Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання дитини. В заяві вказала, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 2 червня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції, актовий запис № 247. Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб, оскільки шлюбні стосунки між подружжям в теперішній час припинені, що триває з 10 січня 2017 року, по причині відсутності спільних поглядів на проблеми сім,ї та виховання дитини, які призводять до частих сварок та суперечок, під час яких відповідач проявляє агресію, принижає позивача, застосовує до неї фізичне насильство у присутності доньки. Намагання сторін поновити в сімї добрі відносини позитивних результатів не дали, подружжя втратили почуття любові та поваги одне до одного. За таких обставин позивач вважає, що спроби досягти примирення в подальшому недоцільні. Неповнолітня донька сторін перебуває на утриманні позивача. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в 1200 грн. щомісяця до її повноліття. В судовому засіданні позивача підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. ЇЇ представник просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки. Відповідач позов визнав частково. Не заперечує проти розірвання шлюбу, констатуючи глибину суперечностей і неможливість поновити гармонійні стосунки. Що стосується вимог про стягнення аліментів, пояснив, що відповідач усвідомлює свій обовязок утримувати дитину. Проте просить суд врахувати, що він бере участь в утриманні непрацездатної за віком матері, яка має статус особи з інвалідністю третьої групи. У відповідача незадовільний стан здоровя, зумовлений наслідками перенесеного в листопаді 2016 року осколкового перелому верхньої кінцівки, що виражається в обмеженій рухомості руки. Хоча він і здійснює підприємницьку діяльність, але сфера підприємництва, якою є сільське господарство, містить в собі багато ризиків неотримання доходів, наслідком чого є нестабільність майнового стану відповідача. У звязку з цим він просить суд визначити аліменти в розмір 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений законодавчо, що буде гарантією дієвого виконання ним рішення суду і, безумовно, не виключатиме сплату ним за можливості більшої, ніж встановлена судом, суми на утримання доньки. Вислухавши пояснення учасників справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 2 червня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції, актовий запис № 247; є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача (а. с. 5-6). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, сторони припинили спільне проживання, досягти примирення їм не вдалось, сімя існує формально, за згаданих обставин суд вбачає всі підстави для задоволення позову. Спору про розділ майна та визначення місця помешкання доньки, яка, як зазначено, за згодою сторін проживає з позивачем, немає. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Як випливає зі змісту 3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З наведених положень сімейного законодавства в їх системному аналізі випливає, що вибір способу участі в утриманні дитини (шляхом стягнення аліментів в частці від заробітку або в твердій грошовій сумі) є прерогативою того з батьків, з яким проживає дитина. У звязку з викладеним суд не приймає до уваги твердження відповідача про стягнення аліментів у вигляді питомої ваги від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, як зазначено, право вибору того чи іншого способу участі в утриманні дитини, які передбачені законом, належить виключно позивачеві, і суд не вправі посягати на цей вибір. Визначаючи вказаний спосіб участі батька в утриманні дитини, обраний стягувачем аліментів, суд керується положеннями ст. 182 СК України і враховує обставини, які належить враховувати при визначенні розміру аліментів, та доходить висновку про відсутність обставин, які могли б зумовити стягнення аліментів в мінімальному розмірі,передбаченому сімейним законодавством ( ст. 182 ч. 2 СК України). За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З урахуванням викладеного суд, приймаючи до уваги підтверджені документально доводи відповідача про участь в утриманні матері похилого віку, а також нестабільність доходів відповідача, вважає, що присудження аліментів у 1200 грн., як про те клопочеться позивач, буде домірним як майновому і сімейному стану відповідача, так і потребі неповнолітньої доньки в утриманні, достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку . Судовий збір, від сплати якого за законом звільнено позивача, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства належить стягнути з відповідача у доход держави.

Outcome: approved