Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з означеним позовом. Мотивує тим, що Постановою Центральної виборчої комісії від 28.09.2014 року № 1267 відповідач був зареєстрований кандидатом у народні депутати України на позачергових виборах народних депутатів України 26 жовтня 2014 року в одномандатному виборчому окрузі № 119, утвореному у межах Львівської області у складі Бродівського, Буського, Радехівського районів, частини Кам`янка-Бузького району. Під час здійснення передвиборчої агітації відповідачем була замовлена для друку і в подальшому масовим тиражем розповсюджена на території виборчого округу в громадських місцях, серед людей агітаційна листівка під назвою «Час єднатись», якою поширена інформація, що містить недостовірні, неправдиві твердження відповідача відверто спрямованого наклепницького характеру, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Таку інформацію відповідачем було поширено невизначеному колу осіб, де зазначено наступне: «Замовник: кандидат у народні депутати України у в.о. № 119 [PERSON] . Друкарня: ТзОВ «Ромус- Поліграф». Тираж: 10000 шт. Відповідальний: [PERSON] », а також розміщення цієї листівки в людних місцях, роздавання її громадянам. При цьому поширена негативна, недостовірна інформація стосується безпосередньо саме позивача, як чинного народного депутата України та кандидата в народні депутати України у тому ж окрузі, де балотувався й відповідач, про що свідчить сам зміст листівки. Зокрема, у таких листівках вказані відомості, що містять звинувачення в діяннях з ознаками кримінально караних та корупційних злочинів і викладені в рубриці під заголовком « [INFO] », а саме: «1. Разом з чоловіком причетна до вирубування та розкрадання лісів», «3. На посаді голови ЛОДА розпродувала озера нашого краю», «7. Провадила справжній бізнес в галузі екології через свою посаду голови комітету в парламенті». Розповсюджена інформація спрямована на формування у суспільній свідомості переконання у нібито корисливих, меркантильних мотивах депутатської діяльності позивача, зловживанні статусом народного депутата та посадовим становищем в органі державної влади, чим поставила під сумнів дотримання останньою морально-етичних правил та норм, спотворила та принизила оцінку, як особистості та громадсько- політичної діяльності з боку суспільства. Зазначена інформація не підтверджена жодними фактичними даними, не відповідає дійсності, є неправдивою та негативною і поширена з метою завдання шкоди немайновим правам, приниження моїх честі, гідності та ділової репутації як публічного політика, народного депутата України. Просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та ділової репутації позивача інформацію, поширену в означених листівках за назвою «Час єднатись», зобов`язати відповідача спростувати поширену ним інформацію, стягнути з останнього на користь позивача завдану моральну шкоду, в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч ) гривень 00 коп, та покласти на відповідача судові витрати. В подальшому змінила свої позовні вимоги, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та ділової репутації позивача інформацію, поширену листівкою за назвою «Час єднатись», виготовленою на замовлення відповідача - [PERSON] друкарнею ТзОВ «Ромус-Поліграф» тиражем 10000 екземплярів, відповідальний за випуск [PERSON] , що викладена в рубриці під заголовком « [INFO] », а саме: «1. Разом з чоловіком причетна до вирубування та розкрадання лісів»; «3. На посаді голови ЛОДА розпродувала озера нашого краю»; «7. Провадила справжній бізнес в галузі екології через свою посаду голови комітету в парламенті». Зобов`язати відповідача спростувати поширену листівкою за назвою «Час єднатись», виготовленою на замовлення відповідача - [PERSON] друкарнею ТзОВ «Ромус-Поліграф» тиражем 10000 екземплярів, відповідальний за випуск [PERSON] недостовірну інформацію аналогічним способом, а саме, - шляхом виготовлення друкарським способом та розповсюдження в межах території виборчого округу №119 з виборів народних депутатів України (Бродівський, Буський, Радехівський районів, частина Кам`янка-Бузького району Львівської області) листівок аналогічного формату тиражем 10000 екземплярів з текстом резолютивної частини судового рішення шрифтом аналогічним шрифтові недостовірної інформації протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнути з відповідача на користь позивача сум завданої моральної шкоди, в розмірі 1 (одна) гривня 00 коп, та понесені судові витрати. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи, за викликом суду не з`явився, клопотань про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти позову, відзив на позовну заяву не подав. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до статей 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. В силу ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності, дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та Протоколів №2,4. 7, 11 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання огранів державної влади і незалежно від кордонів. Судом встановлено наступні обставини. Згідно Постанови Центральної виборчої комісії від 28.09.2014 року № 1267 відповідач [PERSON] був зареєстрований кандидатом у народні депутати України на позачергових виборах народних депутатів України 26 жовтня 2014 року в одномандатному виборчому окрузі № 119, утвореному у межах Львівської області у складі Бродівського, Буського, Радехівського районів, частини Кам`янка-Бузького району. Під час здійснення передвиборчої агітації відповідачем була замовлена для друку і в подальшому масовим тиражем розповсюджена на території виборчого округу агітаційна листівка під назвою «Час єднатись», якою поширена інформація, що містить наступну інформацію про позивача [PERSON] , як чинного народного депутата України та кандидата в народні депутати України у тому ж окрузі, зокрема «1. Разом з чоловіком причетна до вирубування та розкрадання лісів», «3. На посаді голови ЛОДА розпродувала озера нашого краю», «7. Провадила справжній бізнес в галузі екології через свою посаду голови комітету в парламенті». Таку інформацію відповідачем було поширено невизначеному колу осіб, де зазначено наступне: «Замовник: кандидат у народні депутати України у в.о. № 119 [PERSON] . Друкарня: ТзОВ «Ромус- Поліграф». Тираж: 10000 шт. Відповідальний: [PERSON] », а також розміщення цієї листівки в людних місцях, роздавання її громадянам. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити правдивість - це порушенням ст. 10 Конвенції. За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Так в рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.03.2001 року по справі «Тома проти Люксембургу» суд наголосив, що свобода вираження є одним із фундаментів демократичного суспільства і поширюється не лише на інформацію чи ідеї, які не заподіюють шкоди іншим, але й ті котрі зачіпають інтереси інших осіб. Такий висновок випливає із принципів плюралізму і толерантності, без яких не буває демократичного суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови №1 від 27 лютого 2009року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка, дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів(вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України» № 1 від 27 лютого 2009 року п. 19 Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості». Суд, врахувавши вище наведене, прийшов до висновку, що інформація на листівках, на яку вказує позивач, як на інформацію не достовірну, наклепницьку, на неї як політика, є оціночними судженнями, та не можуть вважатись фактами. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Так, позивач [PERSON] є народним обранцем і одночасно є публічною особою. Публічна особа - політик - повинна бути готова до критики з будь-якого боку. Політичний діяч має право на захист свого приватного життя, але межа захисту його репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення політичних питань. Політичні діячі неминуче стають відкритими для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і мають усвідомлювати це. Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Суд звертає увагу на те, що дійсно стиль викладення вищезазначеного матеріалу є доволі нетерпимим до позивача, жорстким і таким, що може викликати обурення, почуття образи, але позивач не довів того, що інформація поширена відповідачем «з явним злим умислом», а не з метою сформувати думку про позивача. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що не має фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання щодо публічної особи, якою є позивач, як відомий політик та депутат обласної ради, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України та те, що межі допустимої критики стосовно політиків, державних службовців, що діють як офіційні особи, більше відкриті для прийнятної критики, ніж приватні особи, а спростування відомостей про які просив позивач, є оціночним судженням відповідача. Крім того, позивач не надав суду жодного належного доказу про те, що поширена про нього інформація є відомостями, які містять фактичні дані. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатись правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України «Про пресу та інші засоби масової інформації», статті 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності. Правильність думок і оцінок автора публікації можуть бути предметом думок та оцінок інших осіб, а не предметом повноважень судової влади, тому що визначати їх правильність у судовому порядку означає втручання в правовий статус громадянина. Крім того, відповідно до частини першої статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Сам факт, сприйняття позивачем суб`єктивних суджень, як таких, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення її прав з боку відповідача. Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку. Виходячи з роз`яснень викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995року(зі змінами внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed