Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер її дідусь - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . 07 липня 1997 року дідусь склав заповіт, за яким належний йому житловий будинок разом з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS] , заповів їй. Вказує, що збираючи необхідні для оформлення спадщини документи, сільською радою її повідомлено, що відомості про право власності на спадковий будинок внесено до реєстрової книги згідно Свідоцтва про право власності від 15 жовтня 1973 року, виданого її дідусю на підставі рішення Т.Реметівської сільської ради № 34 від 16 липня 1973 року, проте таке свідоцтво у матеріалах інвентарної справи відсутнє, через що сільська рада не може видати дублікат такого. В той же час державним нотаріусом їй роз`яснено про необхідність звернутися до суду для вирішення вказаного питання. Зазначає, що прийняла спадщину за дідусем, оскільки на день його смерті і до сьогодні постійно проживає у вказаному будинку, однак через відсутність документу, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок не має можливості оформити спадщину, а тому на підставі наведеного просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, її представник - адвокат Зизич Н.Ю. подала заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, а також не вирішувати питання судових витрат. Представник відповідача у підготовче судове засідання також не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та визнала позов у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Т.Реметівської сільської ради Перечинського району 01 червня 1998 року (а. с. 8). За життя [PERSON] склав заповіт, за яким належний йому житловий будинок разом з надвірними будовами, розташований в [ADDRESS] , заповів [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 07 липня 1997 року секретарем виконавчого комітету Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрованого у реєстрі за № 29 (а. с. 9, зворот). Випискою з погосподарської книги від 10 червня 2021 року № 1026/02-27 підтверджується, що забудовником та головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , де на день його смерті та протягом шести місяців після цього були зареєстровані та проживали [PERSON] , 1965 року народження, та [PERSON] , 1968 року народження, що стверджується повідомленням сільського голови від 11 вересня 2019 року № 02-31/75 (а. с. 10, 11). У підготовчому судовому засіданні на підставі повідомлень Т.Реметівського сільського голови від 11 вересня 2019 року № 02-31/76 та від 11 жовтня 2021 року № 02-30/К-563 встановлено, що у переданому Перечинською районною радою архіві РКП «Бюро технічної інвентаризації» наявна інвентаризаційна справа № 464 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відомості про право власності на який внесено до реєстрової книги № 3 за реєстраційним номером 446 від 26 грудня 1973 року згідно свідоцтва про право власності від 15 жовтня 1973 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Т.Реметівської селищної ради № 34 від 16 липня 1973 року. Однак у переданій інвентаризаційній справі відсутнє свідоцтво про право власності від 15 жовтня 1973 року (або його копія), у зв`язку з чим сільська рада не має можливості видати позивачу [PERSON] дублікат свідоцтва про право власності (а. с. 12, 13, 14, 15). Крім цього Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №185151185 від 17 жовтня 2019 року підтверджує відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] (а. с. 16). Як вбачається з повідомлення в. о. завідувача Перечинської державної нотаріальної контори від 29 жовтня 2021 року № 139/01-16 згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67059379, спадкова справа за померлим [INFO] [PERSON] не заведена (а. с. 31, 32). При вирішенні, які норми права застосувати до даних правовідносин, суд враховує роз`яснення наведені у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року (далі - Постанова), за якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася 31 травня 1998 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст. 549 цього Кодексу передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 524, 525 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Разом з цим, як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори від 24 вересня 2021 року № 115/01-16, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок і таке не було зареєстроване (а. с. 17). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] як спадкоємець за заповітом, постійно проживала з покійним дідусем у спадковому будинку на час відкриття спадщини, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР, не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої представником позивача заяви, в якій остання просить питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення представника не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved