Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом [PERSON] про визнання\~ особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме\~ будинком №26 в м. Херсоні проїзд Патона, в якому посилається на ті обставини, що вона є власником вищевказаного будинку на підставі договору дарування від 17.08.1999р. У вищезазначеному будинку окрім неї значаться зареєстрованими її донька [PERSON],\~ та онука [PERSON], [INFO], яка з 2012 року\~ не проживає, але значиться зареєстрованою.\~\~ Реєстрація відповідача є підставою для нарахування додаткової палати за комунальні послуги, які позивач несе самостійно. У звязку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме\~ будинком №26 по проїзду Патона в м. Херсоні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачам було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження від 17.07.2018р., та матеріали позовної заяви, на адресу суду повернувся конверт з відміткою за закінченням терміну зберігання, відзиви на позовну заяву у встановлений строк\~ відповідачем суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що [PERSON]\~ на підставі договору дарування\~ від 17.08.1999 р. посвідченого приватним нотаріусом\~ Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим номером 1851 та внесеного до реєстру права власності на нерухоме майно Херсонським бюро технічної інвентаризації 02.11.2004 р. за реєстровим №8209798 під номером запису 15587 в книзі 96\~ є власником житлового будинку за адресою: м. Херсон, проїзд Патона,26 . Відповідно до домової книги №26 вбачається, що у спірному будинку значиться зареєстрованою відповідач по справі . Відповідно до довідки\~ про склад сімї від 564 від 02.07.2018 року\~ виданої головою квартального комітету Виконавчим комітетом Суворовської районної у м. Херсоні ради встановлено, що за адресою: м. Херсон по проїзд Патона,26 значаться зареєстрованими позивач -\~ [PERSON], її донька [PERSON], та відповідач по справі онука [PERSON], 23.10.1986р.н., яка зареєстрована за адресою, але не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: partial