Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 22.05.1998 року по 01.04.2008 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO] перебуває на диспансерному обліку з приводу бронхіальної астми, ДЖВП, ВСД, вторинної кардіопатії, екземи кистей рук. Лікарями рекомендовано його оздоровлення в літній період, плавання та загартовування. Влітку 2017 року, 2018 року, 2019 року вона має намір виїхати з дітьми до Криму, а саме в період з 01 липня до 31 серпня відповідного року. Вважає, що перебування дітей в Криму матиме важливе значення для їхнього розвитку, оздоровлення, лікування, а також для ознайомлення з культурними, національними та історичними цінностями українського народу. 11.10.2016 року та 21.10.2016 року вона направляла цінні листи за місцем проживання та роботи відповідача із запитом на надання нотаріально засвідченої згоди на виїзд [PERSON], [INFO], до Криму з 01.07.2017 року до 31.08.2017 року, з 01.07.2018 року до 31.08.2018 року та з 01.07.2019 року до 31.08.2019 року. Зазначені листи відповідач не отримав, нотаріальної згоди на виїзд сина не надав. Вважає, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини в Крим та ігнорує письмові прохання про надання нотаріальної згоди на його виїзд. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], в Крим з 01.07.2017 року до 31.08.2017 року, з 01.07.2018 року до 31.08.2018 року та з 01.07.2019 року до 31.08.2019 року без згоди та супроводу батька [PERSON] Дозволити [PERSON] без згоди [PERSON] оформити документи на тимчасовий виїзд в Крим неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлений належним чином, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Повідомив також, що листів від позивача не отримував та просив суд звернути увагу на застереження МЗС України щодо небезпеки перебування громадян України на тимчасово окупованій території Криму. В свою чергу позивач в судовому засіданні заявила, що усвідомлює всю відповідальність за прийняте нею рішення про виїзд дітей до Криму і запевнила суд, що не має наміру ризикувати життям та здоров`ям дітей у випадку, якщо їм загрожуватиме небезпека. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши позивач та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як видно з довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району від 11.11.2016 року, [PERSON], 2004 року народження перебуває на диспансерному обліку з приводу бронхіальної астми, екземи, ДЖВП, вторинної кардіопатії. Відповідно до консультативного висновку №886 КДП НДСЛ «ОХМАДИТ» від 04.11.2016 року [PERSON], [INFO], в зв`язку із наявними у нього захворюваннями рекомендовано плавання та загартовування. 11.10.2016 року та 21.10.2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено запити про надання нотаріально засвідченої згоди на виїзд [PERSON], [INFO], до Криму з 01.07.2017 року до 31.08.2017 року, з 01.07.2018 року до 31.08.2018 року та з 01.07.2019 року до 31.08.2019 року. Вказані запити відповідачем під час доставки не отримані, що підтверджується роздруківками з сайту Укрпошти. Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. П.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року та ратифікованої Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як пояснила в судовому засіданні позивач, і це підтверджується наданими медичними документами, необхідність перебування сина в літній період в Криму зумовлена станом здоров`я дитини, для покращення якого клімат півострову, загартовування та водні процедури підійдуть якнайліпше. Для культурного та духовного розвитку дитини буде корисним знайомство з природою та історичними пам`ятками Криму. Таким чином, судом встановлено, що мета виїзду дитини до Криму відповідає інтересам дитини. Крім того, позивач зазначила, що усвідомлює всю відповідальність за прийняте нею рішення про виїзд дітей до Криму і запевнила суд, що не має наміру ризикувати життям та здоров`ям дітей у випадку, якщо їм загрожуватиме небезпека. Враховуючи, що самостійно отримати дозвіл відповідача на виїзд дитини до Криму позивач не взмозі, суд вважає за необхідне надати в судовому порядку дозвіл на тимчасовий виїзд дитини без згоди та супроводу батька. Разом з тим, враховуючи правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлені, зокрема, в ухвалі від 05.11.2015 року у справі №6-4466св15 та в ухвалі від 18.11.2015 року у справі № 6-20930св15 про те, що дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначено поїздку із конкретно визначеним періодом перебування, а надання за рішенням суду на майбутнє дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], в Крим з 01.07.2017 року до 31.08.2017 року без згоди та супроводу відповідача. В частині надання дозволу на майбутнє, а саме в період з 01.07.2018 року до 31.08.2018 року та з 01.07.2019 року до 31.08.2019 року позовні вимоги задоволенню не підлягають. Надаючи позивачу дозвіл на виїзд дитини за кордон, суд вважає за необхідне дозволити їй без згоди відповідача оформити документи на тимчасовий виїзд в Крим неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Враховуючи наведене та

Outcome: partial