Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 07 серпня 2004 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від спільного подружнього життя з відповідачем сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на життя. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть, сторони проживають окремо. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку з чим позивач просить суд шлюб - розірвати та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в розмірі 600 грн. на місяць. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 07 серпня 2004 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 131 /а.с.8/. Від спільного подружнього життя сторони мають - сина [PERSON], [INFO] /а.с.9/, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя. Понад 2 роки сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить їх інтересам, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає їх обґрунтованими та підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] - неповнолітній, проживає зі своєї матір'ю, потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач [PERSON] офіційно ніде не працює, тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття щомісячно в розмірі 600 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволенню. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина з 15 квітня 2014 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved