Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якої зазначила, що вона, [PERSON] , перебувала в шлюбі з [PERSON] з 1965 року по день його смерті [INFO] . З 21.05.1966 року був членом кооперативу ЖБК «Будівельник-2». 27.07.2016 року ЖБК «Будівельник - 2» було реорганізовано в ОСББ «Бельфорський-7», яке стало правонаступником усіх прав та обов`язків житлово-будівельного кооперативу. Пай у ЖБК у вигляді вартості квартири в сумі 3727 руб. ними була сплачена повністю 10.05.1981 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Бельфорський-7» № 10 від 04.02.2020 року. Позивачка [PERSON] разом з [PERSON] сплачували вартість квартири, тому вважає, що половина квартири належить їй як співвласниці, а друга половина повинна належати як спадкоємиці після померлого [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців після його смерті немає. Позивач звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва оскільки за життя [PERSON] не оформив право власності на квартиру. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири як співвласника та на Ѕ частину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутність, на задоволення позовних вимог наполягає. Представник відповідача Запорізької міської ради до суду не зявилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи ОСББ «Бельфорський-7» у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.5 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , перебувала в шлюбі з [PERSON] з 1965 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб VІ [NUMBER] від 17.04.1965 року (а.с.6). На а.с.8 міститься ордер № 60 виданий Міськжитлоуправлінням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих [PERSON] на право зайняття квартири [ADDRESS] 21.05.1966 року. Згідно квитанції вартість житла у жовтні 1965 року становила 3727 рублів і всі пайові внески були сплачені у повному обсязі 10.05.1981 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Бельфорський-7» № 10 від 04.02.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, чинного на час набуття майна, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з одружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, [PERSON] , як дружині, належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . За ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з положеннями ст.\~384\~ЦК член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України УРСР «Про власність» в редакції, що діяла станом на 24.03.1992 року члени житлового, житлово-будівельного кооперативу, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Отже, вбачається, що право власності члена житлово-будівельного кооперативу на квартиру раніше виникало моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Пунктами 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року № 9 роз`яснено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Право власності на квартиру за життя [PERSON] оформлене не було. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після й смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1264\~ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.\~1296\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець, який прийняв спадщи може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державне реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 14 лютого 2019 року позивач звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.02.2020 року державний нотаріус Другої Запорізької державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва через ненадання правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.10). У відповідності до абз. З п.23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті З огляду на викладене, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання права власності на квартири у порядку спадкування за законом, ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved