Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 2\~446,50 грн. за період з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2015 року. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, зазначивши, що він постійно утримував їх спільну дитину з позивачем, оскільки під час стягнення аліментів мешкав разом з позивачем, в подальшому передавав кошти на утримання дитини через сестру позивача без отримання розписки. Крім того, він перераховував кошти на утримання дитини на користь позивача через установу банку, однак вказані кошти повертались як не отримані. Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, пояснення відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Статтею 180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дитину до повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального і сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу 23 вересня 2008 року у них народився син [PERSON], батьком дитини в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] /а.с.6/. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 лютого 2010 року [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 29 грудня 2009 року і до повноліття дитини /а.с.7/. З розрахунку, виданого ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, від 24 лютого 2016 року заборгованість аліментів у [PERSON] станом на 01 лютого 2016 року складає 7 150,00 грн. /а.с.8/. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи методику обчислення неустойки у звязку з несплатою аліментів, викладену у Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), суд приходить до висновку, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з відповідача за період з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2015 року становить 2\~446,50 грн. При цьому, суд таким чином визначає розмір неустойки, виходячи з даних, що містяться у розрахунку боргу по сплаті аліментів боржником [PERSON]: З 01 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2013 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року 350х1,0%х28=98,00 грн. З 01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року 350х1,0%х28=98,00 грн. З 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року 350х1,0%х31=108,50 грн. З 01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року 350х1,0%х30=105,00 грн. З 01 липня 2015 року по 31 липня 2015 року 350х1,0%х31=108,50 грн. Отже, загальний розмір пені (неустойки), яка підлягає стягненню з відповідача становить 2\~446,50 грн., та суд вважає розрахунок позивача вірним. Суд не приймає до уваги надану відповідачем дублікат квитанції №Р2А398086239696859 від 09 квітня 2015 року, оскільки в даній квитанції відсутнє зазначення щодо призначення платежу, крім того в судовому засіданні як відповідач та і позивач підтвердили, що вказані кошти не були отримані позивачем та повернулись відповідачу. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved