Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання та лікування дитини, в якому просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 5\~500,00 грн. за встановлення металевої брекет системи та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач зазначає, що з 03.02.2001 року по 23.08.2018 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбних відносин діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає. В провадженні суду також перебуває позовна заява про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Старшому сину [PERSON], [INFO], на даний час встановлено діагноз: дистонія і ретенція 13 зубу, йому встановлено брекет систему на верхню щелепу та рекомендовано встановлення брекет системи на нижню щелепу. Вартість встановлення та фіксації металевої брекет системи верхньої щелепи склала 5\~500 грн. Вказана сума сплачена нею у стоматологічній клініці «Профідент». Разом витрати на лікування сина (понесені та ті що очікуються) складають 11\~000 грн. Вважає, що відповідач повинен понести половину вказаних витрат. Оскільки відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на лікування сина, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Крім того, у звязку зі зверненням до суду з вказаним позовом, вона понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 550,00 грн. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження. 24.10.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що він є інвалідом 3 групи, не працює, з вересня 2018 року перебуває на обліку в Мелітопольському МРЦЗ як безробітний, його пенсія складає 1\~452 грн. та щомісячне соціальне страхування по безробіттю - 380 грн., а всього 1\~832 грн. У звязку з ураженням ЦНС, він потребує постійного профілактичного лікування та додаткових витрат на своє лікування. Крім того, сімя розпалась на початку липня 2018 року, що свідчить про те, що на час встановлення брекету сину [PERSON], станом на 02.06.2018 року вони проживали однією сімєю та мали спільний бюджет, отже внесені кошти є їхніми сумісними спільними коштами. У звязку з зазначеними обставинами, він не спроможний за своїм матеріальним станом сплачувати додаткові витрати у розмірі, який зазначила позивач у позовній заяві. 30.10.2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона не погодилася з обставинами, викладеними у відзиві відповідача, та зазначила, що з серпня 2017 року відповідач не брав участі в утриманні дітей. Грошові кошти на брекет систему були нею позичені 01.06.2018 року та повернуті у жовтні 2018 року, отже вона самостійно розрахувалась з боргом, тому грошові кошти на придбання та встановлення брекет системи не є спільними грошовими коштами, а є її особистими коштами. Діти перебувають на її повному утриманні, оскільки позивач не виділяє жодних грошових коштів на утримання дітей. Вважає додаткові витрати на лікування сина, які вона несе самостійно, повинні бути відшкодовані відповідачем по справі та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач та її представник після оголошення перерви в судове засідання не зявилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. В судовому засіданні по даній справі, що відбулося до оголошення перерви, позивач [PERSON] суду пояснила, що коли сину було рекомендовано встановлення брекет системи вона 01.06.2018 року звернулася до своєї подруги, в якої позичала гроші на її придбання і встановлення. Оскільки вартість такої брекет системи велика, то вирішили встановити спочатку на верхню щелепу. Брекет система була встановлена 02.06.2018 року, про що свідчить розписка і товарний чек. В жовтні 2018 року вона самостійно віддала суму запозичених грошей, відповідач у поверненні грошей участі не приймав. Зараз дитині потрібно встановити брекет систему на нижню щелепу, однак в неї не має зараз такої суми, щоб провести лікування дитини. Вважає, що відповідач, як батько дитини, повинен нести половину додаткових витрат на лікування дитини, а тому оскільки він добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 550,00 грн. Відповідач, явка якого судом була визнана обовязковою, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача\~ після\~ оголошення\~ перерви\~ в\~судове засідання\~не зявився.\~В судовому засіданні до оголошення перерви представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідач є інвалідом 3 групи, не працює, з вересня 2018 року, перебуває на обліку як безробітний в Мелітопольському МРЦЗ, його дохід складається з пенсії у розмірі 1\~452 грн. та щомісячного соціального страхування по безробіттю в розмірі 380 грн., тому його матеріальний стан не дозволяє надавати відповідну допомогу на лікування дитини. Вважає розписки про позику грошей, що надані позивачкою, недопустимими доказами, оскілки не відповідають вимогам закону, оскільки особа, в якої позивач нібито позичала гроші, є її подругою. Товарний чек також не відповідає вимогам закону та не підтверджує кому саме встановлювалася брекет система, ким встановлювалася та хто сплачував за ці послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 03.02.2001 року по 23.08.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.08.2018 року (а.с.7, 32-33). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5, 6). Положеннями\~ст. 141 СК України,\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою\~ст. 157 цього Кодексу. Згідно із\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 004283 від 22.03.2005 та свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 156750 від 07.10.2010. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.10.2018 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.35-36). Згідно із\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року\~до передбаченої\~ст. 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що дитина сторін - [PERSON], [INFO],\~перебуває на\~лікуванні у\~лікаря ортодонта\~та йому встановлений діагноз: дистонія і ретенція 13 зубу, йому встановлено брекет систему на верхню щелепу та рекомендовано встановлення брекет системи на нижню щелепу. Дана обставина підтверджується довідкою від 16.08.2018 року (а.с.8). Вартість встановлення та фіксації металевої брекет системи верхньої щелепи склала 5\~500 грн., яка була сплачена позивачем у стоматологічній клініці «Профідент», на підтвердження чого нею наданий товарний чек № 10 від 02.06.2018 року. Зазначені грошові кошти були позичені позивачем 01.06.2018 року, про що суду надана відповідна розписка, та повернуті нею особисто у жовтні 2018 року, коли шлюбні стосунки між сторонами були розірвані та відповідач не надавав позивачу будь-якої допомоги в утриманні дітей. Суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача щодо неналежності доказів, наданих позивачем, оскільки відповідач, явка якого була визнана судом обовязковою, в судове засідання не зявився та не надав особистих пояснень щодо обставин лікування дитини у лікаря ортодонта, встановлення брекет системи на верхню щелепу дитини та оплати її придбання та встановлення, а також його участі у витратах на лікування дитини. До того ж, з відзиву на позов вбачається, що відповідач не приймав участі у витратах на лікування дитини та не надав доказів, що ці витрати несла не позивач, а інша особа. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, оскільки підтверджуються представленими доказами, які суд вважає допустимими. Так, судом встановлено, що неповнолітньому сину сторін, [PERSON], [INFO],\~за \~призначенням лікаря\~ортодонта \~встановлено брекет\~систему не\~верхню щелепу\~ та\~рекомендовано \~встановлення \~брекет системи\~на нижню\~щелепу.\~ Вартість\~встановлення двох\~брекет систем\~дитині становить\~11\~000\~гривень (5\~500\~х 2).\~Половина цих\~витрат на\~даний час\~ понесена\~позивачем,\~а \~тому половину\~витрат на\~лікування дитини\~повинен нести\~відповідач,\~як батько\~дитини.\~ \~ У відповідності зі\~ст. 133 ч.3 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно зі\~ст. 137 ч.2 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Договором про надання правничої допомоги, укладеним 28 серпня 2018 року між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] передбачено, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 550 гривень, який визначено за домовленістю сторін (а.с.12). Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду договір про надання правничої допомоги від 28 серпня 2018 року, квитанцію від 29.08.2018 року, а також звіт про виконані послуги за договором про надання правової допомоги та представництво інтересів від 28.08.2018 та акт від 29.08.2018 року про виконані (роботи) послуг (а.с.11). Відтак, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 550 гривень, доведені належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 141,\~180,\~185 СК України\~та

Outcome: approved