Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом в якому просила визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] право власності на житловий будинок - житловий будинок загальною площею 70,9 кв.м - літера А; прибудову - літера а; кухню - літера Б; сараї - літери В, Г, Е, И; гараж - літера Д; вбиральню - літера Ж; погріб з шийкою - літера 3; навіси - літери Л, М, Н; колонку - літера К; огорожа - №5-12; замощення - II, які розташовані за адресою: вул. Миру (Леніна), 55, с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що 15.07.2006 року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді домоволодіння. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все майно заповів позивачу. Звернувшись до Дніпропетровської районної нотаріальної контри [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із відсутністю документів, які підтверджують зареєстроване право власності на спадкове майно за спадкодавцем. У зв'язку з цим, [PERSON] не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини, тому вимушена звернутися з вищевказаною позовною заявою до суду. Позивач надала письмову заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], який помер 15.07.2006 року (свідоцтво про смерть серії 1-КИ №093176 від 15.07.2006 року, видане виконавчим комітетом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №15).(а.с.14). Померлим [PERSON], за життя, було складено заповіт, згідно з яким, все майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що йому належало на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідано [PERSON], ідентифікаційний номер - [NUMBER]. У встановлений законом строк, [PERSON] звернулась до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про, що винесено відповідну постанову, оскільки, спадкодавцем за життя, не було зареєстровано право власності на житловий будинок за правовстановлюючим документом: договором купівлі-продажу. [PERSON] на момент смерті був власником житлового будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.05.1987 року, згідно якого [PERSON] здійснив продаж свого будинку №55, що розташований по вул. Леніна в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а [PERSON] придбав його.(а.с.22) Однак, до моменту смерті, [PERSON], не оформив, у встановленому законом порядку, своє право власності на житловий будинок. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, зважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved