Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійний вимог: відділ Держземагенства у Вижницькому районі Чернівецької області про визнання недійсним державного акта та визнання права власності на земельну ділянку. В позові вказував, що 06 листопада 2006 року Вижницькою міською радою Вижницького району Чернівецької області відповідачу [PERSON] видано державний акт Серія ЯГ №440065 про право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га. за адресою [ADDRESS], цільове призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2013 року по цивільній справ № 713/1817/13-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання часток у спільній власності, проведено поділ спільного майна подружжя, яке складається з житлового будинку, з належними до цього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], виділено [PERSON] в натурі та визначено за нею право власності на житловий будинок в [ADDRESS]. Даною мировою угодою визнано, що [PERSON] отримав грошову компенсацію за 1/2 частку спільного майна в сумі 40000 грн. до підписання мирової угоди та визнано, що в результаті підписання її угоди припиняється право власності [PERSON] на 1/2 частку житлового , а [PERSON] стає власником житлового будинку в цілому. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 грудня 2013 року Серія ЕАР № 297640, який виданий реєстраційною службою Вижницького районного управління юстиції , що [PERSON] являється власником житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, в [ADDRESS]. Просили визнати недійсним Державний акт Серія ЯГ №440065 від 06 листопада 2006 року, який виданий Вижницькою міською радою [PERSON] про право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га в [ADDRESS], цільовим призначенням для будівництва та іуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнати право власності за [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0800 га., цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, грошова оцінка якої становить 66166 грн. 40 коп. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Представник відділу Держземагенства у Вижницькому районі Чернівецької області в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином. Причина неявки, суду невідома. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК України, вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено,що 06 листопада 2006 року Вижницькою міською радою Вижницького району Чернівецької області відповідачу [PERSON] видано державний акт Серія ЯГ №440065 про право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га. за адресою [ADDRESS], цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2013 року по цивільній справ № 713/1817/13-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання часток у спільній власності, проведено поділ спільного майна подружжя, яке складається з житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS], виділено [PERSON] в натурі та визначено за нею право власності на житловий будинок в [ADDRESS]. Даною мировою угодою визнано, що [PERSON] отримав грошову компенсацію за 1/2 частку спільного майна в сумі 40000 грн. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається,що [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані у [ADDRESS] . В той же час ст.377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруди, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Також згідно із ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншою особою припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи переходить право власності на земельну ділянку або її частину, без зміни її цільового призначення. Частина 2 даної статті передбачає, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 4 даної статті встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до підпункту «г» пункту 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 01.01.2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05.11.2009 р. № 1702-УІ. Таким чином суд приходить до висновку,що позов підлягає до часткового застосування. Згідно ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, позов [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач не ставить питання про стягнення судових витрат. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved