Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та з урахуванням відмови від частини вимог просить суд стягнути з [PERSON]на її користь франшизу у розмірі 2000,00 гривень, а також майнову шкоду у розмірі 26\~742,07 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.04.2018 року о 10 год. 00 хв. біля будинку 199 по вулиці Миколаївська дорога у м. Одесі мала місце дорожньо-транспортна пригода. Учасниками ДТП були [PERSON], який керував транспортним засобом DAF, д.зн. ВН 0597 НТ, та [PERSON], який керував належним позивачу транспортним засобом «Сітроен», д.зн. ВН 2827 НР. 10.05.2018 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси відповідача було визнано винним у скоєнні ДТП та було притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON], повязана із керуванням транспортним засобом DAF, д.зн. ВН 0597 НТ, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЮНІВЕС», згідно полісу АМ/2390795 від 13.03.2018 року. Відповідно до висновку, наведеному у Звіті №208/04/18 від 28.04.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Сітроен», номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодженням при ДТП, становить 55996,70 грн. Разом з тим, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу становить 82738,77 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача 26\~742,07 гривень, як різницю між визначеною вартістю матеріального збитку та фактичною вартістю відновлювального ремонту. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно запропоновано відповідачам у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Суворовського районного суду м.Одеси заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Скориставшись своїм правом, відповідач направив до суду відзив, згідно якого вимоги позивача вважав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано підтверджень вартості та оплати відновленого ремонту транспортного засобу. З вимогою щодо стягнення з нього франшизи, відповідач також не погодився, оскільки ним вже були передані грошові кошти позивачу у розмірі 2000,00 гривень у якості сплаченої франшизи. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої, грошові кошти в якості сплати франшизи його довіритель не отримувала, дана обставина відповідачем жодним чином не підтверджена, а доказами вартості та оплати суми відновлюваного ремонту є касовий чек № 7-00001948 від 20.09.2018 року, який долучений до матеріалів справи. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вимоги за позовом підтримав та просив їх задовольнити повністю, представник відповідача [PERSON] вважав вимоги безпідставними, надані докази недопустимими, та просив у позові відмовити повністю, стягнувши з позивача понесені відповідачем витрати за надання правничої допомоги. Вислухавши представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 19.04.2018 року о 10 год. 00 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода, що сталася біля будинку 199 по вулиці Миколаївська дорога у м. Одесі за участю [PERSON], який керував транспортним засобом DAF, д.зн. ВН 0597 НТ, та [PERSON], який керував належним позивачу транспортним засобом марки «Сітроен», д.зн. ВН 2827 НР. 10.05.2018 року постановою Суворовського районного суду м.Одеси відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON], повязана із керуванням транспортним засобом DAF, д.зн. ВН 0597 НТ, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЮНІВЕС»), згідно полісу АМ/2390795 від 13.03.2018 року), ліміт страхового відшкодування майнової шкоди складає 100\~000 гривень, франшиза складає 2000 гривень. Відповідно до висновку, наведеному у Звіті №208/04/18 від 28.04.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Сітроен», номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодженням при ДТП, становить 55996,70 грн. 05.07.2018 року, ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснило на користь позивача виплату лише частини страхового відшкодування у сумі 21 605,24 грн. Під час розгляду вищевказаної справи ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 30\~000 грн. 17.11.2018 року позивач звернувся до суду із клопотанням про відмову в частині позовних вимог, а саме щодо вимог до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», вимоги до [PERSON] залишились незмінними. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.02.2019 року вищевказане клопотання було задоволене, провадження у цій частині закрите. Посилання позивача на ту обставину, що оскільки фактична вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 82738,77 грн. і, враховуючи, що страхове відшкодування покриває лише оцінену шкоду, то різниця між оціненою та фактично нанесеною шкодою в розмірі 26742,07 грн. (82738,77 - 55996,70) підлягає стягненню з [PERSON], суд вважає необґрунтованим, виходячи з того, що ліміт страхового відшкодування майнової шкоди складає 100\~000 гривень і цієї суми достатньо для покриття фактично завданої шкоди. Разом з тим, до страхової компанії такі вимоги не заявлено. Відповідно до\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом. Відповідно до\~ст.1 [PERSON] України «Про страхування»\~страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно\~ст. 10 [PERSON] України «Про страхування»\~страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Відповідно до\~ст.980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно пункту 22.1\~статті 22 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим [PERSON] порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої\~статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачають спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Відповідно до підпункт 33.1.4 (до набрання чинності\~[PERSON] № 3045-VI від 17 лютого 2011 року\~- підпункт 33.1.2) пункту 33.1\~статті 33 вказаного [PERSON]\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1\~статті 38 зазначеного [PERSON]). Відповідно до абз.2 ч.36.1\~ст.36 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього [PERSON], повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ч.2\~ст.1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.1\~ст.1188 ЦК України\~шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особи з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результат порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Встановлено, що ПрАТ «Страхова\~компанія «ЮНІВЕС» виплатило позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 51 605,24 грн. У судовому засіданні позивач відмовився від позовних вимог до страхової компанії. Згідно\~ст.9 [PERSON] України «Про страхування»\~визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Ствердження відповідача щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 2000 гривень під час розгляду справи свого підтвердження не знайшли. Таким чином, сума франшизи в розмірі 2000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року з урахуванням змісту\~статті 979 ЦК\~та\~статті 16 [PERSON] України «Про страхування»\~у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті\~36,\~37 [PERSON] № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за\~статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно\~статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Як встановлено судом, позивач не оскаржував розмір страхового відшкодування, яке було виплачено страховиком, хоча вартість ремонту його транспортного засобу, яку він фактично сплатив, складає 82738,77 грн., що не перевищує ліміт відповідальності. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~[PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 4 липня 2018 року [PERSON] Верховного Суду при дослідженні питання щодо правомірності покладання обов'язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, в рамках справи № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18 (ЄДРСРУ № 75296543#) відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. [PERSON] Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодуванняна страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~[PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. [PERSON] Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодуванняна страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї\~постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями\~3\~і\~5\~вказаного\~[PERSON]\~реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~[PERSON] України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача різниці спричиненої позивачу матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Що стосується вимог відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд вважає, що дані вимоги обґрунтовані, підтверджені квитанцією на оплату правової допомоги та підлягають задоволенню пропорційно 93,04 % від розміру вимог, у яких судом було відмовлено, що становить 5210,24 грн. (5600 грн.-389,76грн.(6,96% від ціни позову). На підставі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial