Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Після досягнення дитиною [PERSON] повноліття, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, тобто до [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2014 року вона уклала з відповідачем шлюб, який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1324. У шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З листопада 2020 року вони не проживають однією сім`єю, діти проживають разом з позивачем, що підтверджується актом про фактичне місце проживання від 18.12.2020 року. З цього часу відповідач їй матеріально не допомагає, хоча знає, що вона не працює, оскільки доглядає за молодшою дитиною. Старший син [PERSON] , 30.06.2015 року має вади зору, потребує періодичного лікування та систематичних профілактичних занять як з лікарем так і вдома, що підтверджується висновком лікаря офтальмолога Консультативної поліклініки м.Львова від 18.11.2020 року. Дане лікування не має визначеного терміну та потребує постійних грошових витрат. Відповідач працює у Службі безпеки України, не має інших дітей та має можливість сплачувати аліменти. Крім того, відповідачем до неї застосовувалась форма домашнього економічного насилля, а тому вона достовірно не знає рівень його заробітної плати. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Справа поступила до суду 24 грудня 2020 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.01.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. 18 лютого 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить позов задовольнити частково, оскільки позивач цілеспрямовано вводить суд в оману про застосування форм домашнього економічного насильства по відношенню до позивача. Крім того, зазначає, що відповідач повністю утримував дітей в період спільного проживання та досі переказує щомісячно кошти зі свого особистого банківського рахунку на рахунок [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями про переказ коштів. Також при визначені розміру аліментів просить врахувати, що відповідач працює у м.Києві та орендує службову квартиру, за яку щомісячно оплачує 3100,0 гривень згідно квитанцій від 29.01.2021 року та 09.02.2021 року, несе витрати на оплату комунальних послуг та щоденні витрати на проживання. Крім того, відповідач регулярно приїжджає поїздом з м.Києва до своїх дітей, про що свідчать посадочні документи, а також купує їм продукти та всі необхідні речі, що підтверджується відповідними квитанціями, копії яких додаються до відзиву. Для виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, він регулярно приїжджає до м.Львова та відповідно несе додаткові витрати у розмірі близько 1000-2000 гривень. Вказує, що його батьки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є пенсіонерами. Так, [PERSON] отримує пенсію у розмірі 1769,0 гривень, а [PERSON] отримує пенсію у розмірі 4940,72 гривень. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 33723 [PERSON] , 04.12.2019 року було госпіталізовано, остання потребує довготривалого лікування із використанням відповідних медичних препаратів вартістю 2000-2500 гривень на місяць, а тому відповідач турбуючись про здоров`я матері оплачує її лікування та купує ліки за рецептом. Одночасно зазначає, що він за останні 6 місяців отримав заробітну плату у розмірі 150484,65 гривень, тобто його середня заробітна плата становить на місяць близько 25000,0 гривень. Відповідно 1/3 частина від доходу відповідача становить близько 8300,0 гривень, натомість позивачем не надано доказів понесення нею щомісячних витрат на утримання дітей саме у такому розмірі, що давало б підстави для призначення аліментів у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача. Натомість відповідач на протязі періоду окремого проживання з дружиною здійснював перекази коштів на утримання дітей, купував речі для дітей у розмірі близько 5000,0 гривень щомісячно, що становить 1/5 частину від його доходу. Таким чином, для кожної дитини передбачались кошти у розмірі 2500,0 гривень, що становить більше як один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та є достатнім для забезпечення дитини відповідного віку з боку відповідача. Крім цього, зазначає, що наявність у старшої дитини вади зору та відповідно необхідність постійного лікування, жодним чином не підтверджує понесення позивачем значних щомісячних витрат, які впливають на розмір аліментів, а у випадку понесення додаткових витрат на лікування старшої дитини позивач має право звернутися до відповідача чи суду щодо отримання компенсації понесених нею додаткових витрат. А тому, враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; після досягнення дитиною [PERSON] повноліття, просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. 19 лютого 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що у грудні 2020 року відповідачу виплатили премію у розмір 38582,21 гривень, однак від відповідача жодних грошових переказів не було до моменту, коли він дізнався про позов про стягнення аліментів. Крім цього, зазначає, що з початку листопада 2020 року по теперішній час, відповідач отримав 81477,0 гривень заробітної плати, з яких вона отримала на дітей лише 9895,0 гривень, тобто по 2473,0 гривень на місяць, а тому вважає, що відповідач не буде проявляти ініціативу у додаткових витратах на дітей. Крім цього, зазначає, що відповідач за час проживання у м.Києві сплачує лише витрати за комунальні послуги відповідно до правил жилбуткомісії СБУ про порядок надання співробітникам в користування житлових приміщень у комплексі КСО-2 «Конча-Заспа». Одночасно зазначає, що обставини щодо лікування матері [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки матір`ю відповідача було придбано їхній спільний автомобіль марки «Volvo V50», 2012 року випуску без згоди на те позивача. Крім цього, батьком відповідача у 2020 році придбано автомобіль марки «Wolksvagen». Також, у відповідача у Львові проживає рідний брат, який працює в ІТ компанії та отримує заробітну плату набагато більшу за відповідача та допомагає батькам, якщо у цьому є потреба, хоча за роки їхнього спільного проживання необхідності допомоги батькам не виникало, а навпаки батьки допомагали їм. Щодо посилання відповідача на те, що він достатньо коштів витрачає на купівлю квитків для оплати проїзду у м.Львів не відповідає дійсності, оскільки відповідач є учасником бойових дій та згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільги, а тому практично не витрачає особисті кошти на проїзні документи. Тому вважає, що доводи, які викладені у відзиві спрямовані лише на те, щоб уникнути своїх обов`язків щодо утримання дітей. Позивач в судовому засіданні 22.02.2021 року позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що вона проживає разом зі своїми батьками, які є працездатними та допомагають їй матеріально. Просить врахувати, що на утримання дітей вона щотижня витрачає близько 4000,0 гривень, також приймає участь у сплаті комунальних платежів, які становлять близько 5000,0 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні 22.02.2021 року, проти позову заперечила частково, з підстав, наведених у відзиві на позов, просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, після досягнення дитиною [PERSON] повноліття - стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. 02 березня 2021 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно яких вбачається, що позивачем не надано жодного підтвердження того, що вона витрачає на утримання малолітніх дітей щотижня 4000,0 гривень та несе витрати на комунальні послуги, вважає це голослівними твердженнями, оскільки остання отримує дохід близько 6000,0 гривень на місяць, а тому не видається за можливе витрачати суму коштів у розмірі більшому ніж отримай дохід. Позивач 17.03.2021 року в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник 17.03.2021 року в судове засідання не з`явилися, представник відповідача подала суду заяву, в якій просить справу завершувати розгляд справи у відсутності сторони відповідача, позов заперечують з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 17.03.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~зокрема,\~копії свідоцтва\~про шлюб\~Серії [NUMBER] ,\~виданого 05.07.2014\~року,\~сторони уклали\~шлюб,\~який зареєстрований 05.07.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1324 (а.с.11). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 03.07.2015 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2278 (а.с.9); та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 03.01.2018 року, виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис 7 (а.с.10). З акту про фактичне місце проживання від 18.12.2020 року № 562, складеного ЛКП «Господар» вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки про доходи, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України від 08.02.2021 року № 21/2/2-110 вбачається, що грошове забезпечення відповідача [PERSON] за період з серпня 2020 року по січень 2021 року складає 150484,65 гривень (а.с.37). Як вбачається з довідки про доходи, виданої Міським Палацом культури ім.Гната Хоткевича № 4 від 17.02.2021 року, загальна сума доходу позивача [PERSON] за період з 30.12.2020 року по 31.01.2021 року становить 6950,55 гривень (а.с.85). З довідки видної лікарем офтальмологом Консультативної поліклініки м.Львова від 18.11.2020 року вбачається, що дитина [PERSON] має вади зору та потребує періодичного лікування (а.с.13). При цьому, як вбачається з матеріалів справи у відповідача є батьки пенсійного віку, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень (а.с.62, 63). Згідно з ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений станом на час розгляду справи, матеріальне становище сторін, матеріальне становище дітей від шлюбу, стан здоров`я дітей та платника аліментів, відсутність у платника аліментів на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їхньої життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувались обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітніх дітей, принципу законності, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів підлягає до задоволення частково, виходячи з того, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати дітей до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. В той же час, суд вважає необґрунтованим та недоведеними з боку позивача розмір аліментів, які вона просить стягнути з відповідача, а відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] має можливість сплачувати на користь позивача аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову з 24.12.2020 року до досягнення повноліття, а після досягнення дитиною [PERSON] повноліття, стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дитину [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] . Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на утримання дітей забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дітей, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дітей, при цьому не порушить права відповідача. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів частково, а саме в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача на обох дітей, суд також виходить з того, що відповідач на даний час є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей не має. При цьому, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, у відповідача наявний стабільний місячний дохід в розмірі близько 25000,0 гривень (а.с.37). Наведене, на думку суду, свідчить про спроможність відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Щодо тверджень позивача про те, що дитина [PERSON] , [INFO] потребує додаткових витрат у зв`язку із необхідністю періодичного лікування, то таке не береться до уваги судом, оскільки розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення та відповідно до вимог ст.185 СК України. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 гривень судового збору.

Outcome: partial