Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 1/3 частина житлового будинку №53 по вул.17 Текстильна у м.Херсоні. рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 28.04.2015 року було проведено поділ внатурі та розділено домоволодіння №53 по вул.17 Текстильна в м.Херсоні. У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який не є власником будинку, однак є сином позивача. Разом з цим позивач зазначає, що відповідач постійно висловлюється на адресу позивача нецензурною лайкою, ображає її, принижує, слухає гучно музику у вечірній час, систематично завдає позивачу тілесні ушкодження, зловживає алкогольними напоями, що робить неможливим проживання позивача разом з ним. На вимоги позивача щодо виселення не реагує. У звязку з цим позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом, та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: м.Херсон, вул.17 Текстильна,53, а також просить виселити [PERSON] із житлового будинку №53 по вул.17 Текстильна в м.Херсоні, та стягнути на свою користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказував, що позивач посилається на неіснуючі факти, а також зазначив, що працівники міліції з ним жодних профілактичних бесід не проводили. Вислухавши позивача та її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона №666/8487/14-ц від 28 квітня 2015 року виділено у власність [PERSON] 34/100 частину від всього домоволодіння №53 по вул.17 Текстильній, у м.Херсоні, а також виділено у користування земельну ділянку зі сторони фасадної межі, площею 128 кв.м з виходом на вул.17 Текстильна через хвіртку №5. Рішення набрало законної сили 09.05.2015 року. Згідно Довідки про склад сімї виданої 14.10.2013 року [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], до складу сімї (зареєстрованих) входять: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - син. Згідно Домової книги для реєстрації громадян, проживаючи в будинку по вул.17 Текстильна, 53, м.Херсона, у вказаному будинку [PERSON], [INFO], зареєстрований з 13.12.1994 року. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.116 Житлового кодексу України якщо члени сімї наймача або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, з урахуванням того, що син позивача [PERSON] постійно проживає у [INFO], судом не встановлено підстав для визнання його таким, що втратив право користування вказаним жилим будинком. Разом з цим суд критично відноситься до наданих позивачем заяв, які були нею написані начальнику Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області щодо погроз на її адресу, висловлювання нецензурною лайкою, проявів протиправної поведінки тощо з боку відповідача, оскільки за даними заявами не порушено жодного кримінального провадження чи про адміністративне правопорушення, та відповідно відсутні будь-які процесуальні рішення, які б підтверджували факт застосування протиправних дій з боку [PERSON] щодо позивача [PERSON]. Також з пояснень позивача та її представника в судовому засіданні судом встановлено, що у позивача відсутні будь-які інші докази систематичного порушення відповідачем правил співжиття. З урахування викладеного, суд дійшов переконання, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Outcome: dismissed