Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є співвласником 81/100частки житлового будинку №187, що знаходиться по вул.Марії Фортус в м.Херсоні. Власником 19/100 частин житлового будинку №187, що знаходиться по вул.Марії Фортус в м.Херсоні є [PERSON] Разом з ними зареєстровані відповідачі, які з 2008року не проживають за вказаною адресою та їх місце мешкання не відомо. У звязку з наведеним просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №187, що знаходиться по вул.Марії Фортус в м.Херсоні з дня вибуття з вказаної адреси; зобовязати відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: м.Херсон, по вул.Марії Фортус буд.187, судові витрати покласти на відповідачів. В судове засідання позивач не зявилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Треті особи в судове засідання не зявились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі та відповідно якої зазначила, що підтримує позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не зявились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.09.1999р. посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори, [PERSON] є спадкоємицею 19/100частин домоволодіння №187, що знаходиться по вул.Марії Фортус в м.Херсоні. Відповідно до договору дарування від 10.10.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником 20/100частин домоволодіння №187, що знаходиться по вул.Марії Фортус в м.Херсоні. Також відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №13 від 12.09.1995 року виданого виконкомом Комсомольської районної ради народних депутатів [PERSON] є власником 61/100 частин домоволодіння №187, що знаходиться по вул.Марії Фортус в м.Херсоні, яке зареєстровано в БТІ за №94 від 24.10.1995р. Відповідачі залишаються зареєстрованими за вищевказаною адресою, однак за даною адресою не проживають, відповідно до акту комісії квартального комітету, що також підтверджується домовою книгою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є співвласником зазначеного домоволодіння, інший власник також наполягає на задоволенні позову, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд. Однак, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині дня вибуття осіб з вказаної адреси, не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів підтвердження часу вибуття.

Outcome: partial