Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача, розмір яких уточнила заявою від 02.11.2016 року, в остаточній редакції позовних вимог просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Однак, їхнє спільне сімейне життя не склалося у звязку із чим їхній шлюб було розірвано на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2016 року. До розірвання шлюбу вона проживала в квартирі відповідача та його матері, однак з вересня 2016 року змушена підшуковувати для оренди житло для проживання там із дитиною. Відповідач їй жодні кошти на утримання дитини не надає, самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні спільної дитини, обіцяв виконувати добровільно свій обовязок по утриманню дитини, однак його не виконує. В той же час їй відомо, що на даний час відповідач працює легально у [PERSON], де отримує доходи, інших осіб на утриманні немає, стан здоровя його задовільний, а тому враховуючи наявність у відповідача обовязку в рівній мірі нести витрати на утримання спільної дитини, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення викладеним у мотивах позовної заяви, доповнили, що дійсно відповідач через банківську систему грошових переказів Western Union декілька разів добровільно перераховував грошові кошти на утримання дитини, однак деякі платежі позивач не могла отримати через некоректність даних переказу. Крім цього, зазначили, що необхідність в оренді житла на думку позивача полягає у відсутності гарантій можливості подальшого проживання в квартирі відповідача через припинення подружніх відносин та перебування квартири у заставі банку. Обґрунтовуючи розмір заявлених аліментів вважає, що стягуванню із відповідача щомісячно підлягає саме такий розмір, оскільки позивач несе чималі витрати на придбання продуктів харчування, одягу дитині, забезпечення належних умов проживання, навчання, лікування, а розмір отримуваних позивачем доходів не забезпечує потреб дитини. В той же час відповідач працює офіційно за кордоном і розмір отримуваних ним доходів в повній мірі дозволяє йому сплачувати аліменти саме у зазначеному розмірі 3000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що відповідач ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків стосовно малолітньої дитини [PERSON], навпаки регулярно і добровільно переказував грошові кошти на імя позивача, частину з яких вона дійсно не отримувала. Однак вважає, що причиною неотримання частини коштів було умисне помилкове введення позивачем прізвища платника коштів, що унеможливлювало проведення виплати банківською системою, хоча в інших випадках позивач його прізвище вводила правильно та отримувала кошти. Такі дії позивача на його думку є усвідомленими з метою створення негативного образу відповідача перед судом. В той же час відповідач не заперечує свого обовязку сплачувати аліменти на вимогу позивача, однак переконаний, що заявлений розмір аліментів є необґрунтовано завищений та не відповідає фінансовій можливості відповідача, як платника аліментів. Зокрема зазначив, що дійсно відповідач офіційно працевлаштований в [PERSON] на підставі строкового трудового договору та отримує в середньому доходи приблизно 7400 грн. щомісяця. Однак вартість оренди житла складає 3000 грн., а враховуючи інші потреби на харчування, придбання одягу та інші поточні витрати його матеріальне становище не забезпечує можливості платити аліменти в зазначеному розмірі. Переконаний що відповідним розміром аліментів, який би відповідав інтересам дитини та матеріальному становищі платника аліментів є 1500 грн., а тому просить у такому розмірі стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Як встановлено судом, у зареєстрованому між сторонами шлюбі 15.11.2003 року, народилася спільна дитина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом безспірно встановлено, що на даний час неповнолітня [PERSON] проживає з матірю [PERSON] Відповідач з дитиною не проживає, проживає в [INFO]. Позивач вважає, що відповідач, як батько дитини матеріально дитину не забезпечує належним чином, грошові кошти на утримання дитини надає не регулярно та в недостатньому обсязі. При цьому вважає, що частину надісланих відповідачем грошових коштів вона не змогла отримати через некоректність введення саме ним вихідних даних. В той же час відповідач не заперечуючи свого обовязку по утриманню дитини вважає, що такий виконує належним чином та в достатньому обсязі регулярно пересилаючи грошові кошти позивачу через систему банківських переказів, частину з яких позивач отримала, а іншу частину, на його думку, не захотіла отримувати та вводила неправильні дані. Наведені сторонами обставини свідчать про відсутність між ними домовленості щодо способу виконання спільного обовязку утримувати дитину, а тому виходячи із встановленого факту, що дитина проживає із матірю, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. За загальним правилом, згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. В той же час, відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з поданими уточненнями, позивач просить стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно. Переконана, що її матеріальне становище, потреби дитини у належному вихованні, матеріальному забезпеченні умов проживання та розвитку, лікування, потреб в одязі та харчуванні, відповідають заявленому розмірі аліментів. В підтвердження своєї позиції представила довідку про власні доходи (а.с.22), товарні чеки про придбання предметів дитячого одягу (а.с.49а-52), медичні документи (а.с.69-71). Однак, представник відповідача вказаний розмір аліментів в судовому засіданні категорично заперечив, вважає такий необґрунтовано завищеним, погоджується на стягнення з відповідача щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн. Представив суду належно завірені та перекладені документи про працевлаштування на території [PERSON] та отримання доходів, оренди житла (а.с.33-40), згідно яких вбачається, що дійсно отримуючи середньомісячний дохід приблизно 1400 злотих на підставі строкового трудового договору, він несе витрати по оренді житла в сумі 500 злотих щомісяця. Таким чином належно оцінивши та перевіривши представлені сторонами обґрунтування та докази у сукупності суд вважає підставними заявлені вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач в Україні офіційно не працевлаштований та не отримує доходів, працює в іноземній державі на підставі строкового трудового договору. До того ж дія представленого в матеріалах справи трудового договору на момент винесення рішення суду завершилася. В той же час, при визначенні розміру аліментів, окрім потреб дитини та можливості надання допомоги самою матірю, суд враховує матеріальний стан відповідача, його стан здоровя та вік, відсутність законодавством визначеного обовязку по утриманню інших осіб, а тому приходить до висновку про те, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним та таким, що не відповідає потребам дитини та рівню матеріального забезпечення відповідача. А тому враховуючи, що сторони, як батьки малолітньої дитини, мають рівні обовязки в утриманні дитини, а покладення обовязку на відповідача сплачувати аліменти у завищеному розмірі може призвести до невиправданих фінансових витрат та спричинення матеріальної скрути відповідача, суд приходить до переконання, що достатнім розміром аліментів, який здатний забезпечити дитині належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання, є сума 1500 грн., яку слід стягувати з відповідача на користь позивача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У звязку із наведеним позовні вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати покласти на відповідача. Одночасно суд не приймає до уваги посилання позивача як на підставу стягнення аліментів у більшому розмірі ті обставини, що дитина хворіє та потребує медичного оперативного втручання, оскільки вказані обставини є підставою для виникнення обовязку у відповідача нести додаткові витрати на утримання дитини в порядку визначеному ст.185 СК України. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність несення щомісячних витрат в розмірі 3000-3500 грн. на оренду житла, як такі що в силу вимог ст.60 ЦПК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Outcome: approved