення про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №397142, виданий 07.10.2011 року управлінням Держкомзему в Іванківському районі Київської області на імя [PERSON], втрачений. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу від 23 листопада 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в звязку з відсутністю на неї правовстановлюючого документу. Після смерті [PERSON], яка померла 28 травня 2015 року, спадщину після якої [PERSON] прийняла, але не оформила свої спадкові права у встановленому законом порядку, оскільки було втрачено правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельну ділянку; виготовлення технічної документації на земельну ділянку; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на право власності на земельну ділянку; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] здійснила дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно (земельну ділянку) після смерті [PERSON], тому її позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved