Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

позивач звернулася до суду 08 квітня 2016 р. з позовом, вказавши, що з 13 червня 2014 року по 12 лютого 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON], що підтверджується записами у трудовій книжці та договором №1 [NUMBER] від 16.06.2014р. В порушення ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», починаючи червня 2014 року, відповідач не виплачував їй заробітну плату, в звязку із чим утворила заборгованість за період з червня 2014 року по лютий 2015 року, яка складає 10428 грн., оскільки відповідно до договору розмір її заробітної плати складав 1300 грн. на місяць. В зв'язку з невиплатою заробітної плати вона була змушена звернутися до роботодавця із заявою про звільнення. 12 лютого 2015 року її було звільнено за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідач на неодноразові її вимоги відмовлявся надати довідку про заборгованість з виплати її заробітної плати. Таким чином, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. Станом на 11.04.2016р. сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку розраховується за формуло виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати 1300 грн. та складає 11 робочих днів за лютий 2015р. (715 грн.)+13 місяців з березня 2015р. по березень 2016р. включно (16900 грн.)+ 7 робочих днів квітня 2016р. (433,33 грн.) = 18 048,33 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 10428 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 18048.33 грн., а всього 28476.33 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що передбачені договором кошти по заробітній платі позивача отрмала, навіть більше. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові необхідно відмовити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до трудового договору від 13 червня 2014 року укладеного між [PERSON], як приватним підприємцем, та [PERSON], як працівником, остання прийнята на посаду бухгалтера, з оплатою праці у розмірі 1300,00 грн. на місяць (а.с. 5 копія трудового договору). 12 лютого 2015 року [PERSON] звільнено з роботи за згодою сторін згідно ст. 36 п.1 КЗпПУ (а.с. 8-10 копія трудової книжки, а.с. 36 копія заяви). Згідно копії письмових пояснень позивачки, звільнення відбулося з звязку з не влаштовуванням її графіку роботи (а.с. 33-34). Згідно довідки-відомості щодо виплати заробітної плати [PERSON], яка міститься в матеріалах справи, за квітень їй нараховано та виплачено (що підтверджується підписами позивача) суму 480 грн., за травень 2700 грн., за червень 3500 грн., за липень 3500 грн., за серпень 3500 грн., за вересень 3500 грн., за січень 4000 грн., жовтень 3500 грн., листопад 3500 грн., грудень 3500 грн., січень 4000 грн. (а.с. 52-53). Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами вказаного факту нарахування та отримання нею зазначеної заробітної плати. Тобто, виходячи з заявлених позовних вимог, [PERSON] не отримувала заробітну плату в сумі 1300 грн. щомісячно з червня 2014 р. по лютий 2015 р. в зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті заробітної плати на загальну суму 10428 грн., натомість згідно копій платіжних відомостей вона отримала заробітну плату за вказаний період на суму 32500 грн. Крім того, згідно тексту заяви [PERSON] від 11.03.2014 р., поданої нею в правоохоронні органи, грошова заборгованість відповідача перед нею складала 2500 грн. (а.с. 49 копія заяви). Однак згодом розмір заборгованості збільшився. Згідно ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпПУ). У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ст. 10 ЦПК України). Враховуючи викладені обставини та надані письмові докази суд не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог.

Outcome: dismissed