Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживачів, стягнення інфляційних втрат, 3% річних, відшкодування моральної шкоди та в своїх позовних вимог зазначила, що 29 січня 2014 року між нею та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», був укладений договір банківського вкладу «З любов'ю, VAB! «Піврічний» № 733753/2014 (у доларах США), За умовами цього договору строком на тринадцять місяців позивач вніс 12000,00 дол. США з подальшою його пролонгацією та процентною ставкою 12 % річних. Однак після закінчення строку дії договору. Працівниками банку було повідомлено позивачку про неможливість повернути їй вказані кошти та найшвидшим шляхом їх повернення буде підписання нового договору, в результаті чого між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір банківського вкладу на шість місяців та аналогічними умовами попер нього договору. Також між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір банківського кладу на вимогу «Для виплат» згідно умов якого відповідач відкрив позивачу вкладний рахунок № [NUMBER], відповідно до якого банк зобов'язався повертати зараховані на рахунок грошові кошти та сплачувати відсотки за їх користування в розмірі 0,1% річних. Позивач неодноразово зверталася на ім'я керівника відділення № 66 ПАТ «ВіЕйБі» про повернення коштів з поточного рахунку за договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER], проте відповідач не повернув позивачу кошти, що знаходяться на вищевказаному рахунку. В зв'язку з чим остання просила стягнути кошти з відповідача, а саме: 5000,00 грн. - моральної шкоди, 38241,90 грн. - інфляційних втрат за період з 10.09.2014 року по 12.02.2015 року, 3543,94 грн. - 3% річних за період з 10.09.2014 року по 12.02.2015 року. З метою повернення суми з вказаного рахунку, позивач звернувся до відповідача з вимогою повернення коштів за вищевказаним договором. Однак, відповідач не виконав свій обов'язок щодо повернення грошових коштів належних позивачу в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 29 січня 2014 року між нею та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», був укладений договір банківського вкладу «З любов'ю, VAB! «Піврічний» № 733753/2014 (у доларах США), За умовами цього договору строком на тринадцять місяців позивач вніс 12000,00 дол. США з подальшою його пролонгацією та процентною ставкою 12 % річних. 29 січня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір банківського кладу на вимогу «Для виплат» згідно умов якого відповідач відкрив позивачу вкладний рахунок № [NUMBER], відповідно до якого банк зобов'язався повертати зараховані на рахунок грошові кошти та сплачувати відсотки за їх користування в розмірі 0,1% річних. 27.08.2014 року, 12.09.2014 року, 29.09.2014 року, 08.10.2014 року заявником було подано заяви на ім'я керівника відділення № 66 ПАТ «ВіЕйБі» про повернення коштів з поточного рахунку за договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER]. Відповідно до п.1.2. договору банківського вкладу, банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» № [NUMBER], код банку 380537, надалі - Рахунок - кореспондент. На цей рахунок кореспондент банк перераховує нараховані проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченні строку його дії. 03.03.2014 року заявником було подано заяву на ім'я начальника відділення № 66 ПАТ «ВіЕйБі» про дострокове розірвання договору банківського вкладу. Згідно ст. 1166 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення 3% річних необхідно зазначити, що так як відповідач прострочив виконання умов Договору банківського рахунку за період часу з 10.09.2014 року по 12.02.2015 року, з відповідача підлягає стягненню сума трьох відсотків річних за час невиконання ним взятих на себе зобов'язань за період часу з 10.09.2014 року по 12.02.2015 року, в розмірі 3543,94 грн.. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 38 241,90 грн., суд вважає за необхідне відмовити в даній частині, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Договір банківського рахунку сторонами було укладено у доларах США, а оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (висловленої під час розгляду справи №6-113цс 14) вбачається, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. слід зазначити наступне. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним договором та Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - Зобов'язальне право, нормами якої стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Тому у випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення грошових коштів, положення ст. 1167 ЦК України не застосовуються. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів, а саме 3% річних за час невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за період часу з 10.09.2014 року по 12.02.2015 року, в розмірі 3543,94 грн. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст. 625, 1166 ЦК України та

Outcome: partial