Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], на підставі розпорядження голови Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.05.2015 року №308. Зазначила, що [PERSON] фактично проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, мати малолітнього, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не бере жодної участі у його вихованні, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Також, відповідач ухиляється від покладеного на неї обов'язку у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України щодо утримання свого сина. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Представник Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати без її участі. Також, представник надала висновок в якому орган вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на користь опікуна [PERSON] на утримання дитини. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви позивача та представника третьої особи Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що розпорядженням голови Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.02.2015 року №88 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітньому [PERSON], [INFO], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON], [INFO], перебуває на первинному обліку у службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, як дитина позбавлена батьківського піклування. Розпорядженням голови Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.05.2015 року №308 «Про призначення опіки» позивача було призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] Малолітній до 2011 року проживав разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з 05.10.2009 року по 16.09.2011 року перебував на профілактичному обліку в службі у справах дітей Бахчисарайської районної державної адміністрації АР Крим, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. З 08.08.2011 року по 22.08.2013 року [PERSON] перебував на обліку, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, в службі у справах дітей Гагарніської районної державної адміністрації м. Севастополь, де проживав разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] до червня 2014 року. З висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-8182 від 27.05.2016 року вбачається, що зі слів малолітнього було з'ясовано, що його мати - [PERSON], зловживала алкогольними напоями, постійного місця проживання сім'я не мала. Хлопчик навчався в різних школах-інтернатах. У червні 2014 року, після того, як згорів будинок, де він мешкав разом з матір'ю, [PERSON] забрала до себе тітка (сестра матері) - [PERSON], яка проживала у м. Києві. У зв'язку із сімейними обставинами, [PERSON] виїхала за межі України та залишила хлопчика на проживання у своєї знайомої [PERSON] в смт. Тельманове Донецької області. Відповідно до розпорядження Тельмановської районної державної адміністрації Донецької області від 05.08.2014 року №234 «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини», [PERSON] було тимчасово влаштовано в сім'ю [PERSON] в смт. Тельманове Донецької області У зв'язку з тим, що в смт. Тельманове розпочалися бойові дії, [PERSON] разом з [PERSON] виїхала на проживання до м. Києва. Відповідно до акта про виявлення дитини, переміщеної із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, яка залишилась без батьківського піклування, складеного представником служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, відділом кримінальної міліції у справах дітей Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві та Солом'янського районного відділу державної міграційної служби в м. Києві від 21.01.2015 року, [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з довідкою від 09.04.2015 року наданою управлінням праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] поставлений на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.05.2015 року №308, опікуном над хлопчиком було призначено [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Службою у справах дітей здійснюється контроль за станом утримання, навчання та виховання [PERSON] в сім'ї опікуна. Згідно з інформацією, наданою адміністрацією середньої загальноосвітньої школи №67 м. Києва, де навчається хлопчик, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Солом'янського району м. Києва, управлінням праці та соціального захисту населення та центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, можна зробити висновок, що [PERSON] проживає в родині [PERSON], яка займається його утриманням та вихованням та створила всі належні для його проживання, навчання, та всебічного розвитку. [PERSON] дуже прив'язаний до [PERSON], комфортно почуває себе в її сім'ї та бажає й надалі проживати разом з нею. Матір хлопчика, [PERSON], участі у вихованні [PERSON] не приймає, за час перебування дитини на обліку в службі у справах дітей, не зверталась із заявами щодо зустрічей з дитиною, не цікавилась навчанням сина, станом його здоров'я та розвитку. На сьогодні точне місце проживання [PERSON] не відоме. Відповідно до вказаного висновку, орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO] Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням сина, повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач не піклується про свого сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого сина [PERSON], [INFO], а тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно нього. Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів її доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, то слід зазначити наступне. Як встановлено вище, відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання свого сина не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи те, що відповідач зобов'язана утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації його життя, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд враховує, що відповідач фізично здорова, працездатна, може працювати та сплачувати аліменти на його утримання. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми сплаченого судового збору 551,20 грн. (за вимогу немайнового характеру) та на користь держави суму судового збору 551,20 грн. (за вимогу майнового характеру).

Outcome: approved