Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] та просила суд провести поділ квартири [ADDRESS] в натурі та припинити право спільної часткової власності на вказану квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], 1/2 даної квартири належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 1992 року, посвідченого Сьомою Дніпропетровськоюльною конторою та договору міни від 11 листопада 1992 року. Це підтверджено рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2008 року. При цьому, [PERSON] перешкоджає їй у здійсненні права власності, не пускає до квартири, на теперішній час відповідач фактично користується її часткою квартири, чим порушуються її права. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.ст. 74 - 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулися, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вказана квартира є двокімнатною та складається з: 1-кухня-їдальня площею 35.6 кв. м; 2-житлова кімната площею 18,0 кв. м; 3-житлова кімната площею 13,7 кв. м; 4-санвузол площею 5,0 кв. м; 5- кладова площею 3,3 кв. м. Разом по квартирі №16: 75,6 кв. м - загальна площа приміщень, з них 31,7 кв. м - житлова площа, 43,9 - допоміжна площа. /а.с.9-12/. Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2008 року [PERSON] на праві власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. /а. с. 14-16/ Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що регламентовано ст.11 ЦПК України. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] Аналізуючи зібрані по справі по справі докази, враховуючи, що судом не встановлено, що позивач з вини відповідача не проживає у квартирі, де вона є власницею 1/2 її частини, а також чинить їй перешкоди в користуванні нею, про що зазначено в обгрунтування позову, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід покласти на позивача та не відшкодовувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed