Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є сестрою малолітнього [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з нею. Матір`ю дитини є відповідач [PERSON] , [INFO] , батьком - [PERSON] , який рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 05.01.2017 позбавлений батьківських прав щодо дитини. Розпорядженням голови Тульчинської райдержадміністрації №179-р від 05.07.2013, на підставі заяви матері [PERSON] , малолітнього [PERSON] влаштовано на тимчасове утримання та виховання до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки терміном на шість місяців. В подальшому, термін перебування дитини у даному закладі продовжувався в зв`язку з хворобою матері та її складним матеріальним становищем. Оскільки, мати дитини не піклувалася про неї, 15.07.2016 Тульчинською райдержадміністрацією, як органом опіки та піклування, подано позов про позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнення аліментів на користь закладу, де останній знаходився. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.11.2016 позов в частині стягнення аліментів задоволено, щодо позбавлення батьківських прав відмовлено. До шестирічного віку дитина знаходилась в будинку дитини. Рішенням Тульчинської райдержадміністрації №11 від 25.04.2019 на підставі заяви відповідача, їй було надано дозвіл на поверненя сина [PERSON] з будинку дитини. Однак, забравши дитину, відповідач залишила її на позивача, і більше дитиною не опікувалася, її вихованням і утриманням не займалася, тому позивач 20.05.2019 про залишення відповідачем дитини повідомила службу у справах дітей. Наказом начальника служби у справах дітей Тульчинської райдержадміністрації від 20.05.2019, малолітнього [PERSON] передано позивачу, у якої він проживає по даний час та знаходиться на її утриманні. Мати дитини - відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, умов для проживання дитини не створює, не працює. Крім того, вона не спілкується з сином, не телефонує, не цікавиться його життям, участі у його вихованні не приймає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей певного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява від неї про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 56). Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від неї про визнання позову, розгляд справи у її відсутність (а.с. 49). Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими, в підготовче засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шпиківською селищною радою Тульчинського району Вінницької області 05.11.1992 (а.с. 8), позивач [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] . Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17.04.2007 (а.с. 10-11), матір позивача була позбавлена батьківських прав щодо останньої. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 18.06.2013 (а.с. 9), відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] . Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 05.01.2017 (а.с. 15-17), батька [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина, та стягнуто аліменти на його утримання. Розпорядженням Тульчинської райдержадміністрації №179 від 05.07.2013 (а.с. 28), малолітнього [PERSON] влаштовано в Тульчинський обласний будинок дитини. Відповідно до копії рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.11.2016 (а.с. 12-14), з відповідача [PERSON] на користь Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від її заробітку, але не менше 30% відд прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення перебування дитини у даному закладі. У задоволенні позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] , відмовлено. Відповідно до копії рішення комісії з питань захисту прав дитини Тульчинської райдержадміністрації №11 від 25.04.2019 (а.с. 25), відповідачу надано дозвіл на повернення її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини в біологічну сім`ю. Згідно копії наказу Служби у справах дітей Тульчинської райдержадміністрації №51 від 20.05.2019 (а.с. 20), малолітній [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштований у сім`ю позивача [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії акту обстеження умов проживання позивача [PERSON] від 20.05.2019 (а.с. 18), остання проживає за адресою: [ADDRESS] , для проживання та виховання дитини [PERSON] , [INFO] , створено всі належні умови. Мати дитини - відповідач [PERSON] свого сина покинула, від його виховання відмовилась. Згідно довідки Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №1465 від 24.12.2019 (а.с. 23), відповідач [PERSON] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , проживає одиноко, не працює, є пенсіонеркою. Згідно довідок-характеристик Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 02.10.2019 та 24.12.2019 (а.с. 21-22), відповідач [PERSON] громадський порядок не порушує, на обліку осіб, що вживають алкогольні напої та наркотичні засоби не перебуває, однак товаришує з неблагодійними особами, на даний час проживає одиноко, не працює, є особою з інвалідністю. Її син [PERSON] з дня народження до 6-річного віку перебував у будинку дитини через відсутність належних умов проживання та належного його вихованя матір`ю. Відповідно до інформації Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 24.09.2019 (а.с. 29), відповідач [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, 02.11.2018 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП - невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 17.05.2019, підпис на якій нотаріально завірено, від утримання та виховання сина [PERSON] , [INFO] , вона відмовилась (а.с. 19). Згідно висновку Тульчинської райдержадміністрації Вінницької області № 01.01-40/2007 від 28.10.2019 (а.с. 26), як органу опіки та піклування, визнано доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає зі своєю сестрою - позивачем [PERSON] , а отже остання має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши наявні у справі докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , в порушення вищенаведених принципів щодо виховання дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги позивача визнала, тим самим, визнаючи обставини, викладені в позовній заяві щодо ухилення її від виконання батьківських обов`язків, а тому існують підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 242 ЦК України, законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей є батьки (усиновлювачі). Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що позивач не відноситься до вищеперерахованих осіб, тобто не є матір`ю дитини, її усиновлювачем чи опікуном, з яким проживає дитина, а отже на її користь не можуть присуджуватись аліменти. Відповідач у поданій нею заяві позов в частині стягнення аліментів визнала. Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд не приймає визнання відповідачем позову щодо стягнення аліментів, оскільки визнання позову в цій частині суперечить закону. З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову щодо стягнення аліментів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволено частково, лише щодо однієї позовної вимоги, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений останньою при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial