Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за нею право власності на: житловий будинок № 3 по вул. Івана Огієнка в с. Рудня-Городище Житомирського району Житомирської області, з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку площею 1,7643 га, кадастровий номер 1822086200:01:000:0248, що знаходиться на території Руднє-Городищенської сільської ради Житомирського району Житомирської області; земельну ділянку площею 0,4516 га, кадастровий номер 1822086200:01:000:0785, що також знаходиться на території вищевказаної сільської ради, як за спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] У судове засідання сторони не зявились, проте як від представника позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача ставлення до позову не виказав. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 7 лютого 2017 року помер [PERSON] (а.с.7), який за життя, а саме 6 листопада 1991 року, слав заповіт, яким усе належне йому майно заповів [PERSON], тобто позивачеві (а.с.6). Згідно копій державний актів (а.с.11, 15) [PERSON] на праві власності належали спірні у даній справ земельні ділянки: площею 1,7643 га, кадастровий номер 1822086200:01:000:0248, що знаходиться на території Руднє-Городищенської сільської ради Житомирського району Житомирської області, та площею 0,4516 га, кадастровий номер 1822086200:01:000:0785, що також знаходиться на території вищевказаної сільської ради. Крім цього, згідно довідки, виданої 19 квітня 2017 року Руднє-Городищенською сільською радою Житомирського району Житомирської області (а.с.20) за [PERSON] згідно погосподарської книги рахувався житловий будинок № 3 по вул. Івана Огієнка в с. Рудня-Городище Житомирського району Житомирської області, право власності на який станом на 11 травня 2017 року не зареєстровано (а.с.19). Позивач є єдиною спадкоємицею до майна померлого [PERSON] (а.с.8). Постановою нотаріуса від 21 вересня 2017 року (а.с.10) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне і вищевказане нерухоме майно у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки та правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як зясовано, спадкодавець за життя був фактичним власником спірних житлового будинку та земельних ділянок. У зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки та з огляду не те, що спадкодавець за життя належним чином оформити своє право власності на будинок не встиг, позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття нею права власності, як спадкоємицею за заповітом, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію Апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 1 673,43 гривні, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved