Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до відповідачів з вказаним позовом про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку № 202-а на підставі договору дарування від 06.12.2017 року. Окрім неї в будинку мешкають відповідачі у справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були вселені до будинку зі згоди попереднього власника. Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника будинку перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового, в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, а відповідачі не є членами її сім'ї, то вони підлягають виселенню з будинку. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на ст. 156 ЖК України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, зазначивши при цьому, що права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Вважає, що відповідачі не мають права проживати у належному їй будинку, оскільки вона, як новий власник, згоди на їх вселення та проживання не надавала, договір найму житлового приміщення між ними не укладався. Окрім того, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а отже зберігають право користування житлом за іншою адресою. У зв'язку з тим, що відповідачі відмовляються добровільно виселитися з будинку, вона змушена звернутися до суду за захистом порушеного права та просить усунути перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження належним їй нерухомим майном шляхом виселення відповідачів з будинку [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення. Також просила стягнути на її користь витрати по сплаті судового збору. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання нерухомого майна - будинку [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за нею права власності на ? частку вказаного будинку та витребування у відповідача за зустрічним позовом [PERSON] ? частини будинку. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що між нею та [PERSON] 28 грудня 1963 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народилися доньки [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу вони почали мешкати у будинку [ADDRESS], що належав батькові чоловіка [PERSON], за згоди останнього. Також з його дозволу вони своїми силами і за рахунок власних коштів почали будувати новий будинок на земельній ділянці, де розташований будинок №202. У будівництві їм допомагали її брат [PERSON], професійний муляр, а також брат відповідача - [PERSON]. У 1970 році будівництво будинку було завершене і вони вселилися в новобудову. Дозвіл на будівництво будинку [PERSON] був наданий у 1964 році, але в експлуатацію в установленому порядку він не приймався і будинок числився як самочинне будівництво, що не заважало їм користуватися ним як своїм житлом. У середині вісімдесятих років минулого століття їхні стосунки з чоловіком припинилися, він пішов з дому, мав стосунки з іншими жінками, проте вона ніколи не ініціювала розлучення, залишилися проживати у будинку. Згодом їй стало відомо, що її чоловік [PERSON] все ж розірвав з нею шлюб, проте рішення суду, свідоцтво про розірвання шлюбу вона не отримувала. Під час ознайомлення з позовом [PERSON] до неї про виселення вона дізналася про те, що у 1999 році [PERSON] оформив на себе право власності на житловий будинок, в якому вони мешкають і спірному будинку присвоєно № 202-а. Вона разом з молодшою донькою [PERSON] та онуком [PERSON] залишаються і досі зареєстрованими у будинку\~[ADDRESS]. Окрім того вона дізналася, що 15.05.2017 року [PERSON] подарував вищезгаданий будинок їхній старшій дочці [PERSON], яка, у свою чергу, подарувала його 06.12.2017 року своїй дочці - позивачу по справі. У зв'язку з тим, що спірний будинок № 202-а був збудований в період перебування її та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, побудований на спільні кошти та спільними зусиллями, був готовий до проживання ще у 1970 році,

Outcome: dismissed