Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Зазначила, що після смерті 09 листопада 2016 року її батька [PERSON] залишилося майно, а саме: житловий будинок та земельні ділянки. За життя [PERSON] слав заповіти на імя позивача, про які йому стало відомо лише після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Маючи намір прийняти спадщину, позивач звернулася до приватного нотаріуса, однак отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін. Стосовно поважності пропуску строку для прийняття спадщини зазначила, що вона має інвалідність ІІ групи з дитинства в звязку з церебральним паралічем. Внаслідок тривалої хронічної хвороби позивач майже не рухалася, що унеможливило прийняття спадщини у вказаний термін. Позивач вважає, що прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її батька, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ним та здійснювала догляд за останнім. У звязку з наведеним просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 25). Представник відповідача також подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 21). Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є дочкою [PERSON] (а.с. 5), який помер 09 листопада 2016 року (а.с. 8, 9). Встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітні розпорядження про передачу позивачу належної йому земельної ділянки, кадастровий № 1822082200:01:000:0119, площею 2,6997 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Денишівської сільської ради, що підтверджується заповітом від 28 липня 2015 року (а.с. 10), який був зареєстрований в Спадковому реєстрі, № 57743812 (а.с. 11), та житлового будинку і земельної ділянки, кадастровий № 1822082200:02:001:0111, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані по вул. Польовій, 17, в с. Михайлівка Житомирського району Житомирської області, та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,45 га, кадастровий № 1822082200:02:001:0112 і площею 0,15 га, кадастровий номер 1822082200:02:001:0113, що підтверджується заповітом від 18 травня 2015 року (а.с. 12), який був зареєстрований в Спадковому реєстрі, № 57457459 (а.с. 13). Встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] 18 травня 2017 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с. 14). Згідно з довідкою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] № 261/01-16 від 18 травня 2017 року позивач дійсно є спадкоємцем після смерті [PERSON]. Інформація щодо інших спадкоємців померлого в спадковій справі № 64/217 відсутня (а.с. 15). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 Цивільного кодексу України - далі - ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця й народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З огляду на наведене, дослідивши поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що наведені нею причини пов'язані з об'єктивними та істотними труднощами, що підтверджується певними доказами (а.с. 6, 7, 26), у звязку з чим, на переконання суду, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені.

Outcome: approved