Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «ПроКредит Банк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 22 липня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк» та фізичною особою [PERSON] було укладено Рамкову угоду № 2172, відповідно до п. 2.1. якої кредитор на підставі угоди зобов'язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов'язується належно виконати всі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитними договорами. Відповідно до п. 2.2. Рамкової угоди, встановлено ліміт строку кредитування в розмірі 180 календарних місяців (15 років). Згідно п. 11.2. Рамкової угоди, вказано, що угода укладена на строк дії ліміту строку кредитування, встановленого п. 2.2. угоди. Закінчення строку дії Угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з Позичальником нових Кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі Угоди. Усі інші умови Угоди, зобов'язання сторін, що виникли на підставі Угоди і були неналежно виконані чи не виконані, зобов'язання щодо відповідальності, а також права та обов'язки сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов'язань та реалізації прав. 31 липня 2008 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про надання траншу № 11.10967/2172-ДТ1, відповідно до п. 1. котрого вказується, що кредитор на підставі та умовах Рамкової угоди, а також цього Договору зобов'язується надати позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Рамковою угодою та цим Договором. Згідно п. 3. Договору про надання траншу - 1, кредит видається у дату, вказану в Графіку повернення кредиту і сплати процентів, що є Додатком № 1 до цього Договору за умови сплати комісії за видачу кредиту. Відповідно до п. 4. Договору про надання - 1, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені Графіком в черговості, встановленій Рамковою угодою. Згідно п. 8. Договору про надання траншу - 1, договір набирає чинності з моменту його підписання Позичальником і двома уповноваженими особами Кредитора і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань та реалізації прав за цим договором. 08 серпня 2008 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про надання траншу № 11.10967/2172-ДТ2, відповідно до п. 1. котрого вказується, що кредитор на підставі та умовах Рамкової угоди, а також цього Договору зобов'язується надати позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Рамковою угодою та цим Договором. Згідно п. 3. Договору про надання траншу - 2, кредит видається у дату, вказану в Графіку повернення кредиту і сплати процентів, що є Додатком № 1 до цього Договору за умови сплати комісії за видачу кредиту. Відповідно до п. 4. Договору про надання - 2, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені Графіком в черговості, встановленій Рамковою угодою. Згідно п. 8. Договору про надання траншу - 2, договір набирає чинності з моменту його підписання Позичальником і двома уповноваженими особами Кредитора і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань та реалізації прав за цим договором. В рахунок забезпечення виконання вказаного зобов'язання позичальником по кредитному договору, 31 липня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк» та позивачем був укладений Договір поруки № 2172-ДП2, відповідно умов п. 2.1. котрого зазначено, що на підставі договору поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Згідно умов п. 2.3. Договору поруки, встановлена договором порука у повному обсязі поширюється на зобов'язання позичальника із врахуванням усіх кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до кредитних договорів з моменту набрання ними чинності. Відповідно до пункту 4.1. Договору поруки, порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, належною виконання усіх зобов'язань позичальника. Згідно до п. 4.2. Договору поруки, договір вступає в силу з моменту його укладення діє протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, належного виконання усіх зобов'язань позичальника за кредитними договорами га поручителя за договором. 18.09.2015 року ПАТ «ПроКредит Банк» на її ім'я направив Вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки від 15.09.2015 р. за вих. № 239/9/15, якою просив погасити достроково заборгованість по кредиту. Дії ПАТ «ПроКредит Банк» щодо направлення вимоги про виконання зобов'язань по договору поруки та примушування сплати заборгованості за боржника, вважає неправомірними та незаконними, такими, що порушують умови договору поруки, оскільки на сьогоднішній день договір поруки припинив свою дію у зв'язку із несвоєчасним зверненням кредитора до неї, а тому він повинен бути припиненим з наступних підстав. До Ленінського районного суду міста Полтави кредитор (відповідач) звернувся із позовом про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору та договору поруки 02.10.2015 року. Позивач вважала, що ПАТ «ПроКредит Банк» в якості кредитора пропустив строк позовної давності до неї, в якості поручителя, та не має право вимагати примусового стягнення по договору поруки, а договір поруки припинив свою дію, тобто припинилися правовідносини між нею та банком, тому відсутні взаємні права та обов'язки, виходячи з наступних тверджень. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості позичальника за Рамковою угодою № 2172 від 22.07.2008 року станом на 01.10.2015 року, вбачається, що початок прострочення заборгованості позичальника по кредитному договору розпочався з 27.08.2008 року. Останній платіж по тілу кредиту та процентів (пункти 4 та 6 таблиці) в розмірі 69 центів був зроблений позичальником 23.10.2014 року, коли кредитором звернення до суду було здійснено 02.10.2015 року. Тобто систематичне порушення права кредитора почалося з 24.10.2014 року. Вважала, що договір поруки припинив свою дію у зв'язку пропущенням строку звернення кредитора до поручителя у відповідності до статті 559 ЦК України, а тому вимоги кредитора про стягнення з неї боргу та сплати кредиту відповідно до солідарної відповідальності з боржником с неправомірними та підлягають захисту судом. Умовами вищезазначених кредитних договорів: п. 8.2.1. передбачено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань за ним договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні. Станом на 24.04.2015 року договір поруки № 2172-ДП2 від 31.07.2008 року припинив свою дію у зв'язку з пропуском кредитором строку позовної давності для пред'явлення позову до суду. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися за кожний черговий платіж з моменту порушення строку його погашення (така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №6-116ц13 від 06 листопада 2013 року). Твердження того, що зобов'язання за договором не припинилися, оскільки умовами договору визначено, що договір діє до повного його виконання сторонами, с неспроможними, оскільки сама по собі умова договору про дію договору до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як доказ установлення строку дії договору, з огляду на те, що це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. По даним правовідносинам кредитного договору та договору поруки, строк з якого почався відлік часу пред'явлення вимоги до боржників, починається з дати порушення прав кредитора щодо погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків, згідно встановленого графіку погашення заборгованості, тобто з 24.10.2014 року, з якого протягом шестимісячного строку мав право банк пред'явити саме позов до поручителя, чого не зробив кредитор та пропустив строк позовної давності. З наведених підстав просила суд задовольнити позов та визнати припиненими правовідносини за договором поруки № 2172-ДП2 від 31.07.2008 року (а.с. 1-8). Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON], в судове засідання, призначене на 13.05.2016 року не з'явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, у зв'язку з чим, з урахуванням думки учасників судового розгляду, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала з викладених в ній підстав. Просила суд задовольнити позов та визнати припиненим договір поруки № 2172-ДП2 від 31.07.2008 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнала, та пояснила суду, що між AT «ПроКредит Банк» та Третьою особою - [PERSON] було укладено Рамкову угоду № 2172 від 22.07.2008 року. В забезпечення виконання рамкової угоди, 31.07.2008 року, між AT «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладений договір поруки № 2172-ДП2. У зв'язку із виникненням заборгованості та непогашенням кредиту, поручителю було направлено вимогу від 15.09.2015 року за вих. № 239/9/15 про виконання зобов'язань за договором поруки. Отримання вимоги не заперечується позивачем (поручителем). Згідно зазначеної вимоги, AT «ПроКредит Банк» в порядку п.8.2. Рамкової угоди, у зв'язку зі простроченням змінив строк виконання зобов'язання - сплати кредиту та поставив вимогу про сплату поручителем у термін 5-ти банківських днів достроково всієї суми по кредиту, %, пені тощо. Тобто, погашення заборгованості поручителем мало відбутися до 22.09.2015 року. У зв'язку із непогашенням заборгованості ні позичальником ні поручителем, 02.10.2015 року до Ленінського районного суду міста Полтави була подана позовна заява про стягнення заборгованості у т.ч. і з позивача як поручителя, 27.10.2015 року судом відкрито провадження по справі. Таким чином позовну заяву було подано у межах 6-ти місячного строку з моменту настання строку виконання зобов'язання. Аналогічні правові позиції були висловлені Верховним Судом України по певній категорії справ, зокрема: № 6-190цс14, 6-53цс14. Згідно вимог ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2 ст. 1050 ЦК у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Тому, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені 15 вересня 2015 року, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, що і було зроблено Банком 02.10.2015 року. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку основного зобов'язання, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати, та позов про стягнення боргу з поручителя було подано в межах 6-ти місячного строку з моменту зміни строку виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом. З наведених підстав просила суд відмовити в задоволенні позову (а.с.37-39). Суд, заслухавши показання представників сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд встановив, що 22.07.2008 року між позивачем Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладена Рамкова угода № 2172, відповідно до п.2 якої Кредитор зобов'язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених Угодою та кредитними договорами, а позивальник зобов'язується належно виконати всі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати всі інші зобов'язання, передбачені Угодою та кредитними договорами. Ліміт суми кредитування складав еквівалент 500000 (п'ятистам тисячам) доларів США, ліміт строку кредитування 180 календарних місяців (а.с.11-13, 104-106). Також судом встановлено, що межах Рамкової угоди відповідачем [PERSON] отримані грошові кошти за наступними кредитними договорами про надання траншу №11.10967/2172-ДТ1 від 31.07.2008 року, про надання траншу №11.967/2172-ДТ2 від 08.08.2008 року з усіма договорами про внесення змін до них, що підтверджується копіями відповідних договорів, випискою з рахунку [PERSON] (а.с. 14-17, 107-154). Судом встановлено, що згідно п. 4 Договору про надання траншу № 11.10967/2172-ДТ2 від 08.08.2008 року передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком черговості, встановленій рамковою угодою. Графік складено з врахуванням платежів, передбачених договором про надання траншу № 11.10967/2172-ДТ1 від 31.07.2008 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитним договором (ч.3 п.2) в п. 4.1. Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом позичальник [PERSON] сплачує позивачу ПАТ «ПроКредит Банк» проценти. Отже розмір процентів, що встановлений кредитними договорами, повинен сплачуватися [PERSON] за весь час прострочення і до моменту погашення заборгованості в силу ст. 625 ЦК України. