Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на таке. 11 вересня 2003 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.09.2003 року. Під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, питання купівлі-продажу земельної ділянки не вирішувалось, а тому була домовленість про те, що разом з житловим будинком до позивача переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, та земельна ділянка, для ведення особистого підсобного господарства (город). Після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, позивач стала його власником та стала користуватись земельною ділянкою, площею 0,57 га. На даний час позивачем вирішується питання щодо продажу вищевказаного житлового будинку, але в зв`язку з тим, що чинне законодавство вимагає продажу одночасно з житловим будинком і земельної ділянки, позивач вирішила її приватизувати. В ході приватизації позивач дізналась, що ця земельна ділянки вже була приватизована [PERSON] , батьком продавця - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть Серії [NUMBER] виданого 17 серпня 2017 року. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] , яка прийняла спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.05.2019 року. За таких обставин, позивач просить суд визнати з нею право власності на земельну ділянку площею, 0,57 га, яка розташована на території села Любимівка, Любимівської сільської ради народних депутатів, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства (Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП 000011 №2203 виданий Любимівською сільською Радою народних депутатів від 31 січня 1996 року на ім`я - [PERSON] , який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №191), на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник адвокат Ганюков В.Д. надав на адресу суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги вона визнає, оскільки при прийняття нею спадщини в склад спадкового майна вказана земельна ділянка не входила, тому що право власності на неї перейшло до позивача у зв`язку з правом власності на житловий будинок. Представник відповідача Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позовної заяви не має. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 17 серпня 2017 року, [PERSON] помер [INFO] , у віці 70 років, про що 17 серпня 2017 року складено актовий запис №490. (а.с.15). У відповідності до договору купівлі-продажу жилого будинку від 11 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] . (а.с.8). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1493252 виданого КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне техінвентаризаційне бюро» 16.09.2003 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р.№2208 /11.09.2003/ посвідчено приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М. є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.9). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , станом на 15.12.1989 року головою колгоспного двору був [PERSON] , на теперішній час власником є [PERSON] . (а.с.10-12). Згідно державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] на підставі рішення виконкому Любимівської сільської ради народних депутатів від 24 листопада 1994 року за №3, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,57 га в межах згідно з планом розташована на території Людимівської сільської ради Михайлівського району, призначеної для ведення особистого підсобного господарства. (а.с.13). Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2003 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з присадибною ділянкою, площею 0,57 га в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно довідки №374/0/246-20, виданої Відділом Держгеокадастру у Михайлівському районі від 11.03.2020 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП 000011 №2203 від 31 січня 1996 року, зареєстрований за №191 від 31 січня 1996 року на ім`я [PERSON] не реєструвався. (а.с.14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.052019 року [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 14 на звороті). Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту держави реєстрації цих прав (із змінами, внесеними Законом України від 5 березня 2009 року № 10 VI). Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті, яка передбачає, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без з її меж, цільового призначення, посвідчується: а) \~ \~ \~ \~цивільно - правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) \~ \~ \~ \~свідоцтвом про право на спадщину. В ст. 116 ЗК України від 25 жовтня 2001 року № 2768 - 111 теж зазначено, що набуття права на землю громадянам та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За приписами ч.1 і ч.2 ст.120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-У від 27 квітня 2007 року) та ч.1 і ч.2 ст. 377 ПК України (в редакції, що діяли до прийняття Закону України № 1702- VI від 05 листопада 2009 року4) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року, який був чинним на час укладення купівлі- продажу жилого будинку між [PERSON] і позивачем [PERSON] , при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. На 11 вересня 2003 року цільовим призначенням спірної земельної ділянки є ведення особистого підсобного господарства. За таких обставин при переході права власності на будинок разом з ним до позивача перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved