Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який 05 жовтня 2013 року зареєстрований Личаківським відділом державної реєстрації актів реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 293. Крім цього, просить стягувати з відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 45% від доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя між сторонами не склалося, оскільки після одруження їхні відносини поступово почали погіршувалися, у них різні характери та погляди на життя, в сімї часто виникали сварки та непорозуміння, протягом тривалого часу вони проживають окремо, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. На даний час їх шлюб носить формальний характер, сімя остаточно розпалася, вони стали чужими людьми, а тому просить розірвати шлюб між ними. Крім цього, оскільки дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а рівень її доходів не дає можливості забезпечувати дитину матеріально на належному рівні, в той же час відповідач офіційно працює, але не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в повному обсязі, тому просить стягувати з відповідача аліменти. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з аналогічних підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали. Суду пояснили, що дійсно на даний час сімя остаточно розпалася, тривалий час сторони не підтримують подружні відносини та разом не живуть, сімю зберегти не вдалося, а тому не заперечили проти розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів відповідач визнав свій обовязок по сплаті таких на утримання спільної дитини, однак при вирішенні в цій частині позову просить врахувати його матеріальне становище та стягувати аліменти у розмірі 25% від його доходу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд задовольняє позов частково з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з Свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 217099 (а.с.3), шлюб між сторонами зареєстровано 05 жовтня 2013 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 293. В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося. Протягом тривалого часу сторони разом не проживають, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Обоє сторін в судовому засіданні визнали, що їхня сімя остаточно розпалася через різні погляди на життя та побут, на даний час шлюбні відносини між ними фактично припинилися, зберегти їх ніхто із сторін не бажає, а тому примирення між ними не можливе. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін та дитини, а тому шлюб слід розірвати. Крім цього, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів слід задоволити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з Свідоцтва про народження (а.с.4), батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обовязку. З врахуванням положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час малолітній [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON], дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач з дитиною не проживає. В судовому засіданні представник позивача ствердила, що рівень матеріального становища позивача не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби виховання та розвитку дитини. Згідно з довідкою від 01.11.2016 року (а.с.21), позивач [PERSON] знаходиться на обліку в Личаківському ВСЗ та отримала одноразову допомогу при народженні однієї дитини за період часу з серпня 2015 року по жовтень 2016 року у розмірі 12040,0 гривень. Як вбачається з довідки про доходи відповідача, останній працює на посаді інспектора у ГУ Національної поліції у Львівській області, загальна сума доходу за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року становить 21850,0 гривень. А тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням потреб дитини та наданої допомоги самою матірю, враховуючи матеріальний стан відповідача, його стан здоровя та вік, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти щомісячно на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] і до досягнення ним повноліття у розмірі 25% з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини. А тому позов в цій частині слід задоволити частково, судові витрати покласти на відповідача. При цьому, слід розяснити сторонам, що як за позивачем, так і за відповідачем залишається право на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів у випадку зміни матеріального становища відповідача.

Outcome: approved