Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 02 жовтня 1998 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Вважає, що шлюб розпався остаточно, оскільки вони не ведуть спільне господарство. Причиною розпаду сім?ї стало відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сім?ю, що породжувало конфлікти та складнощі у стосунках. Спроби примиритися результатів не давали. Просить розірвати шлюб. У підготовче засідання позивач не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно. Надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. В заяві зазначила, що спільне господарство з відповідачем не ведеться з 2017 року, майнового спору на даний час не мають, прізвище просить залишити « [PERSON] ». Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, ведення спільного господарства припинено з 2017 року. Строк для примирення просит не надавати. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначив про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 02 жовтня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Інгулецької міської ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №206, між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2017 року, спільне господарство не ведуть, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, спір про поділ спільного майна зараз відсутній, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як видно зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, з`ясувавши обставини справи, а також враховуючи, що відповідач визнає позовні вимоги, подальше збереження шлюбу протирічить інтересам сторін, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням позивача суд вважає необхідним залишити останній прізвище набуте у шлюбі - « [PERSON] ». Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого нею судового збору, що становить 420 грн. 40 коп., а інші 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved