Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 03.04.2006 року між нею та відповідачем Територіальним центром соціального обслуговування м. Дебальцеве Донецької області було укладено трудовий договір, про що зроблений відповідний запис до її трудової книжки, згідно з яким її було прийнято на посаду соціального робітника. У зв'язку з проведенням АТО, на території якої знаходиться роботодавець, виконувати свої посадові обов'язки вона не в змозі, у неї не має можливості звільнитися у встановлений законодавством порядку, ні працевлаштуватися на законних підставах, ні отримувати допомогу на випадок безробіття, тому просить суд розірвати трудовий договір, укладений між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. Судом приймалися необхідні заходи для належного повідомлення відповідача про день та час розгляду справи, про що свідчить оголошення про виклик, розміщений на сайті суду, яке долучено до матеріалів справи. У зв'язку з неявкою відповідача та за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до п.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. В ст.24-1 КЗпП України вказано, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення. Як встановлено судом, 03.04.2006 року [PERSON] прийнята на посаду соціального працівника та переведена на посаду соціального робітника до Територіального центру соціального обслуговування м. Дебальцеве, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача. Наказ №19 від 03.04.2006 року та наказ №21 від 02.11.2006 року. Однак у зв'язку з нестабільною ситуацією та проведенням на території Луганської та Донецької областей АТО, 14.04.2014 року, не звільнившись з роботи, [PERSON] була змушена переселитися з Дебальцеве. Таким чином, припинила виконувати свої обов'язки за трудовим договором. Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38,39 КЗпП). В судовому засіданні було встановлено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено. Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках,передбачених законом. Таким чином, заявлений позивачем позов не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає необхідним припинити трудовий договір, укладений 03.04.2006 року між сторонами. Крім того відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідне судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та,

Outcome: approved