Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Перспектива» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, посилаючись на те, що 1 жовтня 2014 року її звільнено з посади головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Перспектива», однак, всупереч вимогам ст.116 Кодексу законів про працю України з нею не проведено остаточного розрахунку. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 15 320, 30 грн. невиплаченої заробітної плати, компенсацію за несвоєчасні виплати заробітної плати в сумі 7 928, 20 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку виплати зарплати та вимушеного прогулу у сумі 189 998, 78 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності. Уточнила позовні вимоги та з підстав, викладених у позові, просить суд стягнути з відповідача на її користь 12 368,49 грн. невиплаченої заробітної плати, компенсацію за несвоєчасні виплати заробітної плати в сумі 7 928, 20 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду. Представник відповідача, належним чином повідомлений у відповідності до вимог частини 5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив і на підставі частини 2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 8 червня 2017 року постановлено проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] перебувала на посаді головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Перспектива» з 8 квітня 2013 року до 1 жовтня 2014 року, про що свідчать відповідні записи в трудовій книжці позивача (а.с.4-8). Позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗ Кодексу законів про працю України, з 1 жовтня 2014 року. Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З довідки від 20 січня 2017 року б/н, виданої директором товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Перспектива» (а.с.22), вбачається, що заборгованість з виплати заробітної плати на дату звільнення складає 6 877, 62 грн., розмір заборгованості з компенсації за невикористану відпустку на дату звільнення становить 5 490,87 грн. Загальна заборгованості - 12 368,49 грн. Спір про розмір заборгованості з виплати заробітної плати відсутній. За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-114цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13. З огляду на викладене, у зв'язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення та до постановлення рішення судом, у роботодавця настає відповідальність, передбачена ст.117 Кодексу законів про працю України, у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, за період з 2 жовтня 2014 до 7 червня 2017 року включно (на час розгляду справи фактичний розрахунок не здійснено, правопорушення не усунуто). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 1 жовтня 2014 року, середньомісячна заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за вересень 2014 року та серпень 2014 року, що складає 6877,62 грн. за вересень та 4 470,46 грн. за серпень 2014 року (а.с.23). Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки робочих днів у серпні 2014 року та вересні 2014 року було 35, то середньоденна заробітна плата становить 324,23 грн. В період, за який здійснюється стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - з 2 жовтня 2014 року до 7 червня 2017 року включно, робочих днів було 672, з яких: 22 - у жовтні 2014, 20 - у листопаді 2014 року, 23 у грудні 2014 року; 251 робочий день у 2015 році; 251 робочий день у 2016 році; 20 - у січні 2017 року, 20 - у лютому 2017 року, 22 - у березні 2017 року, 19 - у квітні 2017 року, 20 - у травні 2017 року, 4 - у червні 2017 року (до дня винесення рішення у справі). Розрахунок здійснено на основі листів Міністерства соціальної політики України від 4 вересня 2013 року №9884/0/14-13/13, від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13, від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13, від 5 серпня 2016 року №11535/0/14-16/13 про розрахунки норми тривалості робочого часу на 2014-2017 роки. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює добутку середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у спірний період (324,23 грн./день х 672 днів) та дорівнює 217 882, 56 грн. Крім того, відповідно до положень ч. 5 ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. За Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно з положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 надав офіційне тлумачення положенню ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд враховує, що довідка про розмір заборгованості з виплати заробітної плати від 20 січня 2017 року містить інформацію про розмір заборгованості за вирахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів. У відповідності до цієї довідки відповідач не здійснив виплату позивачеві заробітної плати за вересень 2014 року у розмірі 6 877,62 грн.; при звільненні, 1 жовтня 2014 року, позивачеві нарахована компенсація за невикористану відпустку у розмірі 5 490, 87 грн., яка теж не виплачена. Суд здійснює розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за невиплачену заробітну плату за вересень 2014 року та за невиплачену компенсацію за невикористану відпустку станом на 1 жовтня 2014 року окремо. За період невиплати заробітної плати, тобто з вересня 2014 року по червень 2017 року (на час розгляду справи заборгованість не виплачена), розраховується індекс споживчих цін. Величина індексу споживчих цін за вересень 2014 року (місяць, за який виплачується заробітна плата) в розрахунок не включається. Розрахунок проводиться шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату: 1,024 х 1,019 х 1,03 х 1, 031 х 1,053 х 1,108 х 1,14 х 1,022 х 1,004 х 0,99 х 0,992 х 1,023 х 0,987 х 1,02 х 1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,01 х 1,035 х 1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 х 1,011 х 1,01 х 1,018 х 1,009 = 181,5%. При цьому суд не враховує індексу споживчих цін за травень 2017 року, оскільки на час розгляду справи дані Держкомстату за цей період відсутні. Відтак приріст індексу споживчих цін складає 181,5%-100%=81,5%. За цей період сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100%, сума компенсації за цей період становить: 6877,62 грн. х 81,5% / 100% = 5 605,26 грн. Здійснюючи розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за невиплачену компенсацію за невикористану відпустку суд враховує, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, відносяться до додаткової заробітної плати. Згідно з пунктом 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713 суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток входять до фонду додаткової заробітної плати. Таким чином, компенсація за невикористану відпустку є частиною заробітної плати і у випадку її несвоєчасної виплати, у разі, якщо це призвело до втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати підлягає застосуванню Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Суд зауважує, що компенсація за невикористану відпустку нарахована станом на 1 жовтня 2014 року, на день звільнення позивача, що є її останнім робочим днем. Відтак величина індексу споживчих цін за жовтень 2014 року (місяць, станом на який розрахована та виплачується компенсація) в розрахунок не включається. За період з листопада 2014 року по червень 2017 року (на час розгляду справи заборгованість не виплачена), розраховується індекс споживчих цін шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату: 1,019 х 1,03 х 1, 031 х 1,053 х 1,108 х 1,14 х 1,022 х 1,004 х 0,99 х 0,992 х 1,023 х 0,987 х 1,02 х 1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,01 х 1,035 х 1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 х 1,011 х 1,01 х 1,018 х 1,009 = 177,3%. При цьому суд не враховує індексу споживчих цін за травень 2017 року, оскільки на час розгляду справи дані Держкомстату за цей період відсутні. Відтак приріст індексу споживчих цін складає 177,3%-100%=77,3%. За цей період сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100%, сума компенсації за цей період становить: 5 490,87 грн. х 77,3% / 100% = 4 244,44 грн. Таким чином, розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати позивачеві дорівнює сумі 5 605,26 грн. та 4 244,44 грн. і становить 9 849,7 грн. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити за підставністю позовних вимог, стягнувши з роботодавця - товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Перспектива» на користь позивача невиплачену при звільненні заробітну плату, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому суд зауважує, що позивач просить суд стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 7 920,28 грн., яку розраховано нею самостійно станом на момент звернення до суду. Суд вважає, що задоволення позовних вимог в цій частині з врахуванням суми, розрахованої судом, не є виходом за межі позовних вимог, оскільки предметом позову є, зокрема, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яка, зважаючи на особливості регулювання трудових відносин, у випадку невиплати заборгованості із заробітної плати до винесення рішення суду, стягується до дня винесення рішення суду.

Outcome: approved