overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому вказала, що вона та відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 03 листопада 2001 року. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Фактично шлюбні стосунки припинені, сторони різні погляди на сімейне та спільне життя внаслідок чого, втратили почуття взаємної поваги один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. В зв`язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 03 листопада 2001 року у виконкомі Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис №81. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, оцінюючи зібрані по справі письмові докази, вважає, що при вищевикладених обставинах, подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їхньої сім`ї неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому зазначив, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно. 30.09.2008 р. [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], яка прийняла спадщину, в тому числі і земельну ділянку, але нотаріально не оформила. [INFO]. [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно. Він є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх прав через те, що за життя спадкодавця не було отримано державного акту на її ім'я. Просив визнати за [PERSON] право власності на спадок за законом на земельну ділянку площею 0.1500 га: 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд і 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12181 від 27.12.1999 р., розташованої за адресою: [ADDRESS], що належала спадкодавцю [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити, розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явивсь, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву про можливість розгляду справи у відсутності представника. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Позивач звертається до суду із позовом про визнання права на спадок за законом у зв'язку з тим, що він фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх прав через те, що за життя спадкодавця [PERSON] не було отримано державного акту на її ім'я. Ці обставини обґрунтовуються доказами, доданими до заяви. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнання права на спадок за законом. Згідно ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На основі встановлених обставин суд приходить до висновку, що оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця, позов слід задовольнити і визнати заним право власності на земельну ділянку за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому зазначила, що 19 липня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від шлюбу дітей у сторін немає. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що їх сімя розпалась внаслідок зловживання відповідачем спиртними напоями, тому проживають окремо. За таких обставин зберегти сімю неможливо, шлюб існує формально, перспектив для збереження сімї немає. Позивач подала заяву про слухання справи без її участі, позов підтримала, вимогу про зміну прізвища на дошлюбне просить не розглядати. Відповідач подав заяву про слухання справи без його участі , позов визнав. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії І-БВ № 137041 від 19 липня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2015 року, про що зроблено актовий запис № 52. Дітей від шлюбу у сторін немає, відповідач в органах ДРАЦС шлюб розірвати незгідний. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст. 115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; протягом наданого судом строку сторони не примирились та наполягають на розірванні шлюбу, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому зазначила, що 27 травня 2014 зареєструвала шлюб з [PERSON], від шлюбу 21 червня 2014 року народилася дочка [PERSON]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що причинами розпаду сімї стали різні погляди на життя, несумісність характерів, постійні суперечки; сторони проживають окремо, шлюб існує формально, перспектив для збереження сімї немає. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, вказує, що протягом наданого строку примирення не відбулося. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Вивчивши докази справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І-БВ № 124263 від 27 травня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони зареєстрували шлюб 27 травня 2014 року, про що зроблено актовий запис № 33. Згідно свідоцтва про народження серії І-БВ № 223901 від 24 червня 2014 року, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; із позовною заявою позивач звернулась вдруге, протягом наданого судом строку сторони не примирились; проживають окремо, наполягають на розірванні шлюбу, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом в якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Заявлені вимоги мотивувала тим, що [INFO] в с.Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області помер її батько [PERSON] . За життя, 4 травня 2017 року він посвідчив у Яблунській сільській раді заповіт на її користь, яким усе своє майно заповів їй. Після смерті батька вона не подавала заяви про прийняття спадщини, оскільки вважала, що на підставі заповіту спадкове майно належить їй без будь-яких додаткових дій. Однак згодом, отримавши роз`яснення, зрозуміла, що помилялась з приводу порядку спадкування і у вересні 2021 року звернулась у нотаріальну контору, однак нотаріус у оформлені спадкових прав відмовив через пропуск встановленого ст.1270 ЦК України строк. Разом з батьком, у належному йому господарстві на день його смерті жив її син [PERSON] . Однак ніхто крім неї на оформлення спадщини не претендує, волю спадкодавця виражену у заповіті не оспорює. Тому змушена звертатися до суду щоб поновити пропущений строк. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До канцелярії суду подав заяву у якій заявлені позивачем вимоги визнав, просив розгляд справи провести без його участі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд має право ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Позивачка відповідно до ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем за заповітом на майно покійного батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті спадкодавця позивачка не звернулася вчасно з приводу прийняття спадщини, внаслідок того, що не знала про дійсний порядок оформлення спадкових прав. