Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], [INFO], зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №790, прізвище після розірвання шлюбу залишити «Чумак». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 22 жовтня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Вже більше року вони з відповідачем не проживають разом. Причиною її бажання розірвати шлюб стало те, що у них різні погляди на шлюб та сімейні обовязки, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, на цьому ґрунті сімейні відносини погіршилися. Враховуючи всі обставини, розірвання шлюбу є єдиним способом побудувати нове життя, зберегти нормальне бачення про сімю їхньої дитини. Спір про спільно нажите майно відсутній. Вважає, що примирення неможливе, тому просить суд не надавати строк на примирення. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 197 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 22 жовтня 2013 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 232952, виданим повторно 06 вересня 2017 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 790. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 489753, виданим 11 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач [PERSON] (до шлюбу Суязова) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу Чумак. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved