Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням у квартирі № 114 по пр.. Тракторобудівників, 107-«а» в м. Харкові; визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши позивачу у користування кімнату літ.3, площею 10,4 кв.м., виділивши відповідачу у користування кімнату літ. 4, площею 17, 1 кв.м. та кімнату літ. 5, площею 17, 2 кв.м., інші нежитлові приміщення залишити у загальному користуванні. В підтвердження своїх доводів позивач зазначає, що неї на праві власності належить 1/8 частина трьохкімнатної квартири, розташованої по вищевказаної адреси. Відповідачу належить 7/8 частини спірної квартири. Після смерті матері стосунки з відповідачем, яка є рідною сестрою, погіршились, оскільки позивач, не маючи іншого житла, проживає у однієї із кімнат спірної квартири, при цьому, сестра мешкає за іншою адресою. Оскільки, у квартирі визначений порядок користування, позивач займає найменшу кімнату у квартирі, якою користується, де перебувають її особисті речі тощо. Позивач, її представник в судовому засіданні підтвердили викладені обставини і просять вимоги позову задовольнити у повному обсязі. Відповідач, її представник вимоги позову не визнали повністю, надавши письмові заперечення, просять в задоволені позову відмовити повністю. Суд вислухавши доводи позивача, його представника, заперечення відповідача та його представника, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить у вигляді 1/8 частині [PERSON] та у вигляді 7/8 частини [PERSON] У вказаній квартирі сторони не зареєстровані. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, сторонам вказана вище квартира належить на праві спільної часткової власності. Спірна квартира є ізольованою і складається із трьох кімнат жилою площею 44,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната, площею 10, 4 кв.м., 2-а кімната, площею, 17,1 кв.м., 3-я кімната, площею 17,2 кв.м., з приміщеннями загального користування. Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про право на спадщину, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічного паспорту на квартиру, довідки з місця проживання та реєстрації (а.с.2-6). Також встановлено, що позивач тривалий час проживає у спірній квартирі та користується кімнатою, площею 10,4 кв.м., іншого житла не має. Такі обставини підтверджено копіями судового рішення від 11.10.2006р., акту мешканців будинку № 107-«а» в м. Харкові від 22.06.2015р., заяв до міської поліклініки № 11 від 13.01.2009р., 2011 року, медичної книжці (а.с. 8-15). Факт проживання та зайняття житлової кімнати, площею 10, 4 кв.м. також знайшов своє підтвердження поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до правил ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як встановлено, між співвласниками домовленості щодо користування і володіння спільною частковою власністю не досягнуто. Разом з тим, у разі відсутності між співвласниками такої домовленості, на підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права користування своєю часткою майна, що перебуває у спільній частковій власності. [PERSON] є таким же власником як і [PERSON] і вправі фактично користуватися належним неї майном. Не виділення позивачу будь-якого приміщення позбавляє її взагалі права користуватися цим її майном. З боку сторін не запропоновано варіантів чіткої матеріальної компенсації, виділу в натурі часток у справі спільної часткової власності не відбулося. З таких обставин, незважаючи на невеликий розмір частки позивача у спірній квартирі, при відсутності користування квартирою відповідачем, суд вважає можливим, виходячи із принципу справедливості, виділити [PERSON] в користування кімнату, площею 10,4 кв.м., інші житлові кімнаті виділити у користування відповідача, нежитлові приміщення залишити у загальному користуванні. Доводи викладені у запереченнях відповідача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON] не спростовують висновків суду. Далі, позивач просить визнати за нею право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено, [PERSON] є власником 1/8 частини квартири і має право на користування її частиною, що відповідає її частки і судом текстом вище визначений порядок користування квартирою позивачем, тому для визнання за останньою права користування усією житловою площею спірної квартири, у суду відсутні правові підстави, тому в цієї частині вимог позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial