Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 01.06.2006 року. Спільне життя не склалося, у зв`язку із чим в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває позовна заява про розірвання шлюбу. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем. Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти. Виходячи із вищенаведеного вважає, що єдиним виходом із ситуації є вирішення питання в судовому порядку. Вказує на те, що має стабільний дохід, житло, в якому проживає разом із дітьми належить їй на праві власності, таким чином, може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Ухвалою суду від 14.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, яка занесена до протоколу судового засідання від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, про день час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовну заяву підтримує, звертає увагу на те, що прізвище позивача було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить заява представника позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи згідно поданих документів та відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, долучено копію рішення Ірпінської міської ради від 01.10.2020 року № 130/14, яким затверджено висновок, а також копію самого висновку. Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 01.06.2006 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.12). У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтв про народження дітей вбачається, що батьками дітей є позивач та відповідач (а.с.13, 14). На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року, шлюб між сторонами було розірвано, повернуто позивачу дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи, діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.15, 16). Проте, відповідно до акту від 14.08.2020 року складений депутатом Ірпінської міської ради VII -го скликання [PERSON] , за адресою [ADDRESS] не зареєстровані, але дійсно фактично проживають [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 19), де вона фактично проживає разом з дітьми. Згідно з наданою характеристикою з місця роботи, позивачка позитивно характеризується (а.с. 20). З характеристики, надана Ірпінською спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 12 з вивченням іноземних мов (школа лінгвістики) імені Заріфи Алієвої вбачається, що позивач та сім`я [PERSON] характеризується позитивно, [PERSON] з першого року навчання [PERSON] в школи активно займається організаційними питаннями в класі, що пов`язані з навчанням за програмою науково - педагогічного проекту «Інтелект України», член батьківського комітету протягом 7 років, активно допомагає в роботі з дітьми класному керівнику (а.с.22). Відповідно до довідки про доходи, позивач займає посаду головного бухгалтера ТОВ «Технік Парк», дохід за період з 01.10.2019 року по 31.07.2020 року склав 48018,91 грн. (а.с. 21). З довідки ТОВ «Ісіда - IVF» від 31.08.2020 року вбачається, що діти знаходяться під доглядом ТОВ «Ісіда - IVF» з 2017 року, щороку діти проходять загальний профілактичний медичний огляд, мати піклується про здоров`я дітей, постійно займається лікуванням, оздоровленням та профілактикою захворювань дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування, затверджений Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 130/14 від 01.10.2020 року, орган опіки та піклування визначив місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. З положень ст. 161 Сімейного кодексу України вбачається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Враховуючи наведене та висновок органу опіки та піклування від 01.10.2020 року № 130/14, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає їх інтересам. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved