Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок. Позов мотивувала тим, що відповідно до архівного витягу від 19.03.2012 року №З-33 рішенням 17 сесії Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району від 14.08.1993 року її чоловіку було виділено земельну ділянку розміром 0, 10 га під індивідуальне будівництво на землях колгоспу Фрунзе. Рішенням №257 від 28.10.1993 року йому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] . До кінця 1993 року житловий будинок був ними повністю побудований. Розпорядженням Ніжинської райдержадміністрації №241 від 27.06.2008 року її чоловіку [PERSON] була надана згода на складання технічної документації на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в адміністративних межах [ADDRESS] . У 2009 році була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] площею 0, 0925 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). В подальшому її чоловік не зміг отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки через організаційні непорозуміння земельна ділянка, на якій побудовано даний будинок, знаходиться за межами с. Ніжинське (колишнє с. Григоро-Іванівка). [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . Заповіту він не залишив. Спадщину прийняла вона, шляхом подачі в шестимісячний термін заяви нотаріусу про прийняття спадщини. 06.02.2019 року вона отримала два свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки розміром 1, 2399 га та 1, 1274 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали за життя її чоловіку. Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] нотаріус видати не може у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності та державну реєстрацію на житловий будинок. Державний реєстратор також не може здійснити реєстрацію на Ѕ частку вищевказаного житлового будинку, оскільки подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства ,а саме відсутній державний акт на земельну ділянку. Дана ситуація перешкоджає їй у повноцінному здійсненні права власності на будинок, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, на адресу суду від її представника надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач, в особі сільського голови в підготовче засідання не з`явився та на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, просив задовольнити позов. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. ч. 3-4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що чоловік позивача [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.21). Йому було виділено земельну ділянку розміром 0,10 га під індивідуальне будівництво на землі колгоспу Фрунзе, що підтверджується архівним витягом від 19.03.2012 №З-33 рішенням 17 сесії Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району від 14.08.1993 (а.с.7). З рішення №257 від 28.10.1993 вбачається, що [PERSON] , померлому [INFO] , було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] (а.с.10-12). Розпорядженням Ніжинської райдержадміністрації №241 від 27.06.2008 [PERSON] , померлому [INFO] , була надана згода на складання технічної документації на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в адміністративних межах [ADDRESS] (а.с.8). У 2009 році була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] , померлому [INFO] , площею 0, 0925 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.13, 15-17). Рішенням виконавчого комітету Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №79 від 25.08.2009 року присвоєно адресу житловому будинку в [ADDRESS] (а.с.9). Позивач [PERSON] 06.02.2019 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки розміром 1, 2399 га та 1, 1274 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали за життя її чоловіку [PERSON] , померлому [INFO] . (а.с.22-23) В матеріалах справи міститься копія спадкової справи №226/2018, надана приватним нотаріусом Варавою Н.П. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , в якій наявна заява позивача [PERSON] про прийняття спадщини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ст.1216 ЦК України, ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень . Відповідно до ст.2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ). Положеннями ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може реалізувати своє право на оформлення спадкових прав в позасудовому порядку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі по 840 грн. 60 коп. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ними судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved