Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, яку в ході судового розгляду справи в частині стягнення грошової компенсації уточнила, до[PERSON] про поділ спільного майна, та просила визнати квартиру та автомобіль спільним майном подружжя, поділивши його шляхом визнання за нею та [PERSON] право власності по Ѕ частині квартири, загальною площею 47,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , та право власності по Ѕ частині автомобіля «Volkswagen Passat», 2008 року виробництва, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Позов обґрунтовує тим, що 24 липня 2004 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який 07 жовтня 2020 був розірваний та на даний час вони проживають окремо. В період шлюбу ними було нажито спільне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: двохкімнатна квартира загальною площею 47,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль «Volkswagen Passat», 2008 року виробництва, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . [PERSON] відмовляється у добровільному порядку розділити вказане майно. За таких обставин вона змушена вжити заходів щодо захисту свого права в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, уточнила позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації, решту позовних вимог просила залишити незмінними, а також повідомила, що змінила анкетні дані з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали. Судом встановлено, що 24 липня 2004 року сторони уклали шлюб, який 07 жовтня 2020 був розірваний та на даний час вони проживають окремо. За час шлюбу та за рахунок спільних коштів було нажито спільне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: двохкімнатна квартира загальною площею 47,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль «Volkswagen Passat», 2008 року виробництва, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та визнаються. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Тлумачення ст. 60 СК України, свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню, в порядку ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з викладеним, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 2542,90 грн. судового збору, стягнути з відповідача за на користь позивача 2542,90 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved