Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що \~в установлений законом шестимісячний термін вона не звернулася з відповідною заявою до нотаріуса для прийняття спадщини після померлого її батька [PERSON], так як вважала, що наявність заповіту підтверджує фактичне прийняття спадщини. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши до суду письмову заяву, в якій справу просив слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] помер 26 грудня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №527091. Відповідно до заповіту, посвідченого виконкомом Віницько-Ставської сільської Ради депутатів трудящих Васильківського району Київської області, від 22 червня 2004 року, [PERSON] все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті повністю заповідає своїй дочці [PERSON]. Постановою Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 26 грудня 2004 року [PERSON] у звязку з пропущенням шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Положення ст.ст. 1216-1218, 1258, 1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 ст. 1269 цього Кодексу встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (№7 від 30.05.2008 року) вирішують питання про визнання права на спадкове майно, якщо протягом шестимісячного строку заінтересована особа вступила в управління або володіння цим майном. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом, термін пропуску строку прийняття спадщини та поважні причини його пропуску, суд вважає, що позивачу слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, який повинен складати один місяць.

Outcome: approved