Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02.03.2017 з відповідача присуджено до стягнення аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 700,00 грн. щомісячно з 23.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує у позові, що з часу ухвалення вказаного судового рішення обставини, що зумовили стягнення аліментів змінились внаслідок погіршення матеріального стану дитини, неодноразово змінювався прожитковий мінімум на дитини відповідного віку, а також було внесено зміни до діючого законодавства в частині мінімального розміру аліментів на дитину який не може бути меншим за 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Аліменти, які присуджені з відповідача позивач вважає мізерними, у більшому розмірі аліменти на утримання дитини у добровільному порядку відповідач не надає, вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, визначених рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02.03.2017, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 700,00 грн., на тверду грошову суму в розмірі по 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; припинити стягнення за рішенням Липовецького районного суду від 02.03.2017 за яким було видано виконавчий лист; вирішити питання судових витрат. В межах визначеного судом строку відповідачем було надано відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги він визнав частково, вказав, що спроможний сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, що на даний час становить 746 грн., оскільки окрім пенсійних виплат в розмірі 1450 грн. іншого доходу він не має. Крім цього зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у даній справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у заявленому обсязі, просив суд позов задовольнити. Відповідач позов не визнав, вказавши, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів не відбулось змін ні матеріального ні сімейного стану в житті позивача, які б давали підстави для зміни розміру аліментів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02.03.2017 з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 23.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття, тобто 28.04.2032. Вказане рішення суду набуло законної сили 14.03.2017. Позивач звернулась до суду із даним позовом про зміну розміру аліментів визначених за вищевказаним рішенням суду, вказуючи на погіршенням матеріального стану дитини, підвищенням прожиткового мінімуму на дитину, зміни законодавства в частині мінімального розміру аліментів. Статтею 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу вказаної норми слідує, що доказуванню у даній справі підлягають обставини щодо зміни матеріального становища, сімейного стану, а також стану здоров'я платника аліментів або їх одержувача, що настали з часу ухвалення рішення і протягом часу наявності аліментного зобов'язання. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 6\~ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану її чи відповідача з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів до часу звернення її до суду із даним позовом, не підтверджено погіршення матеріального стану дитини у продовж вказаного часу. А доводи позивача щодо збільшення прожиткового мінімуму на дитину, який неодноразово збільшувався з часу ухвалення рішення не є підставою для зміни розміру аліментів, що визначені ст.192 СК України, та про це позивач була обізнана, вибираючи спосіб присудження аліментів при зверненні до суду із позовом про стягнення аліментів. При цьому, суд враховує, що розмір аліментів визначених у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, про що зазначено в рішенні суду від 02.03.2017. Обставини щодо того, що відповідач є інвалідом ІІІ групи (загальне захворювання) та ніде не працює були встановлені при ухваленні судового рішення від 02.03.2017 після зясування яких було визначено судом спосіб та розмір аліментів, які підлягали стягненню з нього на користь позивача. Зважаючи на те, що відповідачем не доведено обставини, які підлягають доказуванню у даній справі, що є його процесуальним обовязком, отож суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів визначених за рішенням суду в сторону збільшення та як похідної вимоги щодо встановлення мінімального розміру аліментів. З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується\~Главою 8 ЦПК України, а оскільки при предявлені позову позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що їх слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст.\~192 СК України,

Outcome: dismissed