Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , який помер [INFO] , а також визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Мотивувала своїй позовні вимоги тим, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло вищезгадане майно. Зауважила, що [PERSON] набув право власності на вказаний будинок, вступивши в управління спадковим майном після смерті [INFO] його батька [PERSON] . Зазначила, що вказані розбіжності у написанні прізвищ виникли внаслідок фіксації в офіційному документі розмовного варіанту прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] ». Вказала, що правовстановлюючі документи на вказане майно були втрачені. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту на склав. Повідомила, що інші спадкоємці у [PERSON] відсутні. Зауважила, що вона для оформлення спадщини вона зверталася до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, якою їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, однак 29 жовтня 2021 року подала клопотання, у якому просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за відсутності представника або про відкладення судового розгляду не подав. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 жовтня 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 1977 року, стверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Позивач просить встановити факт того, що [PERSON] був сином [PERSON] , при цьому нею не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини. Подана до суду довідка Солонківської сільської ради Львівська обл., Львівський р-н, № 257 від 07 вересня 2021 року, у якій зазначено, що [PERSON] є сином [PERSON] не може бути прийнята судом до уваги за відсутності інших доказів, якими би підтверджувався факт родинних відносин між вказаними особами, в тому числі свідоцтвами про народження тощо. Щодо визнання за позивачем права власності на вищезгадане майно в порядку спадкування слід зазначити наступне. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст. 49 Закону України Про нотаріат на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. Дана позиція викладена також у листі Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з вимогами про визнання права власності на спадкове майно лише після отримання відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Враховуючи те, що позивачем не надано суду жодних доказів звернення її до нотаріуса для оформлення спадщини, а також відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання права власності на спадкове майно не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 382 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач у своїй заяві зазначила, що правовстановлюючі документи на спадкове майно були втрачені. При цьому позивач не надала суду жодних доказів, які підтверджували б втрату вказаних документів, а також доказів, які свідчили б про вчинення нею дій, спрямованих на пошук таких, зокрема, доказів звернення з відповідною заявою до бюро знахідок. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності інших спадкоємців померлого [PERSON] , а клопотання про витребування спадкової справи не заявлялося. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід також зазначити, що позивач у своїй заяві просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа якого становить 33,6 кв.м. Водночас, з поданого позивачем технічного паспорта вбачається, що площа вказаного будинку становить 37,6 кв.м. Крім того, у будинку наявна прибудова площею 6 кв.м, про яку позивач у своїй позовні заяві не згадує. З наданого технічного паспорту на об`єкт нерухомості неможливо встановити відповідність такого будівельним нормам та стандартам, а також здійснення самовільного будівництва. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed