Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.10.2008 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, протягом останніх п'яти років їх сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких стають діти, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожного разу спричиняє їй та дітям душевні страждання, допускає фізичні образи. Відповідач не розуміє і не бажає розуміти сутність проблем, які виникають у сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватись про побудову нормальних сімейних відносин у сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. Протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності забезпечувати родину та не надає коштів на утримання сім'ї. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейних проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 19.07.2018 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про надання сторонам строку для примирення. 27.04.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву В зазначеному відзиві відповідач вказує на те, що до липня 2017 року відносини між ним та позивачем були нормальними. Після зміни місця проживання поведінка позивача змінилась, він та діти відчували на собі її агресивність та стали боятися її. У неї з'явились наполегливі спроби захопити все спільно нажите майно. Майже кожен вечір позивача почала зникати з дому, лишаючи дітей самих, що призводило до конфліктів та сварок, а також негативно впливає на психологічний стан малолітніх дітей. Крім того, позивач стала приводити в квартиру сторонніх чоловіків. Крім того, відповідач зазначив, що твердження позивача про те, що він не приймає участі у вихованні та утриманні дітей є її припущеннями. Також, ним щомісячно позивачу перераховуються кошти на оплату комунальних послуг, з початку 2018 року він також перераховує кошти з метою викупу квартири, де вони мешкають, протягом року на проведення поточних ремонтів квартири ним було сплачено власних коштів на суму 25000 грн. Крім того, з метою транспортного забезпечення родини та підприємницької діяльності позивача усі поточні ремонти належного йому автомобіля та придбання паливно-мастильних матеріалів здійснюються за його власний рахунок. Весь свій вільний час він проводить з дітьми. Відповідач зазначив у відзиві про те, що іншого місця проживання та родичів він не має, а тому в разі задоволення позову він буде змушений виїхати з квартири, в якій вони зараз мешкають і яка належить матері позивача, звільнитись з роботи та переїхати жити в іншу місцевість, ймовірно до с.Андріяшівка Сумської області, де у нього є можливість жити в частці житлового будинку, який належав його померлим родичам. Для переїзду та облаштування покинутого та роками занедбаного будинку потрібен час, який може бути встановлений судом, як час для примирення. Також, на думку відповідача, слід з'ясувати, чи усвідомлює позивач наслідки рішення про розірвання шлюбу, в тому числі щодо того, на які кошти позивач буде утримувати себе і дітей, сплачувати комунальні послуги та відшкодовувати йому вартість квартири, оскільки він придбав житло за позичені кошти, а також чи усвідомлює позивач наслідки психологічної травми, завданої дітям внаслідок фактичного позбавлення їх батька. Посилаючись на викладене, відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.05.2018 року за клопотанням відповідача сторонам надано строк для примирення терміном на 2 місяці та зупинено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 09.07.2018 року в задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового строку на примирення відмовлено. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Позивач підтвердила, що протягом останніх 2-3 років відносини між ними змінились, вони припинили вести спільне господарство. Вони продовжують мешкати в одній квартирі на прохання відповідача, оскільки він не має іншого житла. Позивач зазначила, що дійсно відповідач став приділяти більше часу дітям, однак продовжує підіймати на неї руку, в зв'язку з чим вона просить шлюб розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка. Враховуючи обставини справу, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15 жовтня 2008 року, актовий запис №1464 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони припинили ведення спільного господарства та фактичні шлюбні відносини, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач не має. Щодо заперечень відповідача проти позову, то слід зазначити, що суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Таким чином, суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім'ї суперечило б інтересам позивача. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved