Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2013 року. З вересня 2015 року вони фактично припинили шлюбні відносини та рішенням суду від 01.04.2016р. їх шлюб було розірвано. Під час шлюбу нею самостійно за особисті кошти було придбано наступне майно: 13.07.2015 року двокімнатну квартиру за адресою м.Новогродівка, вул.10-річчя Незалежності України, 12/20 та 11.02.2014 року автомобіль марки Ford Fiesta хетчбек-В, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER]. Факт придбання нею майна за особисті кошти підтверджується розпискою про позику у сумі 40000 грн. від 06.07.2015 року і звітом по транзакціям за її рахунком. Тому посилаючись на ст.57 СК України просила визнати вказане майно її особистою власністю Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року (з урахуванням ухвали того ж суду про виправлення описки від 25 жовтня 2017 року та додаткового рішення від цієї ж дати) позовні вимоги задоволено частково. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру № 20 в будинку 12 по вул. 10-річчя Незалежності України, м. Новогродівка. В іншій частині позову відмовлено та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги повністю. Вважає, що судом першої інстанції не зясовані усі обставини які мають суттєве значення для розгляду справи, висновки суду суперечать встановленим по справі обставинам. Судом не було враховано надані доказів щодо придбання нею автомобіля за особисті кошти. Відповідач також подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволенні, посилаючись на порушення норм матеріального права. Зазначає, що на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири вони проживали однією сімю, за договором купівлі-продажу покупцем квартири є саме він та копією заяви [PERSON] підтверджується її згода на придбання спірної квартири у спільну сумісну власність подружжя. Тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, а висновки суду щодо придбання квартири за особисті кошти відповідача спростовуються матеріалами справи. Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги позивача підтримала, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечувала та просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове яким задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги позивача заперечувала, доводи апеляційної скарги відповідача підтримала. Просила рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове. Сторони в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до ст.ч.3 ст. 368 ЦК України і 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Відповідно до ст. 61 СК України обєктом спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п.3 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2013 року, та рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 01.04.2016 року шлюб між ними розірвано. Під час спільного проживання подружжям придбано майно яке є спільною сумісною власністю сторін по справі. А саме за договором купівлі-продажу від 11.02.2014 року у «Автосан Моторс» укладеного з [PERSON] придбано автомобіль Ford Fiesta, хетчбек-В, красного кольору, номер [NUMBER], 2013 року випуску, вартістю 135000 грн, який згідно технічного паспорту, був зареєстрований 18.02.2014 року на позивача. За таких обставин, суд першої інстанції суд виходив з того, що наданими по справі доказами доведено, що спірний автомобіль було придбано подружжям спільно під час перебування у шлюбі, та дійшов обґрунтованого висновку, що вищезазначене майно, є обєктом спільної сумісної власності подружжя та відмовив у задоволенні позову про визнання його особистою власністю позивача. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача оскільки відповідно до ст. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Зі змісту положень ст..ст. 57, 60 СК України убачається, що правовий статус майна визначається такими критеріями як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Таким чином обставинами які підлягають доказуванню є не тільки час придбання майна, а джерело його набуття. Проте позивачем не доведено придбання спірного майна [PERSON] за особисті кошти. Доводи апеляційної скарги про те, що судом не дано належну оцінку доказам, а саме поясненням свідків та звітам по транзакціям за її рахунком. не приймаються до уваги, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed