Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 50% від встановленого Законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином трьох років. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем з 06 жовтня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Але сімейне проживання між ними наразі припинено, проживають вони окремо, при цьому син проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. Через відсутність порозуміння між нею та чоловіком, самостійно вирішити питання щодо утримання дитини вони не можуть, що змусило її звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання сина. Відповідач офіційно працевлаштований, працює сервісним інженером у ТОВ «РДО Україна», отримує регулярний та достатній дохід, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому в силу свого фізичного та матеріального стану може сплачувати аліменти на утримання дитини. Вона на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, тож існують лише за рахунок соціальних виплат, що не забезпечує гідний рівень життя. За вищевикладеного також вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти і на її утримання, до досягнення сином трьохрічного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони 06 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Черкаського районного управління юстиції у Черкаській області, за актовим записом 13. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого у свідоцтві про його народження записаний відповідач. З довідки про склад сім`ї №2 від 13 січня 2020 року, виданої квартальним комітетом №34 м.Знам`янка Кіровоградської області, вбачається, що позивач проживає в по [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , 2017 року народження. Доказів про доходи сторін суду не надано. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 84 Сімейного Кодексу України передбачено що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. До того ж, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи обставини, визначені ст.182 Сімейного кодексу України,суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до його повноліття, а також по 1/6 частині заробітку на утримання самого позивача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи строк, з якого і до якого стягувати аліменти на утримання позивача, суд виходить з норм ст.79 та ч.2 ст.84 СК України, відповідно до яких аліменти на утримання дружини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст.84,180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved