Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить виділити їв в натурі 1/2 частку земельної ділянки №3 по вул.Підкови в м.Сокаль Львівської області, загальна площа якої складає 0,10га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Свої вимоги мотивує наступним. Житловий будинок №3 по вул.Підкови в м.Сокаль належить їй та відповідачці на праві спільної часткової власності. Даний будинок вони успадкували. Їй належить 1/3 частина даного будинку, а відповідачці - 2/3 його частини. Договором визначено порядок користування ними даним житлом. Також, сторонам на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, площею 0,10га для будівництва і обслуговування вищевказаного будинку. Вона неодноразово пропонувала відповідачці поділити цю земельну ділянку, однак остання не надала згоди. 20.06.2016р. вона надіслала відповідачці письмову пропозицію щодо спірної землі, яка останньою була проігнорована. Тому, вважає, що має право на виділення їй 1/2 частини зазначеної земельної ділянки, оскільки частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримала. Навела суду обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позову не визнали. Подали суду заперечення проти позову, в яких зазначили наступне. Вищевказаний житловий будинок не поділений реально між сторонами, частина відповідачки не виділена в окреме будинковолодіння з присвоєнням окремої поштової адреси, а тому не може бути наділена окремою земельною ділянкою для її обслуговування. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а тому покликання позивачки на договір про порядок користування будинком не заслуговує на увагу, оскільки установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому, що такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них. Крім того, позивач самовільно збудувала добудову, чим зменшила площу земельної ділянки для обслуговування будинку. Дана земельна ділянка не успадкована сторонами, а набута ними шляхом приватизації, а тому, частка позивачки повинна відповідати її частці у спільній власності на будинок. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши докази по справі, суд позов відхиляє з наступних підстав. З реєстраційного посвідчення вбачається, що позивачці [PERSON]Й, належить 1/3 частина житлового будинку №3 по вул.Підкови в м.Сокаль Львівської області. Договором від 27.01.2004р. встановлено порядок користування даним будинком, а саме: у користування [PERSON]Й, переходить дві житлові кімнати, коридор та підвал, зазначені в плані цифрами: 1-6, 1-7, 1-8, ІІ; надвірні будівлі, позначені літерами: хлів Г, літня Д, хлів Ж, З, М, споруди - №1-№3, К, І. В користування [PERSON] переходить дві житлові кімнати, кухня, кладова, два коридори, ванна підвал, зазначені в плані цифрами: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-9, 1-10, 1-11, І; надвірні будівлі зазначені літерами: хлів Б, літня кухня В, вбиральня Л. Зазначене стверджується і технічним паспортом. З державного акта вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки, площею 0,1000га для обслуговування вищевказаного житлового будинку. Із заяви, датованої 20.06.2016р., вбачається, що [PERSON] просила [PERSON] надати згоду на поділ спірної земельної ділянки. Згідно ч.5 ст.89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п.18 «е» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004, за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Згідно ч.6 ст.79-1 ЗК України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Коли поділ земельної ділянки проводиться в судовому порядку, документація із землеустрою не розробляється, а всі розрахунки розробляються судовим експертом за експертною спеціальністю «розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками», що є особою, яка має необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. У відповідності до ст.143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, враховуючи вимоги ст.10 ЦПК України, повинні довести суду обставини, на які вони покликаються, зокрема, ініціювати проведення відповідної експертизи. Крім того, відповідно до розяснень, викладених у вищевказаному Пленумі Верховного суду України №7 від 16.04.2007р., виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 ЗК України, бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В тому випадку, якщо земельна ділянка є забудованою, як правило здійснюється поділ і будівлі, розташованої на земельній ділянці. При цьому, згідно п.1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 18.06.2007 № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна. Тобто, якщо буде досягнуто висновку про неможливість поділу будинку, поділ земельної ділянки також не відбудеться. Таким чином, враховуючи цільове призначення та вид використання земельної ділянки, при її поділі в обовязковому порядку поділу підлягає і житловий будинок, розташований на ній. Тобто, мотиви поділу земельної ділянки виникають у звязку із поділом житлового будинку. Судом установлено, що житловий будинок №3 по вул.Підкови в м.Сокаль Львівської області в натурі не поділено та позивач не ставить такої вимоги. Також позивач не ставить питання про призначення судової експертизи, в той час, як дане питання слід було порушувати ще на стадії підготовки справи до судового розгляду. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає жодних підстав для задоволення даного позову.

Outcome: dismissed