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 661 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України). Положеннями кредитних договорів (п.10.2.) передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі 0.5 % за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. При цьому той факт, що у [PERSON] утворився та існує перед ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за Кредитними договорами, не оспорюється сторонами, у зв'язку з чим суд вважає встановленим цей факт відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України. Крім того судом встановлено, що 31.07.2008 року між поручителем [PERSON] та кредитором Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» укладений договір поруки № 2172-ДП2 від 31.07.2008 року, відповідно до якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань Позичальника [PERSON] у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник, ліміт суми кредитування еквівалент 500000 доларів США, ліміт строку кредитування до 22 липня 2023 року (а.с. 60-62, 157-158). Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом також встановлено, що згідно п. 2.3. договору поруки від 31.07.2008 року встановлена договором порука у повному обсязі поширюється на зобов'язання позичальника із врахуванням всіх Кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до Кредитних договорів з моменту набрання ними чинності. Поручитель погоджується, що усі інші зміни до будь-якої рамкової угоди та/чи інших кредитних договорів, а також укладення нових Кредитних договорів на підставі Рамкової угоди не є такими, що збільшують обсяг його відповідальності, а тому порукою будуть забезпечуватися зобов'язання Позичальника з врахуванням таких змін і Кредитних договорів без необхідності їх попереднього чи наступного ознайомлення чи погодження із Поручителем. Згідно п.3.4. цього Договору достатнім документом про наявність заборгованості у позичальника є довідка Кредитора, яка видається Поручителю на його вимогу. За таких обставин, суд вважає доведеним факт, що поручитель [PERSON], відповідає перед ПАТ «ПроКредит Банк» як солідарний із позичальником [PERSON] боржник. Вирішуючи питання стосовно обґрунтованості позовних вимог щодо припинення договору поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, суд виходить з наступного. Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно п.4.1. Договору порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою, ліміту строку кредитування та до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, належного виконання усіх зобов'язань позичальника. Згідно п.4.2. - Договір вступає в силу з моменту його укладення, діє протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, належного виконання усіх зобов'язань Позичальника за Кредитними договорами та Поручителя за Договором. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. При цьому, п.4.5. Договору поруки встановлена позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості останній платіж за кредитними договорами був здійснений [PERSON] 23.10.2014 року (а.с. 25). Крім того, згідно додаткових пояснень представника АТ «ПроКредит Банк» у жовтні 2015 року [PERSON], також були здійснені платежі (а.с. 71). Суд також враховує правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України у справах № 6-190 цс14 від 21.01.2015 року, № 6-53цс14, згідно яких вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Крім того, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України № 6-2056цс15-1 від 11.11.2015 року, згідно якої умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що ПАТ «ПроКредит Банк» 15.09.2015 року була направлена на адресу [PERSON] вимога про виконання зобов'язань за договором поруки протягом 5 банківських днів(а.с. 160), та саме з цього часу настав строк виконання зобов'язання. В жовтні 2015 року ПАТ «ПроКредит Банк» був пред'явлений до Ленінського районного суду м. Полтави позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. З урахуванням позицій та пояснень представників сторін (а.с. 3, 37-39), суд вважає встановленим цей факт відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України. У зв'язку з викладеним суд вважає обґрунтованими заперечення представника відповідача про те, що пред'явивши вимогу до поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені 15.09.2015 року, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і мав пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати (а.с. 38). Також суд вважає обґрунтованими зауваження представника відповідача (а.с. 71) про неможливість застосування положень постанови Верховного Суду України у справі № 6-2875цс15 від 17.02.2016 року до предмету спору у цій цивільній справі, оскільки спірні правовідносини, що були предметом розгляду Верховного Суду України в межах розгляду зазначеної справи відрізняються в частині визначення в кредитному договорі настання строку дострокового погашення кредиту, а саме: в Рамковій угоді та Кредитному договорі між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] (п.п.8.2., 8.3.) настання строку виконання основного зобов'язання, пов'язано з моментом направлення вимоги про дострокове погашення, якою і було змінено строк виконання основного зобов'язання. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 360-7 ЦПК України, суд вважає, що вимога кредитора ПАТ «ПроКредит Банк» була пред'явлена до поручителя [PERSON] в межах передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України строку, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання припиненим договору поруки, є такими що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 259, 526, 554, 559, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, постанов Верховного Суду України у справах № 6-190цс14 від 21.01.2015, № 6-53цс14, № 6-2056цс15-2 від 11.11.2015,

Outcome: dismissed