Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати її спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , вступивши в управління спадковим майном, та визнати за нею, як за спадкоємцем після смерті батька, право на спадкування за законом на земельну ділянку, площею 2,1416 га, кадастровий номер 1825086100:01:000:0232, і земельну ділянку, площею 0,4261 га, кадастровий номер 1825086100:03:000:0369, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Межиріцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті батька залишилась спадщина у вигляді вказаних земельних ділянок, однак державний нотаріус порекомендував їй звернутись до суду з даним позовом, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Ухвалою судді від 09.08.2021 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак його представник звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без участі позивача та задовольнити позов. Представник Межиріцького старостинського округу в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з клопотанням, в якому просить справу розглянути без його участі. Представник відповідача Вишевицької сільської ради, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомив, тому суд розглянув справу без його участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надіслав до суду свої пояснення, в яких просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 57, 60). Відповідно до державного акту на право власності на землю серія ІІ-ЖТ №009153 від 14.12.2001 та витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки №НВ-1814083442020, №НВ-1814083352020 від 30.09.2020, [PERSON] належать земельні ділянки, площею 2,1416 га, кадастровий номер 1825086100:01:000:0232, і земельну ділянку, площею 0,4261 га, кадастровий номер 1825086100:03:000:0369, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Межиріцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с. 62-69). Зі змісту довідки №105 від 25.02.2021, виданої виконкомом Вишевицької сільської ради померлий [PERSON] на момент смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Спадщину в шестимісячний строк прийняли позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] , оскільки обробляли земельну ділянку (а.с. 61). Згідно листа Радомишльської державної нотаріальної контори №689/01-16 від 01.08.2021 спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилась, спадкоємці останнього з заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців або з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались (а.с. 95). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року. Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). У ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. У ст. 560 ЦК УРСР встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. ст. 534, 553, 555 ЦК УРСР). Відповідно до положень ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане й раніше закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через 6 місяців з дня відкриття спадщини. При цьому ЦК УРСР не обмежував строку для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 №4 судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 закону від 25.12.1974 «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу [PERSON] нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та відповідно, матеріали справи їх не містять. Водночас, відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Як було вище встановлено судом спадкоємцем після смерті [PERSON] , окрім позивача, є ще [PERSON] , якого позивачем залучено до участі у справі в якості третьої особи, а не відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». За таких обставин, враховуючи те, що позивач не надала суду доказів того, що вона в установленому законом порядку подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив їй у видачі указаного свідоцтва, а також, враховуючи, що [PERSON] пред`явила свій позов до неналежного відповідача, суд вважає, що у задоволенні її позову необхідно відмовити. Водночас, суд був позбавлений можливості запропонувати позивачу надати відповідну відмову нотаріуса та змінити процесуальний статус [PERSON] , оскільки позивач скористалась своїм правом на розгляд справи без її участі. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed