Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом зазначивши, що 04 квітня 1980 року помер її батько - [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку № 31 по вулиці Канівській у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Відповідно до заповіту від 18.05.1979 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом 3-ої дніпродзержинської державної нотконтори, єдиною спадкоємицею після його смерті залишилися вона. Після смерті батька вона не зверталася до нотаріуса. Після смерті матері вона звернулася до Першої дніпродзержинської державною нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, так як частка житлового будинку № 31 по вулиці Канівська не зареєстрована та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Просила визнати за нею право власності на зазначений житловий будинокв порядку спадкування після смерті її батьків. У судове засідання позивач та представник відповідача не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від них надійшли заяви, в яких вони прохають розглянути справу у їх відсутність, позивач позов підтримує, представник відповідача проти задоволення позову не заперечує. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 квітня 1980 року помер батько позивачки - [PERSON], про що в Баглійському відділі районного ЗАГС м. Дніпродзержинська в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 718. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку № 31 по вулиці Канівській у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Відповідно до заповіту від 18.05.1979 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом 3-ої дніпродзержинської державної нотконтори, єдиною спадкоємицею після його смерті залишилися позивачка. Після смерті батька позивачка не зверталася до нотаріуса. Після смерті матері позивачка звернулася до Першої дніпродзержинської державною нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, так як частка житлового будинку № 31 по вулиці Канівська не зареєстрована та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Станом на час смерті матері, позивачка проживала разом з нею у зазначеному будинку, що підтверджується відповідним штампом у паспорті позивачки зробленим Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, а також довідкою про склад сімї зареєстрованих у житловому будинку осіб. Інші спадкоємці першої черги, окрім Позивачки, відсутні. Таким чином, позивачка постала перед фактом неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність державної реєстрації нерухомого майна. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 182 ЦК України передбачена обовязкова процедура державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна. Зазначено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права у відповідному органі, який наділений владними повноваженнями. Відповідно до абзацу 17 пункту 3.3 листа № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, судам надано розяснення: «якщо перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину то його право має бути визнано в судовому порядку». Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до абзацу 14 пункту 3.3 листа № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: «за відсутності інших спадкоємців, а також відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за законом, відповідачами у справах про визнання права власності у порядку спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини». За таких обставин позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved