Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з серпня 2007 року по [INFO] вона проживала з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вела з ним спільне господарство. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 23.03.2016 встановлено даний факт, що має юридичне значення. Під час спільного проживання позивач та [PERSON] за спільні кошти в сумі 50000,00 грн. придбали житловий будинок [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу даного будинку [NUMBER] від 20.02.2008, посвідчений державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори Кориняк Л.М., оформлено на [PERSON] [INFO] останній після раптової важкої хвороби помер, і після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із придбаного будинку. Спадкоємицями померлого також є його дочки від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Позивач вважає, що відповідно до ст. 60 СК України будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON], а тому їй належить право власності на ? частину вказаного будинку. З урахуванням викладеного позивач просить визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину вказаного будинку, а також виключити зі спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], ? частину належного їй на праві власності будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представники адвокати Каріта В.В. і Заболотна Г.В. позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили позов задовольнити. Позивач пояснила, що навесні 2007 року вона познайомилась із [PERSON] та вони почали зустрічатись. На той час [PERSON] орендував будинок по [ADDRESS] з метою його майбутньої купівлі. В серпні 2007 року вона та [PERSON] фактично почали проживати однією сім'єю. Жили разом з ним та його дочкою [PERSON] то у її матері, то в орендованому [PERSON] будинку. В листопада 2007 року їх виселили із орендованого будинку і вона, [PERSON] та його дочка [PERSON], яка ще навчалась у школі, переїхали жити до її матері. Тоді вона та [PERSON] вирішили придбати власний будинок і разом в ньому проживати. В грудні 2007 року вона та [PERSON] знайшли спірний будинок і за спільні кошти в сумі 50000,00 грн. його придбали. Гроші вони заробили в кафе, яке [PERSON] орендував як фізична особа-підприємець, а вона там допомагала йому працювати, обслуговувала клієнтів, мила посуд. Спрямування отриманого від кафе доходу вони визначали разом з [PERSON] Також частину грошей на придбання будинку, вона зняла зі свого депозиту, а приблизно 25000,00 грн. їм дала її мама, які вона також зняла зі свого депозиту. Будинок на час його придбання був не придатний для проживання, там не було зроблено внутрішні роботи, відсутні вікна, підлога, і вони його разом добудовували, провели в будинок всі комунікації. Переїхали до будинку вони ще в січні 2008 року, до укладення договору купівлі-продажу, оскільки колишні власники будинку надали на це згоду. В той час проживали в літній кухні біля будинку, з ними також проживала відповідач [PERSON] Іноді, зважаючи на вагітність, вона та [PERSON] ночували у її матері. Після придбання будинку були потрібні ще кошти на його ремонт та облаштування, а тому за спільним з [PERSON] рішенням, вони взяли в банку кредит під заставу будинку. Кредит був оформлений на [PERSON], бо саме він значився власником будинку. Ремонт у вказаному будинку вони робили власними силами, іноді за допомогою друзів та робітників. Також кошти на ремонт вони брали з допомоги на дітей і її депозиту. Кредит сплачували разом із спільного бюджету. Вона фізично допомагала робити в будинку ремонт, готувала для всіх, носила цеглу, копала, мішала цемент, хоча і була вагітна. Облаштування та ремонт будинку вони з [PERSON] закінчили в грудні 2010 року. Відповідач [PERSON] виїхала з будинку до своєї матері ще влітку 2009 року. В судовому засіданні 09.06.2016 відповідач [PERSON] позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення, просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] позов не визнала повністю і заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що з 2005 року вона та її сестра [PERSON] проживали разом із батьком [PERSON], щоб отримати освіту в Україні. Батько складав гроші, щоб купити їм з сестрою квартиру. Перед виселенням їх з будинку по [ADDRESS], який батько орендував, вона дізналась, що батько та позивач зустрічаються. В листопаді 2007 року вони переїхали до квартири, що належала матері позивача. Батько, позивач та [PERSON] шукали будинок, щоб вона та батько там проживали. Вони знайшли будинок по [ADDRESS], і вона з батьком переїхали туди, де проживали в літній кухні. Позивач з ними там не проживала, а лише приходила в гості. Пізніше з ними проживали її сестра [PERSON] та син позивача. [PERSON] почала з ними жити лише в 2009 році. Батько розповідав їй, що на придбання даного будинку він позичив гроші у своїх брата та сестри. Про те, що кошти також давала позивач, він їй нічого не говорив. Влітку в кафе замість батька працювала вона, а не позивач. На ремонт будинку батько взяв у банку кредит. Вона до 16 години працювала в кафе, а тому не бачила, чи позивач працювала на будівництві будинку. Зазначила, що коли батько хворів перед смертю, то лікування позивач проводила за свої кошти. Також відповідач підтвердила, що будинок на час придбання був непридатний для проживання, потребував проведення облаштування та ремонту. Представник відповідача адвокат Середюк О.В. вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач не довела, що спірний будинок придбано за спільні кошти позивача та [PERSON] Останній проживав з позивачем однією сім'єю з грудня 2007 року, а будинок придбаний у лютому 2008 року, тобто позивач і [PERSON] разом проживали лише 2 місяці, а тому у них не могло бути спільних коштів для придбання будинку. Доказів спільної праці на будівництві та наявності спільних коштів з [PERSON] позивач суду не надала. Документів, які б свідчили про те, що кошти, зняті з депозитного рахунку позивача, були витрачені саме на придбання чи ремонт будинку (придбання будівельних матеріалів чи транспортні витрати) також не надано. Покійний [PERSON] був зареєстрованим як суб'єкт підприємницької діяльності, орендував кафе, здавав в оренду свою земельну ділянку, від чого отримував дохід, який і витратив на самостійне придбання спірного будинку. Свідок [PERSON] суду показав, що померлий [PERSON] був його близьким другом, якого він знав раніше, ніж позивача. З 2007 року позивач та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Позивач працювала в кафе у [PERSON], допомагала з ремонтом у кафе, потім допомагала в обслуговуванні його відвідувачів, готувала, мила посуд. Деякий час вони проживали у матері позивача і одночасно шукали будинок, щоб купити його і разом проживати. Він допоміг їм знайти будинок [ADDRESS]. Даний будинок був недобудований, оскільки там були лише стіни та стеля. Позивач та [PERSON] повністю робили внутрішні роботи. Він допомагав робити ремонт і бачив, що позивач також працювала на будівництві, а також готувала їм їсти, мила посуд. Мама позивача розповідала йому, що від продажу майна у неї та позивача на депозиті були кошти, які вони зняла і дала дочці для купівлі спірного будинку. Після придбання будинку [PERSON] також брав у банку кредит, щоб провести ремонтні роботи. [PERSON] казав йому, що бере кредит, тому що у них не вистачає грошей, а позивач зі свого рахунку вже зняла всі кошти для придбання та ремонту будинку. Дохід від кафе у них був спільний, вони нічого не ділили і всі гроші витрачали разом. Дочки [PERSON] жили спочатку у позивача, а потім і деякий час в будинку. Їхні весілля [PERSON] та позивач також робили за спільні кошти. Позивач відносилась до них як до своїх дітей. Коли [PERSON] захворів, позивач майже щодня їздила до нього в лікарню в м. Вінницю, купувала необхідні ліки. [PERSON] казав йому, що позивач зняла гроші з депозиту для придбання будинку, бо грошей не вистачало. Також він казав йому, що цей будинок він будує для його з позивачем сина [PERSON] і що він хоче одружитись із позивачем. Свідок [PERSON] суду показала, що сім'ю позивача вона знає з грудня 2007 року, коли вони перед купівлею оглядали спірний будинок, розташований через паркан від її будинку. Перед купівлею будинку його огляд здійснювали позивач, [PERSON] та [PERSON] Вона запитувала колишню власницю будинку, хто хоче його придбати, і остання повідомила, що сімейна пара, які утримують на ринку кафе. Потім [PERSON], якого вона знала раніше, сказав їй, що будинок купує пара і що жінка вагітна. Коли вони купили будинок, то внутрішні роботи в ньому ще не були зроблені. Ремонт будинку робили [PERSON], позивач, [PERSON] та наймані робітники. Позивач усім готувала їжу, мила посуд, фарбувала і робила все, що могла робити вагітна жінка. Також позивач працювала із [PERSON] в кафе, у них був спільний бізнес. Спочатку в кафе також був ремонт, позивач теж там фарбувала, мила, прибирала, а потім допомагала готувати, купувала продукти. Деякий час дочки [PERSON] жили в літній кухні будинку, а потім вони посварились і пішли проживати в інше місце. Позивач та [PERSON] до закінчення ремонту в будинку цілий день працювали на будівництві, а ночували у матері позивача. [PERSON] розповідав їй, що позивач знімала зі свого рахунку гроші для придбання будинку, а потім вони взяли кредит у банку, щоб зробити ремонт. Заслухавши учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Положення статті 60 СК України встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні кошти або спільна праця подружжя. Такі правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.03.2016 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з грудня 2007 року по [INFO] (а.с. 7-8). Отже, факт проживання позивача та померлого [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення ними спільного господарства в період з грудня 2007 року по [INFO] встановлений рішенням суду, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 05.04.2016, і не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи. Від спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно копії Договору купівлі-продажу будинку від 20 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER] та посвідченого державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори, [PERSON] набув у власність (купив) житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці. Продаж за домовленістю сторін вчиняється за 50000 грн. (а.с. 11). Даний договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі Державного реєстру правочинів за [NUMBER] (а.с. 9). Факт набуття [PERSON] права власності на вказаний будинок також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданого комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10). З пояснень сторін та допитаних судом свідків встановлено, що станом на час придбання будинку, той був непридатний для проживання. Вказаний факт вбачається і з фототаблиць, доданих до матеріалів справи (а.с. 52-61). Також судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець та орендував для здійснення господарської діяльності кафе на ринку в м. Могилеві-Подільському. Як підтвердили суду свідки, позивач там неофіційно працювала: спочатку під час ремонту фарбувала, мила та прибирала, а потім, коли кафе працювало, допомагала готувати їжу, мила посуд, купувала продукти. Дані обставини також можна встановити і з фототаблиць, долучених до матеріалів справи, з яких вбачається, як позивач разом із [PERSON] роблять ремонтні роботи, а потім позивач працює в даному кафе (а.с. 115-123). Як пояснила позивач, а також підтвердив свідок [PERSON], дохід від діяльності кафе вносився до спільного бюджету [PERSON] та [PERSON], і вони разом вирішували, на що саме витрачати дані кошти, що свідчить про наявність у позивача та померлого [PERSON] спільного бюджету та проведення спільних витрат. Як встановлено судом з пояснень сторін та свідка [PERSON], частину грошей на придбання будинку по [ADDRESS] в м. Могилеві-Подільському позивач та [PERSON] взяли саме із прибутку від спільної діяльності в даному кафе. Також як вбачається із виписки по особовому рахунку, 21.02.2008 мати позивача [PERSON] зняла із свого вкладного (депозитного) рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен банк Аваль» 49855,57 грн. (а.с. 106). Саме в цей період [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу спірного будинку і, як пояснила позивач, її мати частину знятих грошей передала їй та [PERSON] на оплату придбаного будинку. Крім того, з виписки по особовому рахунку позивача також вбачається, що вона 17.03.2008 внесла 25000,00 грн., а 27.08.2008 зняла із свого вкладного (депозитного) рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен банк Аваль» 25817,54 грн. (а.с. 65), що свідчить про наявність у позивача власних заощаджень та підтверджує її пояснення на вклад наявних у неї коштів в придбання та ремонт спірного будинку. Разом з тим, згідно довідки Могилів-Подільської ОДПІ сума доходу [PERSON] від здійснення господарської діяльності становила: за 2 квартал 2007 року 65559,50 грн., за 3 квартал 2007 року 5867,60 грн. (а.с.78), що на думку суду спростовує посилання відповідача [PERSON] та її представника про достатній дохід [PERSON] для самостійного придбання та облаштування спірного будинку. При цьому докази отримання [PERSON] іншого доходу суду надані не були.Також, як пояснили суду свідки, [PERSON] особисто говорив їм про те, що частину грошей на придбання будинку вносила позивач з власних заощаджень, а частину вони вкладають з заробітку від діяльності кафе, в якому працювала і позивач. Отже, жодних доказів того, що [PERSON] придбав спірний будинок за особисті кошти, відповідачем суду не надано. Іпотечний договір з Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» [PERSON] уклав 07.03.2008, що підтверджує пояснення позивача та свідків про те, що кредит був оформлений не на купівлю будинку, а вже на його ремонт (а.с. 107-108). При цьому лише факт нетривалого проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю до придбання спірного будинку не може бути єдиною достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Вказані обставини дають суду підстави вважати, що житловий будинок [ADDRESS], набутий за час проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, придбаний ними за спільні кошти, в тому числі за кошти від спільної праці в орендованому кафе, і відповідно до ст. 74 СК України належав їм на праві спільної сумісної власності. Також в судовому засіданні позивачем доведено той факт, що внаслідок спільної праці її та [PERSON], а також внеску їхніх спільних коштів, в період з 2008 по 2010 роки проведено ремонт вказаного будинку, завершено внутрішні роботи і на даний час будинок є пристосованим для проживання в ньому. Той факт, що позивач працювала на будівництві підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, які пояснили, що [PERSON], будучи вагітною, допомагала здійснювати ремонт, фарбувала, готувала їжу для робітників, мила, прибирала, а пізніше носила цеглу, мішала цементний розчин. Дані обставини також підтверджуються наданими позивачем фотографіями, з яких вбачається, що позивач приймала активну участь у покращенні її спільного з [PERSON] будинку (а.с. 52-64). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З аналізу вказаних норм вбачається, що позивач має право на ? частину майна, що належало їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, зокрема, на ? частину спірного будинку, а до спадщини [PERSON] входить лише його право на іншу половину даного житлового будинку. Такий принцип встановлено і в ч. 1 ст. 1226 ЦК України, згідно якої частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Тобто ? частина будинку [ADDRESS], що належить позивачу, не підлягає додатковому виключенню зі спадкового майна, оскільки до складу спадщини [PERSON] входить лише право на його частку даного будинку, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що будинок [ADDRESS] належав їй та [PERSON], який помер [INFO], на праві спільної сумісної власності, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в частині визнання спірного будинку спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на його ? частину.

Outcome: partial