Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування вимог позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.11.2018 року розірвано. Від даного шлюбу народився син [PERSON] -[INFO], який на даний час є неповнолітнім та проживає з нею і перебуває на її утриманні. Батько [PERSON] коштів на утримання дитини не дає, не бере участі у вихованні сина. Вказує, що відповідач працює на умовах трудового договору у ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», а його заробітна плата становить приблизно 30000 грн. (тридцять тисяч гривень). Просила стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх його видів заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у свою чергу направив до суду відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги позивача, вказав що працює у ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на посаді інженера, заробітна плата за період з 01 квітня 2020 року по 01 вересня 2020 року становить 227 384, 24 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч триста вісімдесят чотири гривні 24 копійок). Заперечує той факт, що він не бере участі у вихованні сина, вказує що при першій можливості ініцією їхню зустріч, та намагається якомога більше часу проводити з сином. Відповідач звертає увагу суду на те, що він чудово усвідомлює свій обов`язок батька у забезпеченні сина всім необхідним, перераховує кошти на рахунок позивача, а також купляє необхідні речі сину про які йому відомо, щоразу з`ясовує у позивача про необхідність тих чи інших речей для сина, та не ухиляється від матеріального утримання свого сина. Відповідач [PERSON] погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь позивача, але у розмірі 1/5 частки від всіх доходів заробітків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що вказана ним частка від його заробітку становитиме приблизно щомісяця 6000 гривень, цієї суми вистачатиме на утримання сина, якому 6 років, інших потреб які б були потрібні додатково синові позивач не вказую, та і наскільки йому відомо їх немає, син росте здоровою дитиною і додаткового догляду не потрібно, також зазначає, що обов`язок утримання дітей є обох батьків рівномірним, вважає що запропонований ним розмір аліментів є справедливий та достатній задля забезпечення сина. Тому просить суд взяти до уваги зазначене ним вище, вік дитини, обставини які містяться у матеріалах справи, та визначити справедливий та достатній розмір частки від всіх видів його доходів та заробітків. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява, у якій вона просила справу розглядати без її участі, про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина на її користь у розмірі 1/5 частки від всіх заробітків (доходів) відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.11.2018 року розірвано (а.с.9-11). Під час шлюбу у них народився син [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження Серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1107 (а.с.8)., Неповнолітній син проживає та перебуває на утриманні матері. Відповідач перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на посаді інженера, заробітна плата за період з 01 квітня 2020 року по 01 вересня 2020 року становить 227 384, 24 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч триста вісімдесят чотири гривні 24 копійок), що підтверджується довідкою про доходи (а.с.32). Відповідач надав докази щодо перерахунку ним коштів позивачу на утримання неповнолітнього сина регулярними платежами у продовж 2019-2020 років, що підтверджується оригіналами квитанціями (а.с.37-59). Щодо спростування факту про прийняття відповідачем пасивної участі у вихованні сина, то у матеріалах справи містяться фотознімки відповідача із сином, які свідчать що відповідач приймає участь у вихованні (а.с.33-36). Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів з врахуванням положень ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суд враховує при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку із змінами, внесеними законом № 2037-VIII від 17.05.2017у редакцію ч.2ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує підтвердження рівня матеріального становища відповідача, який на даний час має постійне місце роботи, сталий дохід, розмір видатків на утримання дитини, а також те, що обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьків, а розмір аліментів повинен бути достатнім для гармонійного та всебічного розвитку неповнолітньої дитини. Так, ч. 3 ст. 181 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На думку суду позивач не надала достатніх доводів щодо додаткових потреб які вона витрачає на утримання сина, нею вказано у позові про додаткові витрати у 2019 році у розмірі 6 894, 00 грн. (шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні,00 копійок) щодо додаткових витрат у 2020 році позивач не вказала та не обґрунтувала, зазначила тільки що дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад, вказаний факт суд не може розцінити як надмірний та значний розмір витрати на утримання дитини. Також позивач у заяві , яку вона подала до суду вказала, що не заперечує проти визначення судом розміру аліментів який запропонований відповідачем у відзиві на позовну заяву. Таким чином суд вважає справедливим та достатнім на час постановлення рішення розмір аліментів, саме для забезпечення прав неповнолітньої дитини в даній справі який просив призначити при ухваленні даного рішення відповідач та з яким у заяві погодилась позивач, а саме 1/5 частки від всіх доходів заробітків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак з відповідача слід стягнути 672,64 грн.(шістсот сімдесят дві гриивні, 64 копійок) судового збору на користь держави.

Outcome: partial