Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької обл. від 08 серпня 2016 року, шлюб, який зареєстрований між нею та відповідачем 03.08.2007 року, розірвано було. 17 жовтня 2017 р. вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на Семенюк. З відповідачем по справі вона має спільних неповнолітніх дітей: доньку сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їхні спільні діти знаходяться на її утриманні, ніякої матеріальної допомоги на дітей від відповідача вона не отримує. Відповідач матеріально їй та їхнім дітям не допомагає, участі у вихованні дітей не приймає. Усі витрати на дітей, пов'язані з їх утриманням вона несу одна. Однак, їй важко самостійно забезпечувати матеріальні потреби їхніх дітей на придбання їжі, одягу, а відповідач, ухиляється від виконання своїх обов'язків, добровільно допомогу на утримання дітей не надає. Відповідач працює неофіційно і має змогу допомагати дітям. Інших дітей чи родичів на утриманні відповідач немає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: на утримання сина [PERSON], 27.05.2009 р. н. в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, та на сина [PERSON], 09.02.2013 р. н. в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Відповідач в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на дітей в меншому розмірі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~частини 3\~статті 181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька і\~(або)\~у твердій\~грошовій суміза вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 ч. 2 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.08.2016 р., що підтверджується копією рішення суду (а.с.7). Від шлюбу у сторін народилися сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.10,11). Суд вважає, що відповідач є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу дітям. Інших неповнолітніх дітей чи осіб, які б перебували у нього на утриманні він не має. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, які відповідач не надає. Але разом з тим суд вважає, що позивачем не доведені обставини, що мають істотне значення для стягнення аліментів з відповідача в твердій сумі в розмірі по 2500 грн., щомісячно на кожну дитину. Відповідач дійсно в даний час не працює, має мінливий дохід, але доказів тому, що він заробляє в місяць суму з якої б можна було б утримати аліменти в розмірі 5000 грн. в судовому засіданні позивачем надано не було. А тому враховуючи всі матеріали справи, матеріальний стан позивача та відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання їхніх неповнолітніх дітей мають бути стягнуті аліменти в твердій сумі, але в розмірі меншому, ніж це просить позивач. На думку суду розмір аліментів має складати 3000 грн. в місяць, а отже з відповідача на користь позивачки на утримання дітей мають бути стягнуті аліменти в твердій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 17.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial