Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою в якій просить, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 17.02.2014 року, визнати незавершене будівництво житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.09.2005 року вони з [PERSON] уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] придбано земельну ділянку на якій, за спільні гроші подружжя та спільними зусиллями збудовано житловий будинок, за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідач ухиляється від введення вказаного будинку в експлуатацію, вона позбавлена можливості зареєструвати право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно. До початку розгляду справи по суті [PERSON] звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою, як третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору, до [PERSON] та [PERSON], в якій просить визнати за ним право власності на будівельні матеріали, що використовувались у будівництві будинку за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на його користь по 87170,00 грн. витрат понесених згідно договору доручення, на будівництво вищевказаного будинку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.07.2011 року поміж ним та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого перший надав у позику останнього майно на загальну суму 280995,16 грн., яке [PERSON] зобов'язався повернути на протязі семи днів з моменту пред'явлення вимоги про повернення. В подальшому 01.08.2011 року поміж [PERSON] та ним був укладений договір доручення на виконання якого ним було підшукано виконавців будівельних робіт для будівництва будинку в [ADDRESS], проведено оплату їх роботи в розмірі 20000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 159000,00 грн., за що довіритель зобов'язався сплатити йому винагороду в розмірі 1000,00 грн.. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві, позов третьої особи [PERSON] не визнала повністю просила в задоволенні його відмовити. Представник позивача - адвокат [PERSON] позицію довірителя підтримала в повному обсязі, просила позов її довірителя задоволити повністю, а в задоволенні позову третьої особи [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю, просив в задоволенні її позову до нього відмовити. Поряд з цим позовні вимоги третьої особи [PERSON] визнав повністю просив його позов задоволити. Третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився уповноважив представляти свої інтереси адвоката [PERSON] Представник третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] - адвокат [PERSON] повідомив, що його довіритель повністю підтримує свої позовні вимоги та пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві просив позов його довірителя задоволити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи та оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити повністю, а позов третьої особи [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню частково. Так, судом встановлено, що 02.09.2005 року поміж [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 02.09.2005 р.. Під час розгляду справи сторони вказали на те, що шлюб поміж ними розірвано, однак жодних доказів про розірвання шлюбу суду не надали. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 21.07.2011 року [PERSON], за кошти отриманні в дарунок від [PERSON], придбано земельну ділянку розміром 0,10 га., кадастровий номер 562468-700:05:014:0015, яка розташована на території Білокриницької сільської ради в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області. В судовому засіданні позивачем та відповідачем визнано, що ними в період з липня 2011 року за час перебування у шлюбі, на вищевказаній земельній ділянці, збудовано житловий будинок, який не введено в експлуатацію та не зареєстровано право власності. Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворений житловий будинок виникає з моменту його державної реєстрації. В силу вимог ч.3 ст. 331 ЦК України органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно може бути зареєстровано право власності на об'єкт незавершеного будівництва лише за умови необхідності укладення особою, що створила нове майно, договору щодо об'єкта незавершеного будівництва та на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. В іншому випадку до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що сторонами не надано жодних доказів які підтверджують існування вказаного незавершеного будівництва житлового будинку, його адресу розташування, стан завершеності, розмір, період виконання будівельних робіт та відмову органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно у здійсненні такої реєстрації, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання незавершеного будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя за недоведеністю. Поряд з цим судом встановлено, що 21.07.2011 року поміж [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого перший надав у позику останнього майно на загальну суму 280995,16 грн., яке [PERSON] зобов'язався повернути на протязі семи днів з моменту пред'явлення вимоги про повернення. В подальшому 01.08.2011 року поміж [PERSON] та [PERSON] був укладений договір доручення згідно якого останній зобов'язався підшукати виконавців будівельних робіт для будівництва будинку в [ADDRESS], оплатити їх роботу та забезпечити перевезення будівельних матеріалів з місця їх придбання на будівельну площадку. За здійснення вказаних дій довіритель зобов'язався сплатити довіреному винагороду в розмірі 1000,00 грн.. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Враховуючи, що після укладення договору позики від позикодавця право власності на майно, яке передане у позику переходить до позичальника, а перший набуває лише права вимоги до останнього на повернення такого ж майно або його вартості, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в частині визнання права власності на предмет позики. Згідно ст.ст. 1000, 1002, 1007 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення та відшкодування витрат, пов'язані з виконанням доручення. Відповідно до Звіту повіреного від 02.01.2013 року, [PERSON] здійснив оплату праці виконавців будівельних робіт будинку в [ADDRESS] в розмірі 20000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 159000,00 грн., що підтверджено розпискою будівельників [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, викладене [PERSON] зобов'язаний відшкодувати понесені [PERSON] витрати, пов'язані з виконанням його довіреності в розмірі 159000,00 грн. та сплатити останньому винагороду в розмірі 1000,00 грн.. Відповідно до вимог ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Оскільки, [PERSON] оспорює належність йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя незавершеного будівництва будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а третя особа [PERSON] не довів зворотного, суд приходить до переконання про недоведеність посилань останнього, що дії за договором доручення було вчинено на користь сім'ї [PERSON] і [PERSON], а відповідно зобов'язання за вказаним договором доручення підлягають до виконання лише [PERSON], що є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] витрат понесених третьою особою, згідно договору доручення, на будівництво вищевказаного будинку. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору, з [PERSON] стягується на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 331, 1000, 1002, 1007, 1046 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України,

Outcome: approved