Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 вересня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] (актовий запис № 35), і проживала з ним однією сім'єю до липня 2018 року, після чого їхнє проживання однією сім'єю було фактично припинено. В період шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 вересня 2009 року позивач придбав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після припинення спільного проживання з відповідачем в даному будинку проживає [PERSON]. Позивач просить поділити спільне сумісне майно, визнавши за нею 1/2 частину житлового будинку та за відповідачем 1/2 частину житлового будинку право власності з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 1997 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис № 35), про що відділом реєстрації актів громадянського стану Компаніївської райдержадміністрації Кіровоградської області було видано свідоцтво серія [NUMBER] від 27 вересня 1997 року (а.с.4). В період шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 вересня 2009 року позивач придбав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Ринкова вартість спірного будинку, згідно звіту з незалежної оцінки від 15 липня 2018 року, виконаного оцінювачем [PERSON] становить 139131,71 грн. (сто тридцять дев'ять тисяч сто тридцять одна гривня 71 коп) (а.с.8). Також судом з'ясовано, що на розгляді в Компаніївському районному судді знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ч. 4 статті 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 статті 65 Сімейного кодексу України). Таким чином житловий будинок № 12 (дванадцять), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі. Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.п. 22, 23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 27 грудня 2007 року № 11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи та вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч.3 статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктами 24, 25 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України унормовано, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч. 1, 2, 3 статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Визначаючи вартість спірного майна, суд приймає до уваги вартість майна, вказану в позовній заяві, визначену позивачем, та зазначену в наданих доказах. Так, відповідно до звіту з незалежної оцінки від 15 липня 2018 року, вартість спірного будинку становить 139131,71 грн. (сто тридцять дев'ять тисяч сто тридцять одна гривня 71 коп). Враховуючи, що жоден із подружжя не заявляв клопотання про внесення на депозитний рахунок суду частки грошових коштів за 1/2 частину вартості спірного майна, тому суд визнає ідеальні частки подружжя (по 1/2 частині) в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судові витрати зі згоди позивача залишити по фактично понесених.

Outcome: approved