Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання частково недійсним договору дарування. Позов мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Баківці по вул. Зарічна, 35, в тому числі колодязь, який розташований на земельній ділянці біля будинку. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, належить їй також на праві власності. Відповідач [PERSON], як суміжний землекористувач, вважає, що колодязь та земельна ділянка на якій він розташований належить їй, оскільки 1/2 частина колодязя є предметом договору дарування від 04.09.2014, укладеним між [PERSON] та [PERSON] Остання звернулася з позовом до суду про усунення перешкод в користуванні, звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки. З даним викладом обставин позивач не погоджується, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів саме вона -- [PERSON] є власником колодязя та земельної ділянки на якій він розташований. А тому, просила визнати частково недійсним договір дарування від 04.09.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2205, в частині дарування в частині дарування 1/2 частини колодязя. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] вимоги позову підтримали з підстав викладених в ньому. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснили, що спірний колодязь завжди належав до господарства за адресою вул. Зарічна, 35 в с. Баківці, знаходиться не на межі будинковолодінь, а на земельній ділянці позивача. Дані обставини підтверджуються записами в погосподарських книгах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Зазначила, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами їй був подарований [PERSON], в тому числі і частина колодязя. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнали. Зазначили, що право власності на спірне майно [PERSON] набув на підставі рішення суду. За життя батьки побудували для сімї брата [PERSON] будинок по вул. Зарічній, 35, поруч на місці старого чеського будинку побудували ще один будинок (присвоєно №37), в якому проживали батьки. Між будинками був колодязь спільного користування. За життя мати [PERSON] залишила заповіт на імя відповідача, яким заповіла усе належне їй майно своєму сину [PERSON] Оскільки колодязь був спільний, то 1/2 його частина належить йому. Крім того, оспорює правильність оформлення позивачем своїх спадкових прав на будинковолодіння по вул. Зарічна, 35 в с. Баківці після смерті чоловіка [PERSON] Заслухавши доводи представників позивача, заперечення відповідачів та представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, які були видані 27.12.1989 державним нотаріусом Луцької районної нотаріальної контори, набула право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Баківці, вул. Зарічна, 35 Луцького району. До надвірних будівель входить: сарай, гараж, добудова та колодязь (а.с. 7-11). З матеріалів спадкової справи №215/89 до майна померлого [PERSON] вбачається, що 1/2 частина будинковолодіння в с. Баківці належить [PERSON] як одному з подружжя, а 1/2 частина була успадкована нею після смерті чоловіка. З довідки Баківцівської сільської ради, яка міститься в матеріалах спадкової справи вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету за №562 жилий будинок належить на праві особистої власності [PERSON], який помер 17.06.1989. Жилий будинок розміщений на земельному участку радгоспу «Перемога» розміром 4000 кв.м. і знаходиться в с. Баківці Луцького району. З короткої характеристики будинку вбачається, що до нього примикають господарські будівлі, в тому числі, і колодязь. Тобто, набувши право власності на будинковолодіння в цілому, позивач набула право власності і на колодязь. З витягу з погосподарської книги №1 за 2011 рік Баківцівської сільської ради, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №113 на будинковолодіння по вул. Зарічна, 35 в с. Баківці вбачається, що по особовому рахунку №0031-1 будинок з надвірними будівлями і спорудами належить [PERSON]. З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що [PERSON] г.І. зареєструвала своє право власності на будинковолодіння в цілому. Окрім того, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 10.11.1999 (а.с. 27) [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,85 га, що знаходиться по вул. Зарічній, 35 в с. Баківці Луцького району Волинської області, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га. Разом з тим, судом встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2005 (а.с. 76,77), за [PERSON], як за спадкоємцем після смерті його батьків [PERSON], [PERSON], визнано право власності на нерухоме спадкове - житловий будинок №37 з надвірними будівлями і спорудами по вул. Зарічній у с.Баківці Луцького району Волинської області. Склад надвірних будівель і споруд в рішенні суду не конкретизований. З матеріалів оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №84 на будинковолодіння по вул. Зарічна, 37 в с. Баківці вбачається, що рішенням від 24.02.2006 №3 виконавчий комітет Баківцівської сільської ради вирішив оформити право приватної власності на житловий будинок №37 по вул. Зарічній в с. Баківці Луцького району за [PERSON]. В даному рішенні не вказано господарських будівель і споруд. При оформленні [PERSON] права власності на будинковолодіння, при подачі до КП ВОБТІ заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 17.07.2006, до заяви [PERSON] було додано витяг із вищевказаного рішення та технічний паспорт. Як в технічному паспорті на будинковолодіння по вул. Зарічна, 37 в с. Баківці так і в матеріалах подальшої інвентаризації до складу будинковолодіння зі слів заявника включено 1/2 частину колодязя. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував, що сам зазначив 1/2 частину колодязя, як таку, що належить до будинковолодіння по вул. Зарічна, 37 в с. Баківці, оскільки вважає колодязь спільним для двох будинків. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечували того, що колодязем користувалися спільно мешканці обох будинковолодінь №35 та №37 по вул. Зарічній в с. Баківці, бо раніше у них було спільне подвіря. Свідок [PERSON] (голова с. Баківці), крім того, суду пояснила, що при обстеженні дворів кожен господар показує, які його споруди, колодязь у погосподарських книгах вписаний до будинковолодіння №35, а не до №37. При приватизації землі спору щодо колодязя не було. Тобто, жодних доказів (офіційних відомостей) того, що до складу будинковолодіння по вул. Зарічна, 37 в с. Баківці до моменту оформлення права власності входила 1/2 частина колодязя матеріали інвентаризаційної справи не містять, не надано їх стороною відповідача і в судовому засіданні. 04.09.2014 відповідач [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON], а остання прийняла безоплатно у власність житловий будинок №37 по вул. Зарічна в с. Баківці Луцького району на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2198 (а.с.84). В п.3 Договору зазначено, що біля будинку розташовані, в тому числі, і К-колодязь (1/2 част.). Крім того, на підставі договору дарування земельної ділянки від 04.09.2014 [PERSON] набула права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала дарувальнику на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №658892 від 27.12.2005 (а.с.85). Судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання: 1. Чи знаходиться спірний колодязь (повністю/частково) на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності [PERSON]? 2. Якщо колодязь знаходиться повністю на земельній ділянці, належній [PERSON], то на якій відстані він знаходиться від межі з земельною ділянкою, належною [PERSON]? Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 173-179) встановлено, що спірний колодязь повністю розташований на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності [PERSON] (К№0722880500:01:001:0875) по вул. Зарічній, 35 в с. Баківці Луцького району, в межах земельної ділянки, що належить на праві приватної власності [PERSON] та на відстані 1,98 м від спільної межі суміжних земельних ділянок гр. [PERSON] та гр. [PERSON] Тобто, судом встановлено, що колодязь повністю знаходиться на земельній ділянці позивача. При оформленні права власності на земельні ділянки [PERSON] в 1999 році та [PERSON] в 2005 році спору щодо розташування колодязя не виникало. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні договору дарування від 04.09.2014 не було враховано права позивача на колодязь в цілому, фактично відповідачу [PERSON] було подаровано половину колодязя, що знаходиться на її, а на належній [PERSON] земельній ділянці. Виникає ситуація, за якої земельна ділянка та розташоване на ній нерухоме майно належить різним субєктам. В цьому випадку порушується принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та обєктів нерухомості, які на ній розташовані, закріплений в ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, так як, при переході права власності на споруду одночасно переходить право власності на землю чи право землекористування в тому ж обсязі та на тому ж правовому титулі, яке мав власник будівлі чи споруди. Проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що укладений договір дарування житлового будинку від 04 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], в частині дарування (К) - колодязя (1/2 част.) суперечить вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки порушує принцип єдності земельної ділянки та нерухомості, що на ній розташована, а також обмежує позивача у здійсненні свого права власності на колодязь в цілому. А тому, договір слід визнати недійсним в цій частині.

Outcome: approved