Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної вище квартири, в якій також залишився зареєстрованим [PERSON] - член сімї колишнього власника. Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує її право власності та можливість користування, розпорядження квартирою. В позові позивач посилається на те, що права члена сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, з припиненням для власника права власності на житло члени його сім'ї втрачають право на користування цим житлом. Позивач направила заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Проти заочного рішення не заперечувала (а.с.15). Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив (а.с.17,18). Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом копії договору дарування від 31.03.2014 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.03.2014 року (а.с. 3-4, 5). Зі змісту довідки №127, виданої 13.01.2016 року КП «ВЖРЕП №6» Житомирської міської ради вбачається, що відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі з 27.01.2000 року (а.с. 6). Відповідно до акту КП «ВЖРЕП №6» Житомирської міської ради від 24.05.2017 року вбачається, що [PERSON] протягом десяти років не проживає за адресою [INFO] (а.с. 23). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 листопада 2014 р. у справі N 6-158цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи викладене, суд вважає, що право власності позивача порушене і підлягає захисту, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved