Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування» на її користь належні позивачу кошти після звільнення у розмірі 23 814 грн. 75 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.12.2016 року, відповідно до наказу №345-к від 28.12.2016 року, вона була прийнята на посаду охоронця Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування», яке 25.06.2019 року було перетворене в Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування».30.08.2019 року позивач звільнена з роботи, за угодою сторін.Після звільнення ТОВ «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування» перед позивачем має заборгованість з виплати заробітної плати у загальному розмірі 23 814,75грн.Позивачем 18.09.2019 року було направлено на адресу відповідача письмовий запит щодо надання довідки про заборгованість по заробітній платі, однак відповіді не отримано. Позивачем самостійно розраховано суму середнього заробітку до моменту подання позову, виходячи з наступного, заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складала 10183,99 грн. (4597,15 грн. за липень 2019 року та 5586,84грн. за серпень 2019 року).Загальна кількість робочих днів за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню склала 44 днів (23 робочих дня у липні 2019 року та 21 робочих днів у серпні 2019 року).Відповідно до розрахунку позивача, середня заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, складає 231 грн.45 коп. (10183,99 грн./44 робочі дні).Станом на дату подання позову відповідач фактично не розрахувався з позивачем. Позивач розраховує суму середнього заробітку у період з 31.08.2019 року по 30.10.2019 року у розмірі 9720,90грн. (231 грн.45коп. х 42 робочі дні). В той же час, позивач просить розрахувати середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановления рішення. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзив за правилами спрощеного позовного провадження не надав у зв`язку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідатиме ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Положеннями ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що випливають з трудових відносин, урегульовані положеннями ЦК України та КЗпП України. Судом встановлено, що згідно запису у трудовій книжці на підставі наказу №345 від 28.12.2016 року позивач з 28.12.2016 року прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування». 01.10.2019 року позивача на підставі наказу 140-к від 30.08.2019 року звільнено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). З розрахункового листа за серпень 2019 року, наданого позивачем, вбачається, що розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на кінець місяця складає 23 814,75 грн. Судом вживалися заходи для витребування довідки про заборгованість підприємства перед [PERSON] , шляхом постановленням ухвали від 27.08.2020 року, проте, вказана вище ухвала до теперішнього часу відповідачем не виконана, витребувані судом докази, які необхідні для вирішення спору, не подані. Як зазначено у позові позивачем, на момент звернення до суду із вказаним позовом, заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена. Крім того, на час розгляду справи, відповідачем не спростована інформація позивача щодо не здійснення з нею розрахунку по заробітній платі. Отже, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування» у день звільнення позивача не здійснив виплату нарахованої заробітної плати. Станом на час розгляду справи, встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування» (код ЄДРПОУ: 32677185) не ліквідоване. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.94. ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З розрахункового листа за серпень 2019 року, наданого позивачем, вбачається розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед позивачем 23 814,75 грн. За таких обставин заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 23 814, 75 грн. підлягає стягненню з Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування» на користь [PERSON] . Крім того, позивач просить стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Абзацом другим п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом п`ятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). В абзаці п`ятому п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розрахунок здійснений позивачем у позовній заяві суд не бере до уваги, оскільки він здійснений з порушенням вимог передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, оскільки такий розрахунок здійснений не за останні два місяці, що передували дню звільнення, тому суд самостійно робить такий розрахунок. Судом розраховано середню заробітну плату позивача за день, яка становить: (5 710, 75 - за липень 2019 року +5 490 - за червень 2019 року=11 200,75 грн.) /41 = 273 грн. 19 коп., (41-кількість робочих днів протягом липня- червня 2019 року). Враховуючи, що за період з 31 серпня 2019 року по 11 листопада 2020 року кількість робочих днів складає 301 робочий день, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 серпня 2019 року по 11 листопада 2020 року становить 82 230, 19 грн. (із розрахунку 273 грн. 19 коп. х 301 днів). Таким чином, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 23 814, 75 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 31.08.2019 по 11.11.2020 у розмірі 74 055, 03 грн. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог п.2 ч. 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, таким чином рішення суду в стягнення заробітної плати в межах місячної заробітної плати необхідно допустити до негайного виконання. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. За позовну вимогу про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати відповідач є звільненою від сплати судового збору, таким чином судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, яка є вимогою майнового характеру, задоволено у розмірі 82 230,19 грн. Таким чином, позивачу необхідно додаткового сплатити на користь держави судовий збір у розмірі 53, 90 грн. (822, 30 грн. - 768,40 грн.) У зв`язку із задоволенням позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, судовий збір у розмірі 822, 30 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved