Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.02.1989 року, який було розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду від 10.06.2014 року. Перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти ними у 2001 р. було придбано квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що за домовленістю із відповідачем, власником квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, було зазначено лише відповідача. Однак, на даний час відповідач заперечує її право власності на квартиру. Оскільки дана квартира є їхньою спільною сумісною власністю, тому просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій зазначила, що вимоги викладені у позовній заяві підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, просить проводити розгляд справи у його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.02.1989 року. З дослідженого судом рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області вбачається, що 10.06.2014 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Договором купівлі продажу від 21.09.2001 р., котрий зареєстрований у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 22.10.2001 р. та копією технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна підтверджується, що у період шлюбу сторін, придбана квартири [ADDRESS], Волинському, власником якої зазначений [PERSON] В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, а тому в контексті вищенаведених норм, незважаючи на те, що у правовстановлюючих документах власником зазначений лише [PERSON], вона є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. У відповідності до ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки вищевказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін і ними не визначались частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, тому з огляду вищенаведених норм, розмір їхніх часток є рівними та становить по ? частці. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є доведеними, ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved