Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 5 лютого 2008 року нею було придбано у [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області 05.02.2008 та зареєстровано в реєстрі за № 16127. У 2020 році позивач мала намір оформити земельну ділянку під придбаним будинком і звернулась до відділу у Хорошівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. 24 листопада 2020 року позивачу надано відповідь про те, що земельна ділянка площею 0,1903 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Поромівської сільської ради згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ЖТ №13-11-0040 передавалась у приватну власність [PERSON] . Позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,1903 га. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 22.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1903 га, яка належала попередньому власнику будинку. Проти відшкодування на користь КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради витрат, пов`язаних із наданням доказів до суду за її клопотанням, в сумі 423 грн. 10 коп. не заперечує, Представник відповідача Хорошівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позов визнає. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із матеріалів справи слідує, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2008, укладеного між позивачем та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області Скрит Л.Г., на праві власності належить об`єкт нерухомого майна, а саме квартира [ADDRESS] . Відомості про право власності внесено до державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.04.2008 року, що підтверджується витягом КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради. Земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,1903 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ЖТ №13-11-0040 від 26.09.2001 року передана у приватну власність [PERSON] як власнику на той час житлового будинку за вказаною адресою, набутого на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.06.1993, виданого Фондом приватизації комунального майна Володарсько-Волинського району. Після смерті [PERSON] власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.12.2000 року став [PERSON] , який 19.10.2001 року продав вказаний будинок [PERSON] . Рішенням Поромівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області №24 від 11 грудня 2015 року «Про перейменування вулиць Поромівської сільської ради» вулицю Леніна перейменовано на вулицю Житомирська. Відповідно до рішення сесії Хорошівської селищної ради від 27.06.19 №550 «Про встановлення поштової (юридичної) адреси об`єктам нерухомого майна та перейменування вулиць і провулків в с.Поромівка» внесено зміни до поштової (юридичної) адреси для об`єктів нерухомого майна в с.Поромівка, а саме внесено зміни до поштової адреси будинку позивача, змінивши з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрнтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що набуття права власності на певні об`єкти передбачає наявність юридичного складу, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. За змістом статті 377 ЦК України (в редакції на час придбання позивачем житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічні за змістом норми щодо переходу до нового власника житлового будинку права власності на земельну ділянку закріпленні в ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції на час придбання позивачем житлового будинку). Пунктом п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. №7 із змінами визначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31.12.2001р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27.04.2007р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Зокрема, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, яка містить аналіз змісту норм статті 120 ЗК України, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Така позиція Верховного Суду України дає підстави стверджувати, що: право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає з моменту державної реєстрації його права власності на будинок (будівлю, споруду) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки саме з цього моменту в силу ч. 2 ст. 331 ЦКУ та ч. 3 ст. 3 Закону про держреєстрацію особа стає власником такої нерухомості; в разі застосування статті 120 ЗК України відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку. Вказане узгоджується також із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними в постанові від 26.12.2019 у справі № 364/515/19. Таким чином, право на земельну ділянку по [ADDRESS] (нині - [ADDRESS] площею 0,1903 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку в набувача ( покупця [PERSON] ) квартири в будинку виникло з моменту набуття права власності на будинок, тобто з часу державної реєстрації її права власності на квартиру в будинку (17.04.2008 року) незалежно від будь яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку, як за набувачем житлового будинку. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно із п.3 ч.3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат віднесено витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ст. 140 цього Кодексу особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. При відкритті провадження у справі ухвалою від 22.03.2021 судом задоволено клопотання позивача та витребувано у КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради інформацію про власників квартири [ADDRESS] із наданням копій підтверджуючих документів. На виконання ухвали суду КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради надано запитувану інформацію із копіями підтверджуючих документів, а також заявлено клопотання про відшкодування комунальному підприємству витрат на, пов`язаних із наданням доказів та подано обґрунтований розрахунок таких витрат на суму 423 грн. 10 коп. Враховуючи те, що позивачем вимога про стягнення судових витрат з відповідача не заявлялась, а відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає позов у межах заявлених позовних вимогах та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради понесені підприємством витрати в сумі 423 грн. 10 коп. Враховуючи викладене та законодавчо визначені правила переходу у власність земельної ділянки разом з будівлями або спорудами, які на ній розташовані, а також наявність перешкод позивачу реалізувати своє право в позасудовому порядку, що свідчить про порушення прав позивача, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved