Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її син [PERSON] , під час оформлення спадщини на квартиру [ADDRESS] з`ясувалося, що вказана квартира перебуває під арештом в рамках виконавчого провадження № 15246720. При зверненні до Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з`ясовано, що вказане виконавче провадження 28.12.2010 року закінчено на підставі ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження передано до архіву та знищено у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, однак арешт знято не було. У зв`язку з тим, що позивач є спадкоємцем свого сина та у зв`язку з арештом зазначеного нерухомого майна, не має змоги вільно ним розпоряджатися, просила суд зняти арешт з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області від 26.03.2010 року у ВП № 15246720. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій зазначив, що Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області не є належним відповідачем по справі, оскільки не порушувало ніяких прав позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що у Рубіжанському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 57199778, відкрите на підставі виконавчого листа № 1кп/425/136/18 від 02.04.2018 року виданого Рубіжанським міським судом Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь держави судових витрат в сумі 989, 60 грн. та виконавчого листа № 1кп/425/191/18 від 30/07/2018 року виданого Рубіжанським міським судом Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь держави судових витрат в сумі 939, 94. 02.08.2018 року державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника, станом на 17.07.2019 року вищезазначені виконавчі документи перебувають на виконанні, однак згідно ВД/ВП-спецпідрозділ на примусовому виконанні у відділі перебувало ВП № 15246720, відкрите на підставі виконавчого листа від 08.10.2009 року № 1-228, виданого Рубіжанським міським судом Луганської області, про стягнення з [PERSON] на користь держави 1\~700 грн., а 28.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження передано до архіву та знищено. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянки України (а.с.11-13). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України від 25.10.2018 року № 00021283133 (а.с.6). [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.03.2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 150, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.06.2005 року № 7519032 (а.с.7, 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 19.10.2018 року Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 787 (а.с.5). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції від 26.03.2010 року ВП 15246720 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9667677) на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). \~ Згідно відповіді Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 18.07.2019 року № 15557/16.14-78 встановлено, що на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження № 57199778 відкрите на підставі виконавчого листа № 1кп/425/136/18 від 02.04.2018 року виданого Рубіжанським міським судом Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь держави судових витрат в сумі 989, 60 грн. та виконавчого листа № 1кп/425/191/18 від 30/07/2018 року виданого Рубіжанським міським судом Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь держави судових витрат в сумі 939, 94. 02.08.2018 року державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника, станом на 17.07.2019 року вищезазначені виконавчі документи перебувають на виконанні. Також, згідно ВД/ВП-спецпідрозділ на примусовому виконанні у відділі перебувало ВП № 15246720, відкрите на підставі виконавчого листа від 08.10.2009 року № 1-228, виданого Рубіжансим міським судом Луганської області, про стягнення з [PERSON] на користь держави 1\~700 грн., а 28.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження передано до архіву та знищено (а.с.10). Після смерті [INFO] [PERSON] , який на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , 08.02.2019 року [PERSON] звернулася до Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим у нотаріуса заведена спадкова справа № 10/2019, номер у спадковому реєстрі 63727985, що також підтверджується відповіддю загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 14.02.2019 року № 237, інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 12.12.2019 року № 58707785 (а.с.101, 102, 108- зворот). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.09.2019 року, яке набрало законної сили 31.10.2019 року, знято арешт з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції від 30.09.2010 року у ВП № 19179321 (а.с.96-97). Відповідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання. Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він з виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Під час закінчення виконавчого провадження вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV виконані не були, у зв`язку із чим тривалий час питання про зняття арешту не вирішено, що призводить до порушення прав позивача, як власника майна. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент ухвалення рішення) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Арешт з усього майна боржника знімається виконавцем з підстав, визначених у частині 4 цієї статті, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з\~розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 16 ЦК загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9667677, виконавче провадження № 15246720), накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції від 26.03.2010 року, однак 28.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV, а отже арешт майна, на підставі ч. 2 ст. 50 цього закону, підлягає скасуванню, майно підлягає звільненню з-під арешту, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved