Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування даного позову зазначала, що позивач проживала з відповідачем у цивільному шлюбу, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З травня 2012 року сторони разом не проживають. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12.09.2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 30.07.2012 року до досягнення сином повноліття. Відповідач від виконання свого обов`язку утримувати дитину ухиляється, аліменти не сплачує. Відповідач як батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з сином не спілкується. У вихованні сина участі не бере, не піклується про його фізичний, духовний розвиток, про його навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє інтересу до його внутрішнього життя. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.10.2019 року за позовною заявою [PERSON] відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2019 року постановлено про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду на 13.04.2020 року. У судовому засіданні позивач через запровадження в країні карантину просила справу розглянути у її відсутність, позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленими про розгляд справи судом за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку їх місцем проживання, відзиву на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у даній справі дані та докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 19.04.2010 року Октбрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 387 (а.с. 20). Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частині всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи з 30.07.2012 року і до повноліття (а.с. 9). Проте відповідач аліменти не сплачує. Відповідно до довідки-розрахунку від 24.05.2019 року, наданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Полтава загальна заборгованість становить 82 542,50 грн. (а.с. 7). Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Син знаходиться на повному утриманні матері. Син взагалі не бачить свого батька, оскільки останній його не провідує та не спілкується з ним. Відповідач також не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання сина. Вказане підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , наданими суду (а.с. 10-15). Відповідно до Акту про обстеження житлово-побутових умов від 30.08.2019 року умови проживання позивача з дитиною задовільні, дитина забезпечена всім необхідним - одягом за сезоном, іграшками, приладами для навчання, місцем для відпочинку та навчання, стосунки у сім`ї дружні (а.с. 32). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконкому Шевченківської районної у м.Полтаві ради за № 19 від 28.01.2020 року - громадянина [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що батько тривалий час не приймає участь у вихованні сина, не спілкується з ним, має значну заборгованість по сплаті аліментів. Вихованням, лікуванням та матеріальним забезпеченням сина зай мається лише мати [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що відповідач, не вживає жодних заходів щодо прояву батьківського піклування про дитину, не проявляючи його ні в матеріальній, ні в духовній формі. Суд вважає, що відповідач не бере участі у вихованні, спілкуванні та розвитку дитини, не цікавиться її життям, що свідчить про винні дії відповідача. З огляду на надані позивачем докази, які не спростовані відповідачем, а саме що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками та їх не виконує. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Також з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення 768,40 грн. понесених позивачем судових витрат. Відповідно до ст. 269 ЦПК України підлягає виправленню описка, допущена у короткому викладенні рішення суду у назві вулиці, за якою проживає відповідач, шляхом правильного написання, а саме: « [ADDRESS] ».

Outcome: approved