Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до суду, мотивуючи тим, що з 01.11.1993 року прийнята на посаду техробітниці (0,5 ставки) та двірника (0,5 ставки) Ватажківської початкової школи відповідно до наказу № 132 від 01.11.1993 р. 22.08.1995 року вона звільнилася з Ватажківської початкової школи та 25.08.1995 року прийнята в КСП ім.Карла Маркса оператором молокопереробного цеху відповідно до наказу № 9 від 25.08.ЮІ995 року де і працювала до 02.01.1998 року. За цей час КСП ім. Карла Маркса було реорганізовано в Агрофірму Ворскла з якої вона і звільнилася. [PERSON] з 01.11.93 року працювала у Втажківській початковій школі і відносилася до працівників соціальної сфери, а з 25.08.1995 року прийнята в КСП ім. К. Маркса. Так як, працівники соціальної сфери і члени колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса отримали паї, вона була впевнена що їй належить пай. До сільської ради раніше про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) не зверталася в звязку з тим, що не оформили ще землю наділену її чоловікові і це питання не порушували, так як не мали коштів на це. На сьогодні обставини змінилися і вона має наміри самостійно обробляти свою земельну ділянку. Для отримання своєї земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) вона звернулася 30.05.2016 року до Заворсклянської сільської ради з відповідною заявою. У відповіді на її заяву від 10.06.2016 року № 02-41/462 Заворсклянська сільська рада повідомила , що її не включено до списку громадян - членів КСП ім. Карла Маркса, які мають право на отримання земельної частки (паю). Цим самим листом Заворсклянська сільська рада порекомендувала їй для вирішення цього питання звернутися до суду. Враховуючи вказане, просила визнати причину пропущення строку для звернення до суду поважною та поновити строк позовної давності для звернення до суду із позовною заявою; визнати за нею право на земельну частку (пай), розташовану на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, рівної з іншими колишніми членами КСП ім. Карла Маркса Полтавського району Полтавської області розміром 3,18 умовних кадастрових гектарів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача- Заворсклянської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала але зазначила, що позивачка хоча і працювала В КСП імКарла [PERSON] але необхідно встановити чи була вона членом КСП а отже чи мала право на пай. В судове засідання представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації Полтавської області та третьої особи відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі не зявились але надали до суду заяви в яких прохали справу розглянути за їх відсутності у вирішенні позову поклались на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Так судом встановлено, що 01.11.1993 року [PERSON] прийнята на посаду техробітниці (0,5 ставки) та двірника (0,5 ставки) Ватажківської початкової школи відповідно до наказу № 132 від 01.11.1993 р. 22.08.1995 року позивач звільнилася з Ватажківської початкової школи та 25.08.1995 року прийнята в КСП ім. Карла Маркса оператором молокопереробного цеху відповідно до наказу № 9 від 25.08.І995 року де і працювала до 02.01.1998 року. За цей час КСП ім. Карла Маркса було реорганізовано в Агрофірму Ворскла з якої вона і звільнилася. Таким чином, [PERSON] з 01.11.93 року працювала у Втажківській початковій школі і відносилася до працівників соціальної сфери, а з 25.08.1995 року прийнята в КСП ім. К. Маркса. Так як, працівники соціальної сфери і члени колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса отримали паї, [PERSON] була впевнена що їй належить пай. До сільської ради раніше про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) не зверталася в звязку з тим, що не оформили ще землю наділену її чоловікові і це питання не порушували, так як не мали коштів на це. Для отримання своєї земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) позивач звернулася 30.05.2016 року до Заворсклянської сільської ради з відповідною заявою. У відповіді на її заяву від 10.06.2016 року № 02-41/462 Заворсклянська сільська рада повідомила , що її не включено до списку громадян - членів КСП ім. Карла Маркса, які мають право на отримання земельної частки (паю). Цим самим листом Заворсклянська сільська рада порекомендувала їй для вирішення цього питання звернутися до суду. Позивач звернулася до відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області із заявою в якій прохала повідомити чи включена вона до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса Полтавського району Полтавської області, в подальшому реорганізованого в Агрофірму Ворскла, які мають право на отримання земельної частки паю. 05.09.2016 року позивач отримала відповідь від відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області, згідно якої, у списках громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса Полтавського району Полтавської області, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії І-ПЛ № 000039 виданого [PERSON] районною радою від 10.12.1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 60, громадянка [PERSON] не значиться. Отже, про порушення права на отримання земельної частки (паю) позивач дізналася 10.06.2016 року, а підтвердження порушення її права отримала 05.09.2016 року. Згідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тому позов подано позивачем у встановлений законодавством строк. Державний акт на право колективної власності на землю серії І-ПЛ № 000039 Колективному сільськогосподарському підприємств імені [PERSON] було видано [PERSON] районною радою 10.12.1996 року. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки уточнення і затвердження цих списків, а з моменту видачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. 10.12.1996 року, тобто на час передачі Державного акта про право колективної власності на землю Колективному сільськогосподарському підприємству імені [PERSON], [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства імені [PERSON]. Отже, на момент розпаювання земель КСП ім. Карла Маркса позивач була членом цього господарства та відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам за № 720 від 08 серпня 1995 року,набула права на земельну частку (пай), однак помилково не була включена до списку-додатку до державного акту по колективному сільськогосподарському підприємству імені [PERSON]. До вручення державного акта про право колективної власності на землю власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівниками інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акту про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. КСП імені [PERSON] був реорганізований в Агрофірму Ворскла, яка була ліквідована без правонаступника. Сертифікати на майнові паї КМП ім. Карла Маркса не видавалися. Обставину про те, що позивачка 25.08.1995 року була прийнята в КСП ім.Карла Маркса на посаду оператора молокопереробного цеху де і працювала до 02.01.1998 року підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , який в зазначений позивачкою період був начальником молокопереробного цеху і [PERSON] яка також працювала спільно з позивачкою різноробочою. Вказані свідки відповідно надали до суду свої трудові книжки та зазначили, що вони отримали земельні паї а чому не отримала позивачка їм невідомо. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерів з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Згідно з п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122 Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку(пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай) до списку власників земельних часток(паїв), на підставі якого був складений проект, сільська селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору) або надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.ч.10, 11 ст.25 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Отже, відповідно до ст.13 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України. Аналогічні положення містить і ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. На день видачі КСП ім. Карла Маркса державного акту на право колективної власності на землю, позивач працювала в ньому і являлась членом вказаного господарства, тому має право на земельну частку (пай), яку необхідно виділити із земель резервного фонду Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, у судовому засіданні шляхом оцінки наданих доказів встановлено, що позивач, як член сільськогосподарського підприємства, має право на земельну частку (пай) в розмірі 3,18 умовних кадастрових гектар на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Зважаючи на те, що жодною стороною у справі не заявлено про застосування позовної давності, а позивачем надано доказ того, що про порушення її права вона дізналась лише 10.06.2016 року після отримання інформації про її право на земельну частку (пай), суд не застосовує наслідки пропуску позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved