Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просить скасувати рішення 7-ої сесії 24 скликання від 27.12.2002 року Кирданівської сільської ради Овруцького району, Житомирської області про передачу в приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про надання дозволу на складання технічного звіту та встановлення зовнішніх меж земельних ділянок в частині земельної ділянки [PERSON] спадкоємця (померлого спадкодавця [PERSON], [INFO]), яка знаходиться в [ADDRESS]. Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серіїї ІІІ-ЖТ №048010 виданий на ім'я ((померлого спадкодавця [PERSON]) прийнявши в спадкування [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3493 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS], земельний кадастровий №1824283001010030005. Свої вимоги мотивує тим, що біля належного їй на праві приватної власності будинку рахується земельна ділянка площею 0,25 га. У серпні 2011 року між нею та померлою мамою відповідача [PERSON] виник спір за межу. При замірах земельної ділянки відповідача виявилося, що у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку межа по всій довжині земельної ділянки зміщена близько 1 метра вбік її земельної ділянки, що підтверджується протоколом №1 засідання комісії по вирішенню земельних спорів Кирданівської сільської ради від 17.08.2011 року. Вважає, що суміжна земельна ділянка померлою [PERSON] приватизована незаконно, так як при приватизації земельної ділянки з нею як власницею будинку та суміжним землекористувачем, протокол суміжностей земельної ділянки не узгоджувався. Підпис на протоколі не її, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи у якому зазначено, що підпис розташований напроти її прізвища, виконаний не нею. У відповідності до договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку. Окрім того, в неї зроблена технічна документація на приватизацію 0,25 га землі, але Кирданівська сільська рада не підписує її, оскільки при визначенні меж йде накладка на земельну ділянку належну згідно державного акту серіїї ІІІ-ЖТ №048010 виданий на ім'я нині покійної [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та просить його задовольнити. Представник позивача позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві. Окрім того, просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору та витрат про надання юридичних послуг. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.70). Про причини неявки не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав. Представник відповідача, щодо задоволення позову покладається на погляд суду. При цьому зазначила, що технічну документацію [PERSON] сільська рада не узгодила, оскільки йде накладка земельних ділянок. Хто розписувався замість [PERSON] у протоколі погодження меж при видачі державного акту на ім'я [PERSON] вона не знає, оскільки на той час не працювала, а та людина, що була присутня при встановленні земельних знаків не пам'ятає. Стосовно відсутності у списках на приватизацію земельних ділянок до рішення Кирданівської сільської ради від 24.12.1993 року [PERSON] та [PERSON] пояснила, що в те рішення дійсно не була включена [PERSON]. Вона була включена у рішення 2-ї сесії 22 скликання від 20.12.1994 року про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок. Чому рішення 2-ї сесії 22 скликання від 20.12.1994 року до архіву не передалось вона не може пояснити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, підтвердженням чого є розписка (а.с.71). Про причини неявки не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне. Рішенням 7-ої сесії сільської ради 24 скликання від 27 грудня 2002 року (а.с.15) про затвердження матеріалів по інвентаризації земельної ділянки громадянки [PERSON] та часткову зміну рішення 13 сесії 21 скликання від 24.12.1993 року було затверджено матеріали по інвентаризації присадибної земельної ділянки [PERSON] площею 0,3493 га. Передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0,3493 га. Внесено зміни у рішення 13 сесії 21 скликання від 24.12.1993 року у частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1400 га замінити 0,1508 га та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,1900 га замінити 0,1985 га. Із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ - ЖТ №048010 від 24.01.2003 року (а.с.10) вбачається, що [PERSON], яка мешкає в с.Кирдани, Овруцького району на підставі рішень Кирданівської сільської ради 13-ї сесії 21-го скликання від 24.12.1993 року та 7-ї сесії 24-го скликання від 27.12.2002 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,3493 га. Землю передано для обслуговування житлової забудови - 0,1985 га та ведення особистого селянського господарства - 0,1508 га. У своїй відповіді на запит (а.с.20) начальник архівного відділу райдержадміністрації повідомила, що у списках на приватизацію земельних ділянок до рішення Кирданівської сільської ради від 24.12.1993 року [PERSON] та [PERSON] не значаться. Згідно витягів із по господарських книг (а.с.78-89) на а.с.83 вбачається, що [PERSON] стала головою двору [ADDRESS], в 1996 році згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом 29.03.1996 року після смерті [PERSON]. Із земельної шнурової книги (а.с.76-77) вбачається, що ще в 1973 році [PERSON] була виділена земельна ділянка загальною площею 0,30 га., яка з роками збільшилася. Рішенням 2-ї сесії 22 скликання від 20.12.1994 року про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок (а.с.90-93) [PERSON] була передана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель присадибна ділянка площею 0,19 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,14 га. Як вбачається із договору дарування від 09.12.2003 року (а.с.24) [PERSON] подарувала громадянину Російської Федерації [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок за [ADDRESS] та прилеглу до нього земельну ділянку розміром 0,3493 га: для обслуговування житлової забудови - 0,1985 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,1508 га. В актовому записі про смерть №28 від 28.09.2012 року (а.с.34) зазначено, що [PERSON] померла [INFO]. Із повідомлення державної нотаріальної контори від 10.10.2014 року (а.с.72) вбачається, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до їх контори не зверталися. У повідомленні відділу Держземагенства в Овруцькому районі (а.с.73-74) на адресу суду зазначено, що згідно Книги №1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян по Кирданівській сільській раді зареєстровано за [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю (серія ІІІ №048010) за №13 від 24 січня 2003 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.64-69) вбачається, що у них відсутні відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами 182428300101003000, 1824283001010030005 та 1824283001010030006. Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 04.08.2000 року (а.с.21) [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS]. Будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,28 га. Рішенням Овруцького районного суду по справі №2-654/11 від 01.03.2011 року (а.с.8) за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: с.Кирдани, Овруцького району, Житомирської області. Із технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), з передачею у власність земельної ділянки загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.22-23) вбачається, що акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі не погоджений ні суміжним землекористувачем, ні Кирданівською сільською радою. Із протоколу №1 комісії по вирішенню земельних спорів в межах населених пунктів Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 17.08.2011 року (а.с.16-17) вбачається, що комісія постановила, що при повторному приблизному перемірюванні земельної ділянки [PERSON] у відповідності до Державного акту про право власності на земельну ділянку дійсно межа зміщена близько 1 метра вбік земельної ділянки [PERSON] Даний факт, у судовому засіданні, представник відповідача не заперечує. Із висновку експерта №1/1754 від 18.11.2013 року (а.с.42-45) в межах кримінального провадження №12013060250000361 відкритого за ч.1 ст.358 КК України (а.с.35-45) вбачається, що підпис, розташований навпроти прізвища «[PERSON]» в протоколі погодження суміжностей земельної ділянки технічного звіту по встановленню меж і виготовленню державного акта про право приватної власності на землю гр.[PERSON] за адресою [ADDRESS], виконаний не [PERSON], а іншою особою. На заяву [PERSON] відділом Держземагенства в Овруцькому районі була надана відповідь (а.с.75), що для погодження Державної реєстрації земельної ділянки їй необхідно подати заяву про державну реєстрацію земельної ділянки, оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, електронний документ. А також рекомендовано на підставі ст.158 ЗК України звернутись до Кирданівської сільської ради. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ст.78 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України). Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Відповідно до вимог частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як вбачається із правової позиції ВС України в постанові від 04.06.2014 року, справа №6-46цс14 визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак вона не може зареєструвати своє право у відповідності до законодавства, оскільки йде накладка на земельну ділянку, що зареєстрована за нині покійною [PERSON], яка подарувала її [PERSON] Незважаючи на те, що [PERSON] не зареєстрував своє право власності на спірну земельну ділянку, він фактично нею користується. Інших доказів суду не надано. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. А тому [PERSON] є належним відповідачем по даній справі. Той факт, що земельна ділянка, на яку було видано державний акт серія ІІІ №048010 накладається на земельну ділянку позивача підтверджується показами самого представника сільської ради та протоколом №1 комісії по вирішенню земельних спорів в межах населених пунктів Кирданівської сільської ради. У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом було роз'яснено право сторін на заявлення клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи. Заяв та клопотань до суду не надійшло. На підставі висновку експертизи позивачем та його представником доведено, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, що на сьогоднішній день належить [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, було здійснено порушення вимог законодавства, яке полягає у підробці документів, а саме підпису [PERSON] у протоколі погодження меж. Окрім того, в основу рішення 7-ої сесії сільської ради 24 скликання від 27 грудня 2002 року лягли матеріали інвентаризації присадибної земельної ділянки [PERSON], які були виготовлені з порушенням вимог законодавства - підробка підпису суміжного власника. Саме на підставі рішення 7-ої сесії сільської ради 24 скликання від 27 грудня 2002 року та рішення 13-ї сесії 21-го скликання від 24.12.1993 року, у списках до якого відсутні [PERSON] та [PERSON], було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІІ №048010. Таким чином, в даному судовому засіданні доведено незаконність рішення органу місцевого самоврядування, а саме рішення 7-ої сесії сільської ради 24 скликання від 27 грудня 2002 року на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Як наслідок цього, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІІ №048010 виданий на ім'я [PERSON] є недійсним. Виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини суд вважає, що позов в частині скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державний акту, що виданий на його підставі підлягає до задоволення. Що стосується питання відшкодування витрат на надання правової допомоги, суд зазначає наступне. На підтвердження витрат про надання правової допомоги представником позивача надана угода-доручення (а.с.95) та квитанція 06/10.2014 про надання юридичних послуг про представництво в Овруцькому районному суді на суму1000 грн., завірена печаткою адвоката. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу; Приписами ч.1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою та порядком внесення й розумно обґрунтованим за розміром. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, повґязаних з виконанням доручення, якщо обовґязок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, повґязаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). В матеріалах справи відсутній належний доказ, що підтверджує сплату [PERSON] адвокату [PERSON] 1000 грн. за надання юридичної допомоги. Квитанція адвоката, щодо сплати позивачем адвокату 1000 грн. не є допустимим доказом у розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, вимога, щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 1000 грн. за надання юридичної допомоги, задоволенню не підлягає за безпідставністю. Зважаючи на викладене, позов підлягає до часткового задоволення. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідачів на користь позивача слід стягнути з кожного по 121,80 грн.

Outcome: partial