Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] року померла її бабуся - [PERSON]. Остання залишила заповіт, яким все майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, житловий будинок з його надвірними спорудами, а також все те, на що за законом буде мати право, заповіла їй та своєму сину - відповідачу [PERSON] Після смерті бабусі відкрилася спадщина, що складається з будинку [ADDRESS] Вона прийняла спадщину за нею, так як на час смерті бабусі постійно проживала у спадковому будинку. Більше спадщину за померлою ніхто не прийняв, із можливих спадкоємців інших черг ніхто не подав до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а відповідач [PERSON] відмовився від її прийняття. Для оформлення спадщини на вказаний будинок вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки право власності на вказаний будинок не було зареєстроване, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. У судове засідання представник Сімерської сільської ради Перечинського району не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення позову залишив на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла бабуся [PERSON] - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 24 квітня 2003 року виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а. с. 5-10). Також встановлено, що [PERSON] все майно, яке належить їй, житловий будинок з його надвірними будовами, що розташований в [ADDRESS], а також все те, на що за законом буде мати право, заповіла онуці - позивачу [PERSON] та своєму сину - відповідачу [PERSON] в рівних долях, про що свідчить заповіт від 23 грудня 1996 року, посвідчений секретарем виконкому Сімерської сільської Ради Перечинського району [PERSON]. та зареєстрований в реєстрі за № 93 (а. с. 11). Крім цього встановлено, що згідно довідок виконавчого комітету Сімерської сільської ради Перечинського району № № 1306, 1308 від 23 листопада 2016 року, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 4 за 2001-2005 роки, особовий рахунок [NUMBER] була [PERSON], яка померла [INFO] року, де на момент її смерті проживала онука - [PERSON], 1982 року народження (а. с. 12-14). В той же час відповідач [PERSON] на момент смерті із спадкодавцем не проживав, у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавав, натомість заявою № 1094 від 25 липня 2008 року від прийняття спадщини за померлою [PERSON] відмовився (а. с. 15). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки спадкоємець [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від її прийняття, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Разом з цим, згідно повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. за вих. № 49/01-16 від 14 грудня 2016 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] спадкодавець [PERSON] за життя не виготовляла (а. с. 17). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved