Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом у якому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем з 2001 по 2003 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. На даний час проживають окремо, а їх спільні діти син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], перебувають на її повному утриманні та потребують належного матеріального забезпечення. Відповідач іноді сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 400 грн. на обох дітей. Позивач на даний час безробітна, самостійно сплачує кредит у валюті, що вони брали з відповідачем під час спільного проживання на купівлю будинку, коштів на утримання дітей не вистачає, тому просить стягнути аліменти з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.12.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз'яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 18.12.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 1940202184339, та протягом визначеного судом строку подав відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги визнає частково, та згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Крім того зазначив, що на даний час він не має постійної роботи, однак регулярно надає кошти на утримання дітей, та оскільки сам перебуває у скрутному матеріальному становищі сплачувати аліменти у більшому розмірі не в змозі. Відзив на позовну заяву надісланий до суду з наданням документів, що підтверджують його одночасне надіслання позивачу, а тому вважаються судом допустимими. Позивач, протягом строку вказаного в ухвалі від 06.12.2018 року, відповідь на відзив до суду не надала. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов'язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25.06.2003 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 29.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 85. Сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER], видане 14.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, та серія [NUMBER], видане 31.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, відповідно. Батьком дітей вказано відповідача [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Факт перебування спільних дітей сторін на утриманні позивача підтверджується копією довідки про склад сім'ї № 1/19744, виданої 09.11.2018 року виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради. Позивач [PERSON] на даний час безробітня, що підтверджується копією її трудової книжки серії [NUMBER] від 08.11.2005 року; на обліку в Управлінні соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської райдержадміністрації не перебуває та послугами не користується, що підтверджується довідкою № 01-18/486 від 08.11.2018 року; як суб'єкт підприємницької діяльності станом на 08.11.2018 року на обліку в Корсунь-Шевченківському відділенні Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області не перебуває, що підтверджується довідкою № 217 від 08.11.2018 року; та має у власності земельну ділянку розміром 0,0324 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується довідкою Корсунь-Шевченківської міської ради № 720 від 12.11.2018 року. Син сторін [PERSON] хворіє, що підтверджується висновком УЗД Черкаської обласної дитячої лікарні від 20.11.2018 року, ехокардіографічним обстеженням від 20.11.2018 року та консультаційними висновками спеціалістів лікарів дитячого ортопеда-травматолога та дерматолога від 20.11.2018 року. Станом на день подачі позову сину сторін [PERSON] виповнився повних 16 років, дочці [PERSON] - 11 років. Днем подачі вказаної позовної заяви до суду є 21.11.2018 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду про її одержання. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Конвенцією ООН про права дитини, а також Декларацією прав дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх лише на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. Прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2019 року становить 1 626 грн. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність, крім іншого, може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Враховуючи встановлені обставини у суду відсутні сумніви відносно того, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], та ухиляється від обов'язку утримання їх до повноліття, оскільки ним хоча і подано відзив на позов, однак не надано суду жодних доказів такого утримання. Крім того, відповідачем також не надано суду доказів щодо наявності обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, зокрема наявність у нього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, незадовільного стану здоров'я, витрат відповідача на придбання будинку, та інших обставин, що мають істотне значення. Водночас оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин щодо витрат на лікування неповнолітнього [PERSON], сплати нею кредиту на купівлю будинку, а також неможливості працевлаштуватися, оскільки згідно ст. 180 СК України обов'язок утримувати дітей до їх повноліття мають обоє з батьків, у суду наявні об'єктивні сумніви щодо вказаних доводів позивача, а тому її позовні вимоги не можуть бути задоволені у повному обсязі. З огляду на вказане, а також те, що аліменти стягуються з метою забезпечення витрат на повсякденні та мінімальні потреби дітей, а витрати на розвиток їх лікування та сплату кредитних зобов'язань, у відповідності до ст. 185 СК України вважаються додатковими, та їх стягнення не пов'язано з аліментними виплатами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та присуджує аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1 250 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову, а саме - з 21.11.2018 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільних дітей. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial