Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.02.1998 року є власником квартири [ADDRESS] в рівних частках з [PERSON] , яка є її рідною сестрою та відповідачем [PERSON] , яка є її матір`ю. У листопаді 2018 року випадково серед документів матері побачила копію постанови від 13.11.2011 року (ВП № 29934428), за якою головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Ченківським О.О. накладено арешт на все майно , що належить відповідачу [PERSON] з метою стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості. У зв`язку з цим звернулася до приватного нотаріуса і отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2018 року, в якому міститься запис про накладення арешту на усе нерухоме майно, що належить [PERSON] відповідно відбувся також арешт квартири [ADDRESS] . Зазначає, що на належне їй майно безпідставно накладено арешт, чим порушено її майнові права щодо розпорядження власністю. У цій квартирі зареєстрована і проживає разом з малолітньою донькою - [PERSON] , [INFO] . До того ж є одинокою матір`ю, а реалізація державним виконавцем зазначеної квартири загрожує законним інтересам малолітньої доньки, яка разом з нею може бути позбавлена єдиного місця проживання. У зв`язку з чим просить суд скасувати арешт квартири [ADDRESS] . Ухвалою від 29.03.2019 року по справі відкрито спрощене провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнавала та не заперечувала проти задоволення позову. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку , направив суду клопотання про розгляд справи без його участі. Також в своїй заяві посилався на те, що не заперечує стосовно зняття арешту з майна належного лише позивачу. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача. Представник третьої особи - Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) також до суду не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Ухвалою суду до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучена [PERSON] , яка в судовому засіданні 17.02.2020 року позов підтримала. В подальшому до суду не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 04.02.1998 року позивач в рівних частках з [PERSON] та відповідачем [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як убачається з матеріалів справи на виконанні у ВДВС Оболонського РУЮ в м.Києві перебуває виконавче провадження де боржником є [PERSON] , а стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Постановою від 13.11.2011 року (ВП № 29934428), головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Ченківським О.О. накладено арешт на все майно, що належить відповідачу [PERSON] з метою стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості. При виконанні постанови державного виконавця арештована і спірна квартира. На даний час судове рішення в повному обсязі не виконано. Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як вказує позивач накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України, оскільки між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ЕТБ N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт може бути знятий за рішенням суду. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. В ході розгляду справи встановлено, що виконуючи судове рішення державний виконавець в межах Закону України «Про виконавче провадження» наклав арешт на майно боржника [PERSON] в тому числі і на спірну квартиру. Враховуючи те, що позивач не є одноособовим власником спірної квартири , суд доходить до висновку про часткове задоволення позову, слід зняти арешт лише з належної позивачу 1/3 частини спірної квартири. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial