Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 36 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 7 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2012 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем і працює на посаді провідного інженера кошторисного відділу. Вказала, що починаючи з березня 2015р. відповідач почав затримувати виплату заробітної плати без повідомлення причин. Станом на 01.05.2016р. відповідач не виплатив заробітну плату за такі періоди: за березень 2015р., з липня 2015р. по квітень 2016р. Ствердила, що на неодноразові усні, в тому числі і письмові звернення до відповідача з приводу проведення виплати заборгованих сум останній жодним чином не відреагував, що свідчить про грубе порушення законодавства про працю. Тому просить позов задоволити і стягнути суми невиплаченого заробітку за вказаний період. У звязку з порушенням термінів виплати належних сум також просить стягнути заподіяну шкоду внаслідок моральних страждань, спричинених порушенням трудового законодавства, що супроводжувалось переживанням за неможливість отримання належних сум для використання в подальшому для придбання продуктів харчування, одягу, товарів першої необхідності, приниженням честі та гідності через позичання грошей, а також неможливості сплачувати комунальні послуги, що також завдає фізичних та душевних страждань, в розмірі, вказаному в позові. У підтвердження вимог покликається на документи про трудові та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позовних вимог. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача у судове засідання не зявився повторно, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності представника відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с.2) позивач 13 лютого 2012р. прийнята на посаду провідного інженера кошторисного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопроект». У відповідності до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. З долученої до справи копії довідки про нарахування заробітної плати за період з березня 2015 року по квітень 2016 року вбачається, що позивачу виплачено заробітну плату за вказаний період лише частково, а загальна сума заборгованості складає 30006,66 грн. (а.с. 12), що свідчить про грубе порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, яке закріплено в ст.43 Конституції України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність захистити законні права позивача, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача належної їй до виплати заробітної плати підлягають до задоволення, однак враховуючи те, що позивачем подано довідку про наявність заборгованості з заробітної плати в розмірі 30006,66 грн. (а.с. 12), разом з тим всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України не представлено суду доказів на підтвердження наявності такої заборгованості в розмірі 36000 грн., вказані позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 30006,66 грн. невиплаченої заробітної плати. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позивач не лише не надала суду жодних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди з вини відповідача, а й не зазначила, в чому така виразилась та що така взагалі їй завдана. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Задовольняючи частково позовні вимоги, відповідно до вимог до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 551 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial