Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору №903 від 11.06.1997 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], загальною площею 37,1 кв.м., у тому числі 19,7 кв.м. житлової площі, зареєстрований Товарною біржею «Нерухомість Південь» 11 липня 1997 року, зареєстрований в ММБТІ 11.07.1997 р. за №18624, укладений між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], що діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої Дубенко Н.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий №2909 від 02 липня 1997 року, з іншого боку. Зазначає, що на теперішній час її матір [PERSON] померла [INFO] року, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], але позивачка не має можливості оформити свої спадкові права як спадкоємця, оскільки даний договір купівлі - продажу не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 144 від 12.09.1995 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 18624 від 26.09.1995 року. 11 липня 1997 р. між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], що діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої Дубенко Н.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий №2909 від 02 липня 1997 року, з іншого боку, на Товарній біржі «Нерухомість Південь» був укладений договір №903 від 11.06.1997 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та зареєстровано право власності в Миколаївському обласному бюро технічної інвентаризації 11.07.1997 року за реєстровим № 18624, на підставі чого [PERSON] видано реєстраційне посвідчення до документу про право власності. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO] року, після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Жебрак О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], на підставі даної заяви приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Жебрак О.В. заведено спадкову справу № 8/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, сформованого 18.10.2017 року. Відповідно до листа щодо роз'яснення законодавства приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Жебрак О.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що договір купівлі - продажу нерухомого майна № 903 від 11.07.1997 року, був укладений за участю представника продавця за довіреністю, чим порушено ст.. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої договір повинен бути зареєстрований між сторонами, які особисто є членами біржі, а не їх представниками за дорученням. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у липні 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості оформити свої права після смерті власника нерухомого майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений та приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, та з огляду на те, що позивач є спадкоємцем вищезазначеної квартири, а для реалізації свого права, потрібне нотаріальне посвідчення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved