Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із дійсним позовом в обґрунтування якого зазначила, що 26 червня 2016 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка №457, площею 11,53 га, кадастровий номер 4425485000:03:001:0029, розташована на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області. За життя [PERSON] оформила заповіт, згідно якого все належне своє майно заповіла їй, [PERSON] Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй нотаріусом було відмовлено у звязку з тим, що у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. У звязку з цим вона просить визнати право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку на підставі рішення суду. В судове засідання позивач та її представник не зявились. Представник позивача надала заяву, згідно якої просила справу розглядати без участі позивача Відповідач до суду не зявився, направив до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено , що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №041894 від 19 березня 2005 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 11, 52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, що також підтверджується інформацією, наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області (а.с.12). 26 червня 2016 року [PERSON] померла, згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД №495870, виданого Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження від 20 квітня 1956 року, а також витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно довідки №145 від 16 лютого 2017 року, виданої Привільською сільською радою Троїцького району Луганської області, [PERSON], яка є матірю [PERSON], була зареєстрована за адресою: [INFO], але на час смерті не мешкала за місцем реєстрації (а.с.15). Заповітом від 31 травня 2001 року, посвідченого секретарем Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області [PERSON], [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.18). 15 грудня 2016 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом до державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа після смерті [PERSON], що, в свою чергу, також підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №60002098 від 19 грудня 2016 року №46213541 та копією спадкової справи №73/2016 після смерті [PERSON] (а.с.13, 19). Крім того, згідно заяви про прийняття спадщини за законом від 19 грудня 2016 року, [PERSON], який є сином померлої [PERSON] також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.14). Вищевказане також підтверджується матеріалами копії спадкової справи №73/2016 від 19 грудня 2016 року, заведеної Троїцькою державною нотаріальною конторою. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 березня 2017 року №90/02-31, виданої в.о. державного нотаріуса Троїцької районної державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю у останньої оригінала правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку (а.с.16). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач та відповідач, на підставі ст. 1268 ЦК України, як спадкоємці першої черги за законом та за заповітом, звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. В силу ст., ст.1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід\~ прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України , спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості у звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач не пропустила законодавчо визначений строк звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості з незалежних від неї причин, а відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.,ст.392, 1216, 1221, 1223, 1225, 1268, 1269, 1274, ЦК України, ст..81 ЗК України,

Outcome: approved