Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 08.07.2016 року була прийнята на роботу до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року вона звільнилась з роботи на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. На день звільнення позивача нарахована, але не виплачена їй заробітна плата з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року становить 6939,21 грн., грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку становить 4026,28 грн. та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України, становить 3287,88 грн. По теперішній час суми, що належать позивачу від відповідача не виплачені. В зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 6939,21 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 4026,28 грн. та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі 3287,88 грн. Представником відповідача, [PERSON] , надано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено наступне. З 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком цього є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та передачі з непідконтрольної території первинних документів. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період з березня по квітень 2017 року у відповідача відсутня. Останнє нарахування заробітної плати проведено за першу половину березня 2017 року і виплачена в сумі 1301,77 грн. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьку. Згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» виникли через форс-мажорні обставини. В зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, справу розглянути без її участі. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 01.04.2011 року [PERSON] працевлаштувалась оператором поста централізації на ДП «Донецька залізниця». З 08.07.2016 року [PERSON] прийнята до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року [PERSON] була звільнена у зв`язку зі скороченням штату п.1\~ст.40\~КЗпП України згідно з наказом №4650/ДН-ОС від 10.07.2017 року. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги довідки-розрахунки заробітної плати, надані позивачем. Так, позивачу було нарахована заробітна плата у період: - за березень 2017 року 3286,15 грн. заробітної плати; - за квітень 2017 року 2230,39 грн. заробітної плати, - за травень 2017 року 2333,11 грн. заробітної плати, - за червень 2017 року 586,94 грн. заробітної плати, - за липень 2017 року 9436,68 грн. (складається із суми заробітної плати за липень 2017 року 287,86 грн., грошової компенсація за невикористану щорічну відпустку 5064,50 грн. та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України 4084,32 грн. Таким, чином розмір заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку становить 17873,27 грн. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Відповідачем вищезазначені дані, надані позивачем, не спростовані, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються. Відповідно до ч.1\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата\~це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею\~43\~Конституції України передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст.\~22\~цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі\~ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках-розрахунках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. Крім того, відповідно до ст.ст.74,\~79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно з\~ст.24 ЗУ «Про відпустки»\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Кількість невикористаних днів відпустки позивача, за які надається компенсація, складає 35 днів. Компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки відповідно до розрахунку за липень 2017 року складає 5064,50 грн., яка зазначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів (а.с.28). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 44 КЗпП\~\~України\~\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст.\~36\~та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. \~ \~ \~ \~Як вбачається із матеріалів справи, а саме, наказу про припинення трудового договору з [PERSON] \~\~№4650/ДН-ос від 10.07.2017 року\~ позивач\~\~має право на пільги, визначені ст.44 КЗпП України.\~\~ \~ \~ \~ \~Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. \~ \~ \~ \~На підставі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та на її користь з відповідача належить стягнути заборгованість із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в розмірі 17873,27 грн., що не є виходом за межі позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути суму заборгованості вже з утриманими з неї податками, проте суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. \~ \~ \~ \~Щодо доводів відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати звільняє відповідача від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Наявність форс-мажорних обставин свідчить лише про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але чинним законодавством про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.\~Законом України\~«Про Державний\~бюджет на\~2019\~рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921 грн. Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою 23.10.2018 року, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 768,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved