Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. У спірному будинку зареєстровані та проживають: вона, її син - [PERSON], а також проживає фактично без реєстрації інший її син - відповідач у справі. Останній був вселений у будинок при наступних обставинах: у 2009 р. він виїхав з будинку у власну частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], де і зареєстрований. З 2009 р. по 2010 р. відповідач приходив до неї, інколи ночував. Наприкінці 2010 р. відповідач з її згоди став проживати у спірному будинку. У подальшому відповідач став зловживати спиртним, у стані алкогольного сп»яніння вчиняв скандали. Проживання з відповідачем у одному будинку стало нестерпним, тому вона повідомила відповідачеві, що вона не має надалі бажання, щоб він проживав у її будинку, попросила виселитись. Однак, відповідач відмовився. Поведінка останнього погіршилась, стала небезпечною для неї та оточуючих, він руйнує та псує жиле приміщення, влаштовує сварки та бійки, порушуючи правила сумісного проживання. З приводу цього вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. У квітні 2013 р. відповідач піддавався амін стягненню за насильство у сім»ї, у травні 2013 р. з ним було проведено працівниками міліції профбесіду. У 2014 р. вона 6 разів зверталась до Ковельського МВ У МВС України у Волинській області з приводу вчинення відповідачем сімейних конфліктів. Однак, вжиті заходи не дали бажаного результату. Відповідач проживає у її будинку, продовжує вести себе агресивно, погрожує їй та її синові, який проживає там же, провокує з останнім бійку. Відповідач має власне житло згідно із свідоцтвом про право на спадщину. Просить позов задовольнити та виселити відповідача із спірного будинку без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. За ухвалою суду від 25.09.14 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, було залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що відповідач - син позивача та його брат, перебуваючи у нетверезому стані, веде себе неналежно, агресивно, не реагує на зауваження та не сприймає жодних його та позивача аргументів до налагодження співжиття у будинку. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності відповідача, відповідно до положен ст. ст. 224 - 228 ЦПК України, з врахуванням позиції позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до повного задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником цілого жилого будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим нот конторою у 1983 р., що стверджується копією реєстраційного посвідчення, виданого Волинським облбюро техінвентаризації у 1983 р. за реєстровим № 1 940. Та обставина, що у спірному будинку зареєстровані проживаючими лише позивач та її син - [PERSON] - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, стверджується копією довідки № 2 610 від 18.08.11 р., виданої РЖКП № 2 (м. Ковель). Як слідує з копій: висновку по факту повідомлення [PERSON] від 22.0413 р., складеного Ковельським МВ У МВС України у Волинській області; листів Ковельського МВ У МВС України у Волинській області, адресованих позивачеві, від, відповідно, 22.04.13 р., 27.05.13 р. за вих. № 9/2 937, позивач 21.04.13 р., у травні 2013 р. усно зверталась до Ковельського МВ У МВС України у Волинській області з приводу вчинення відповідачем по місцю її проживання скандалу у нетверезому стані. Як слідує з копій: висновку по факту повідомлення [PERSON] від 22.0413 р., складеного Ковельським МВ У МВС України у Волинській області; листів Ковельського МВ У МВС України у Волинській області, адресованих позивачеві, від, відповідно, 22.04.13 р., 27.05.13 р. за вих. № 9/2 937, позивач 21.04.13 р., у травні 2013 р. усно зверталась до Ковельського МВ У МВС України у Волинській області з приводу вчинення відповідачем по місцю її проживання скандалу, у т.ч. - у нетверезому стані. Як слідує з копії листа Ковельського МВ У МВС України у Волинській області, адресованого позивачеві, від 13.08.14 р. за вих. № 2 668, позивач у 2014 р. 6 разів зверталась до вказаного вище органу з приводу сімейних скандалів, влаштованих відповідачем. Та обставина, що відповідач систематично порушує правила співжиття у будинку позивача, стверджується копіями постанов суддів Ковельського міськрасуду Волинської обл. від, відповідно, 04.08.14 р., 25.09.14 р. у справах №№ 159/4 468/14 - п, 159/5 547/14 - п проваджень №№ 3/159/1 560/14, 3/159/1 912/14 про притягнення відповідача до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП. За змістом вищезазначених судових рішень, відповідач систематично, а саме: 27.06.14 р., 09.08.14 р., 01.09.14 р. по місцю свого фактично проживання: [ADDRESS], вчиняв сімейні скандали, під час яких ображав позивача нецензурними словами, намагався затіяти бійку, погрожував фізичною розправою, штовхався, чим вчиняв насильство у сім»ї та піддавався адмінстягненню. Згідно з копіями: свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.97 р., реєстраційного посвідчення № 1 520 від 16.09.97 р., виданого Волинським облбюро техінвентаризації, відповідач є співвласником в рівних частках із своїм братом - [PERSON] - третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, по 31/200 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованого по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач на законних підставах набула права власності на вказаний вище спірний будинок, вона має право вимагати усунення будь - яких порушень її права. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 61 ЦПК України, серед підстав звільнення від доказування є наявність обставин, встановлених судовим рішенням у справі, що набрало законної сили. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що слід усунути перешкоди у використанні позивачем спірного будинку шляхом виселення з нього відповідача. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірного будинку, у якому з її відома та згоди певний проміжок часу фактично без реєстрації проживає відповідач, який є її сином. За період з 21.04.12 р. по 09.08.14 р. позивач 7 разів зверталась до Ковельського МВ У МВС України у Волинської області з приводу неправомірної, на її думку, поведінки відповідача у її будинку. Однак, останній був підданий адмінстягненню за вчинення насильства у сім»ї щодо позивача за правопорушення, що мали місце 27.06.14 р., 09.08.14 р., 01.09.14 р., в судовому порядку. Тобто, відповідач, не будучи зареєстрованим у спірному будинку, фактично проживаючи у ньому, систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для позивача проживання із ними в одному будинку, тим самим безпідставно чинить позивачеві як власниці будинку перешкоди у користуванні вищевказаним будинком, а тому підлягає виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved