Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, 3%-річних, відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що 24.10.2014 року відповідачі ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та ТОВ «ЧИСТА ВОДА» уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0244673, яким було застраховано автомобіль «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER]. 07.02.2015 року з вини водія [PERSON], який керував автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER], сталась ДТП у дворі будинку №1/4 по вул. Гмирі у м. Києві, де він не врахував дорожню обстановку, яка склалась, стан проїзної частини, не впорався з керуванням, внаслідок чого відбулось зіткнення з припаркованим автомобілем «Мерседес Бенз» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного правопорушення та накладено штраф. Відповідно до експерно-оціночних досліджень, сума завданої матеріальної шкоди позивачу відповідає вартості відновлювального ремонту та становить 34 695,38 грн. В березні 2015 року позивач звернулась до ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» з письмовою заявою та пакетом необхідних документів з метою отримання страхового відшкодування, однак вказана сума не виплачена і на день розгляду справи, тому позивач також просить стягнути з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» пеню в розмірі 10 288,86 грн., інфляційні втрати - 797,99 грн., 3%-річних в сумі 615,96 за несвоєчасне виконання своїх обов`язків за договором обов`язкового страхування. Крім того, в результаті вчиненої ДТП позивач зазнала моральної шкоди, тому вважає справедливим стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» 10 000 грн. моральної шкоди та з ТОВ «ЧИСТА ВОДА» 10 000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.102), з будь-якими заявами та клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Представник відповідача ТОВ «ЧИСТА ВОДА» Стадник Г.М. в судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача ТОВ «ЧИСТА ВОДА», третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. ТОВ «ЧИСТА ВОДА» є власником автомобілю «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER], синього кольору, 2008 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.65). [PERSON] є власником автомобілю «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], чорного кольору, 2010 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2015 року (а.с.13), 07.02.2015 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER], у дворі будинку №1А/4 по вул. Гмирі у м. Києві, не врахував дорожню обстановку, яка склалась, стан проїзної частини, не впорався з керуванням, внаслідок чого відбулось зіткнення з припаркованим автомобілем «Мазда», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та з автомобілем «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження автомобіля позивача. Даною постановою [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набрала законної сили. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За приписами ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось учасниками процесу, [PERSON] при вчиненні описаної ДТП, виконував свої трудові обов`язки, так як працював у ТОВ «ЧИСТА ВОДА» водієм-вантажником. Внаслідок скоєної ДТП автомобіль «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], був технічно пошкоджений, та відповідно звіту про визначення вартості матеріального збитку №37/15 від 30.04.2015 року, вартість матеріального збитку складає 34 695,38 грн. (а.с.19-32). Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як встановлено у судовому засіданні, між ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та ТОВ «ЧИСТА ВОДА» підписано поліс №АІ/0244673 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано автомобіль «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER], за яким ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи становить 0 грн., при цьому строк дії договору з 24.10.2014 року по 23.10.2015 року (а.с.64). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність [PERSON] в нанесені матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме його неправомірні дії призвели до зіткнення автомобілів, та те, що відповідач ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», в якому був застрахований автомобіль, яким керував [PERSON], не сплатило страхового відшкодування позивачу, тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» 34 695,38 грн. та 10 288,86 грн. пені на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ч. 2 ст. 625 цього кодексу визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст. 526, ст.625 ЦК України, оскільки між [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» відсутні договірні правовідносини, а відтак і невиконання зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не несе правових наслідків. За правилами ст. 5 Закону порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Оскільки позивач не є страхувальником за полісом, а є потерпілою особою, тому вимога щодо сплати 3%-річних та інфляційних втрат є необґрунтованою і безпідставною, і в такому випадку задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, а відповідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Як визначено у ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду,заподіяну здоров'ю. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В задоволенні частини позову [PERSON] про відшкодування 10000 грн. моральної шкоди, завданої ДТП, ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та 10 000 грн. моральної шкоди ТОВ «ЧИСТА ВОДА» необхідно відмовити, оскільки завдання та наявність такої шкоди не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.88 ЦПК України оскільки позов задоволено частково, тому з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь позивача необхідно стягнути 551,20 грн. судового збору в частині вимог майнового характеру пропорційно до задоволених вимог, в стягненні решти судового збору в сумі 551,20 грн. необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526,625, 979,1167, 1172 ЦК України та

Outcome: partial