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи той факт, що відповідач заявлений позов визнав, ніхто інший із спадкоємців не подав заяви про прийняття спадщини, суд вважає, що [PERSON] слід встановити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищезазначеного, ст. 1272 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом в якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Заявлені вимоги представник позивача [PERSON] у судовому засіданні мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON], [INFO], яка була матір'ю для позивачки та відповідачів [PERSON] та [PERSON] Вони згідно закону являються спадкоємцями першої черги на майно покійної. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на прийняття спадщини не претендують, за згодою усіх членів родини спадщину має намір прийняти позивачка [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачка стала управляти спадковим майном використовувати його і вважала, що таким чином прийняла спадщину. Однак, звернувшись у 2014 році до нотаріальної контори з наміром розпорядитись цим майном, їй було повідомлено, що вона не вважається такою, що прийняла спадщину, роз'яснено існуючий порядок та відмовлено у оформленні її спадкових прав через пропуск шестимісячного строку для звернення з заявою з приводу прийняття спадщини. Визначений строк пропущено позивачкою через те, що вона достеменно не знала про необхідність подачі у шестимісячний строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини і помилялась з приводу порядку оформлення спадкових прав. Крім того, після смерті матері через проблеми в особистому житті та психологічний стрес не змогла з'явитись в нотаріальну контору. Тому змушена звертатися до суду щоб поновити пропущений строк. Просить позов задовольнити. Представник Нивочинської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву у якій просив провести розгляд справи у його відсутності. Вказав, що заявлений позов визнає і просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали суду заяви у яких заявлений позов визнали повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка, як дочка, відповідно до ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем за законом після смерті покійної [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.6,7, 12). Позивачка не звернулася вчасно за оформленням спадщини внаслідок того, що добросовісно помилялась з приводу існуючого порядку оформлення спадкових прав, суб'єктивно оцінюючи свої дії по управлінню спадковим майном, як належний спосіб прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи обставини справи, позицію інших спадкоємців, територіальної громади с.Гринівка в особі Нивочинської сільської ради, яка немає претензій до спадкового майна, суд вважає, що позов слід задовольнити. Причина пропуску строку для оформлення прийняття спадщини позивачем може бути визнана судом поважною, а тому їй слід встановити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищезазначеного, ст. 1272 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При цьому посилалась на те, що дитина проживає разом з нею, а батько належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю, яка є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства. Відповідач матеріальну допомогу у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі та вирішує питання судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 20 відсотків від заробітної плати щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття. При цьому посилалась на те, що діти проживають разом з матір`ю, а батько дітей матеріальної допомоги на їх утримання не надає та зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду на утримання дитини від першого шлюбу. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Про розгляд справи відповідач повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю, яка не працює. Відповідач працює на Іноземному підприємстві «Євроголд Індестріз ЛТД», матеріальну допомогу у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дітей добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. На підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області 31.01.2012 року видано виконавчий лист №2-47 про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2011 року і до повноліття дитини. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Враховуючи вищенаведене, з огляду на наявність у відповідача, який працює, на утриманні крім спільних з позивачем двох малолітніх дітей також сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі та вирішує питання судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При цьому посилалась на те, що дитина проживає разом з нею, а батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Про розгляд справи відповідач повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Відповідач матеріальну допомогу у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі та вирішує питання судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дати подання позову до суду до досягнення нею повноліття. При цьому посилалась на те, що дитина проживає разом з матір`ю, а батько дитини грошима допомагає не часто та не багато, хоча працює. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.03.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. 08.04.2019 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява про стягнення аліментів (уточнена) з аналогічними вищезазначеній позовній заяві вимогами. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.04.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Про розгляд справи відповідач повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Відповідач працює, матеріальну допомогу у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем не наведено обставин та правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання однієї неповнолітньої дитини у розмірі 30 відсотків заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також вирішує питання судових витрат.

Outcome: partial