Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на вул. Костюшка, 77 в смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області, а саме на житловий будинок загальною площею 115,8 кв.м. та жилою площею 72,3 кв.м., побудований на 1/5 зі шлакобетону та 4/5 зі шлакоблоків, літню кухню загальною площею 33,7 кв.м., побудовану із цегли, сарай загальною площею 24,1 кв.м., побудований з цегли, огорожу загальною площею 30,2 кв.м. із металевої сітки, ворота металеві загальною площею 5,4 кв.м.. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за життя її батько з матірю побудували у смт. Козова житловий будинок, сарай та літню кухню, однак права власності не оформили. В будинку проживало четверо осіб: батько, мати, вона та сестра, кожному з яких належало по ? будинковолодіння. Батько [PERSON] помер 24.12.1994 року, а мати [PERSON] 19.02.1999 року. Вказує, що після смерті матері оформила право власності на частину спадкового майна, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, звернувшись із заявою в Козівську державну нотаріальну контору щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та господарські будівлі, їй було відмовлено. На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі вказаного, суд приходить до висновку про необхідність продовження розгляду справи за правилами ЦПК України в редакції закону №2147-VIII від 03.10.2017 року. Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити такі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання подав відзив на позов, згідно якого позов визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить справу слухати у його відсутності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила, додатково зазначивши, що від своєї частки відмовляється на користь позивача [PERSON]. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Визнання позову відповідачем та третьою особою не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Костюшко, 77, смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Козівського РБТІ від 24.02.2017 року №17 (а.с.10). Згідно відомостей погосподарської книги №49 Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області за 1955-1958 роки до домогосподарства [PERSON] належали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Позивач [PERSON] змінила своє прізвище у звязку з одруженням на «Рудик» (а.с.6). Третя особа після одруження також змінила своє прізвище із «Скубій» на «Заславська» (а.с.26). 24.12.1994 року помер батько позивача і третьої особи [PERSON] (а.с.7), а 19.02.1999 року їх мати. Після смерті матері позивача та третьої особи [PERSON] спадщину прийняла [PERSON]. При цьому, спадковим майном, на яке видане відповідне свідоцтво на право на спадщину за законом, було лише право на земельну частку (пай) яке належало померлій на підставі рішення Козівської районної державної адміністрації від 11.12.1997 року №401 (а.с.9). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON], то кожному із них фактично належить 1/4 частина колгоспного двору. 06.12.2017 року державним нотаріусом Бережанської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.32). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] померли, [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, а [PERSON] у судовому засіданні відмовилась від свого права на спадщину та своєї частки у спірному будинковолодінні на користь позивача, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на вул. Костюшко, 77 у смт. Козова, Козівського району Тернопільської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved