Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що від шлюбу, укладеного 26 березня 2002 року сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], з якою проживає позивач, при цьому між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини. Згідно з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року відповідача засуджено до 7 років позбавлення волі. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Доказів щодо наявності у відповідача будь-яких доходів не надала. Вивчивши всі матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З положень ст.180 Сімейного Кодексу України вбачаються, що обидва з батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст.183 СК України). З ч.2 ст.182 СК України вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що від шлюбу, укладеного 26 березня 2002 року сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.4 копія рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами від 18 вересня 2014 року, а.с.5 копія свідоцтва про народження вказаної дитини), при цьому, між сторонами відсутня згода з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини. Частиною 1 ст.157 ЦПК України, зокрема визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про стягнення аліментів - одного місяця (при цьому, провадження по даній справі відкрито 19 травня 2015 року), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 р.\~(ратифікована\~Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91р.) передбачено:\~«В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Проаналізувавши наведені дані, а також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити, оскільки з наявних матеріалів не вбачається наявність у відповідача доходів, яки б дозволяли щомісячно стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на вказану дитину, в тому числі, у розмірі не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи зміст вироку Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року (а.с.6-8) щодо засудження останнього до позбавлення волі. При цьому, саме в контексті вищенаведених положень ч.1 ст.3 Конвенції Про права дитини судом враховано, що у випадку відсутності можливості у батьків утримувати дитину, ч.8 ст.181 СК України передбачає, що дитині призначається тимчасова державна допомога яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто саме в розмірі, передбаченому вищевказаними положеннями ч.2 ст.182 СК України, при цьому, відсутні дані щодо звернення позивача за вказаною допомогою. Суд вважає, що відповідно до положень ст.88 ЦПК України, належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed