Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до Київського апеляційного суду з зазначеним позовом в якому просила визначити підсудність даної справи та позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.07.2019 визначено Солом`янський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Управління у справах дітей Сімферопольської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. 26.07.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Управління у справах дітей Сімферопольської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Після усунення недоліків, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2019 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Управління у справах дітей Сімферопольської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . 03.09.2009 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 06.12.2012 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 400 грн. Рішенням апеляційного суду АР Крим від 21.01.2013 розмір аліментів було збільшено до 600 грн щомісячно. Також позивач зазначила, що мешкаючи на тимчасово окупованій території АР Крим, останньою було подано заяву до виконавчої служби про примусове виконання рішення суду. Відповідач жодного платежу не зробив та має заборгованість зі сплати аліментів. Виховання дитини відбувається лише за участі позивача. Зазначає, що відповідач жодних батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, трудової або будь-якої участі у вихованні дитини. З питань виховання, утримання і місця проживання дитини згоди між сторонами не досягнуто. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Однак, 28.01.2020 від представника позивача [PERSON] отримано в електронній формі заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. В матеріалах справи міститься заява від 13.12.2019 отримана в електронній формі від [PERSON] , відповідно до якої відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Однак, суд ставиться критично до поданої заяви про визнання позову, оскільки на електронну адресу суду надішла зазначена заява з невідомої поштової адреси (без ідентифікації відправника). Тобто не вдається за можливе встановити, що дана заява направлена на адресу суду саме відповідачем [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, жодних письмових заяв чи клопотань не надав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 03.09.2010 шлюб між сторонами розірвано. 06.12.2012 рішенням Київського районного суду м. Сімферополя стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 400 грн щомісячно, починаючи з 03.11.2012 та до досягнення дитиною повноліття. 21.01.2013 рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим заочне рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 06.12.2012 змінено, збільшено розмір стягнутих аліментів до 600 грн. Відповідно до постанови Управління Федеральної служби судових розпорядників по Республіці Крим ОСП по Київському району м. Сімферополя про розрахунок заборгованості по аліментам від 31.07.2016 вбачається, що [PERSON] має заборгованість по аліментам за період з 18.07.2013 по 31.07.2016 становить 168261,61 руб. Однак, вищезазначений документ не відповідає вимогам закону, оскільки виданий органами влади на тимчасово окупованій території. Тобто, документ, який виданий на території АР Крим є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, на підтвердження своїх вимог позивачем не надано суду відповідного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина, та в ході розгляду справи будь-яких клопотань в частині витребування зазначеного доказу до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлений на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач зазначає, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання та не спілкується з сином. Відповідно до п.п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено судом, позивачем не надано суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, в якому, зокрема, службою у справах дітей були б з`ясовані причини, неналежної, на думку позивача, поведінки відповідача, досліджено умови проживання дитини та не вирішено питання про необхідність зміни ставлення відповідача до виховання дитини, з відповідним попередженням про наслідки неналежної участі у вихованні доньки. Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, згідно із ст.166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що сам по собі факт не проживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів, не може слугувати достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивувала та не довела власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також не встановлено чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що переконливих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, та свідоме ігнорування відповідачем попереджень щодо зміни свого ставлення до виховання сина, матеріали справи не містять, а відтак суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача на даний час є передчасним, позов є недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed