Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить встановити факт проживання із спадкодавцем на момент смерті, факт належності май на спадкодавцю та визнати за нею право на земельну ділянку. Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] помер її дядько [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку. Сертифікату на право на зазначену земельну ділянку у неї немає та відновити його неможливо з огляду на зміни в законодавстві. На день смерті дядька вона проживала разом з ним, від спадщини вона не відмовилася, іншим спадкоємців окрім неї немає. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю сертифіката про право на землю. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача Тудорковицької сільської ради в судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу, дошлюбне прізвище позивачки - « [PERSON] ». З довідок №333 від 13.06.2019р. та №97-13-0.181-2937/181-19 від 09.12.2019р. встановлено, що спадкодавцю [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №12655 від 31.05.1997р., реєстраційний № 655 , площею 2,49га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Тудорковицької сільської ради Сокальського району. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть. З довідки №591 від 18.07.2018р. встановлено, що позивач [PERSON] доглядала за покійним [PERSON] до дня його смерті, вела з ним спільне господарство та похоронила його за власні кошти. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р., справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадові права й обов`язки інших осіб та за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З досліджених доказів судом встановлено, що позивач, незважаючи на відсутність місця реєстрації, дійсно проживала із спадкодавцем. В силу ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ч. 1 п. г ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті матері, постійно проживала з ним на час смерті та не відмовилася від прийняття спадщини після смерті останнього. В той же час, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За таких підстав, позивачці належить право спадкування права на земельну ділянку, а не права власності на таку, що є підставою часткового задоволення даної позовної вимоги. Що стосується позовної вимоги про встановлення факту отримання її дядьком [PERSON] у власність спірної земельної ділянки, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень Глави 6 Розділу IV Циільного процесуального кодексу України та роз`яснень, викладених в Пленумі Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», може бути встановлено факт володіння на праві власності певним майно, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на це майно, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В свою чергу, позивач просить встановити факт отримання майна у власність. Крім того, дана вимога стосується особистих майнових прав [PERSON] , а оскільки він помер, позивач не наділена правом ставити дану вимогу на вирішення перед судом. Також, суд зважає і на те, що вищезазначений сертифікат підтверджує право на земельну ділянку, а не засвідчує право власності на таку. За таких підстав, дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: partial