Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, з урахуванням трьох відсотків річних, пені та інфляційних витрат, у розмірі 30 182, 42 грн. Просила також стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що з відповідачем 01 лютого 2015 року уклала договір купівлі-продажу товару на суму 28 690 грн., за яким нею (позивачем) було товар передано відповідачу, а останнім сплачено 900 грн. Відповідач прострочила виконання зобов'язань за договором, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01 лютого 2015 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (сторона - 1) та [PERSON] (клієнт) було укладено договір №КО 0102 (а.с. 4), згідно з умовами якого сторона - 1 зобов'язується надати клієнту комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям, а клієнт зобов'язується прийняти цей комплекс по догляду згідно Акту приймання передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну). Розділом 5 договору було визначено, що ціна комплексу складає 28 690 грн. Відповідно до пункту 5.2. договору клієнт оплачує комплекс в розстрочку наступним чином: перший платіж вносить в касу сторони - 1 в розмірі 2000 грн., залишок сплачує рівними платежами у розмірі 1 483 грн. протягом 18 місяців не пізніше першого числа кожного місяця. Клієнт повністю розраховується за комплекс не пізніше 01 серпня 2016 року. Пунктом 6.2. договору визначено відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов пункту 5.2. договору у вигляді пені у розмір 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Згідно з пунктом 6.4. договору у випадку порушення клієнтом строків оплати, передбачених пунктом 5.2. даного договору, а також у випадку затримки клієнтом платежу в строк, що перевищує один календарний місяць, чи у випадку самовільної зміни розміру платежу клієнтом, що завдасть збитків стороні - 1, остання має право вимагати від клієнта дострокового погашення всієї несплаченої вартості комплексу й інших пов'язаних з цим порушенням та відшкодуванням збитків. Додатковою угодою до договору №КО 0102 від 01 лютого 2015 року було визначено, що клієнт вносить перший платіж у розмірі 2000 грн. протягом одного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони - 1 не пізніше 13 лютого 2015 року (а.с.8). Також 01 лютого 2015 року сторонами було складено перелік №1 (специфікацію) до договору №КО 0102 від 01 лютого 2015 року (а.с. 9). Відповідно до даних Акту приймання-передачі від 01 лютого 2015 року до договору №КО 0102 від 01 лютого 2015 року Сторона -1 надала, а [PERSON] отримала комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя вартістю 28 690 грн. (а.с. 10). Згідно з даними товарного чека від 13 лютого 2015 року [PERSON] оплатила за договором №КО 0102 від 01 лютого 2015 року позивачу 900 грн. (а.с. 11). 22 квітня 2015 року позивач надіслала відповідачу претензію, в якій повідомляла про наявність заборгованості та необхідність виконання зобов'язань за договором (а.с. 12). Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Як встановлено ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Частиною 1 статті 664 ЦК України встановлено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Згідно ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості. Відповідно до ст. 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Згідно ст. 683 ЦК України якщо договором купівлі-продажу встановлений обов'язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов'язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Продавець зобов'язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Як передбачено ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 22 липня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 30 182,42 грн. та включає в себе: основний борг - 27 790,00 грн., пеня 1 271,47 грн., 3% річних - 64,24 грн., інфляційні витрати - 1 056,71 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved