Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01 квітня 2013 року при підвищенні температури повітря на подвір*ї, відповідачем без попередження було відключено подача тепла в будинок по [ADDRESS] від котельні розташованої в будинку, однак при зниженні температури повітря подача тепла не відновилась. З цього приводу мешканцями будинку було подано скаргу відповідачу. Дії відповідача вважає неправомірними та просить суд визнати неправомірним закінчення 04 квітня 2013 року опалювального сезону; визнати неправомірною відсутність достовірної інформації про дату закінчення опалювального сезону; визнати неправомірною відсутність інформації про зниження вартості послуг у зв'язку з достроковим закінченням їх надання; стягнення переплати за теплопостачання за квітень 2013 року в сумі 7,65 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 6 000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та зобов'язати відповідача розглянути подану ним скаргу від 03 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що у зв'язку з підвищенням середньодобової температури повітря, яке спостерігалось з 31 березня 2013 року, Дніпропетровський міський голова [PERSON] своїм розпорядженням № 107 - р від 02 квітня 2013 року дозволив організаціям, що експлуатують комунальні, виробничо - опалюва льні котельні та теплові мережі у м. Дніпропетровську, закінчити опалювальний сезон 2012 - 2013 p.p. після підвищення середньодобової температури зовнішнього повітря + 8 С протягом трьох діб /а.с.22 оборот/. Згідно з довідкою, наданою Дніпропетровським регіональним центром гідрометрологїї, в квітні 2013 р. зафіксовані наступні показники середньодобової температури повітря: 01 квітня 2013 року +14,2С, 02 квітня 2013 року + 9,6С, 03 квітня 2013 року + 7,6 С, 04 квітня 2013 року + 12,5 С, 05 квітня 2013 року + 13,2 С /а.с. 22/. Надання послуг з централізованого опалення здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово - комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановю КМУ від 21 липня 2005 року № 630 якими чітко визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов'язки споживача і виконавця, а також інші питання. Вимоги щодо кількісних і якісних показників послуг та зменшення плати у разі їх відхилення від нормативних наведені в додатку до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водо відновлення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, який затверджено постановою КМУ № 151 від 17 лютого 2010 року. Щодо послуги «централізоване опалення» встановлені вимоги: своєчасний початок і закін чення опалювального сезону; безперебійність надання послуги протягом опалювального се зону; відповідність температури повітря в житлових приміщеннях санітарній нормі. Відповідно до п. 5 «Правил надання послуг з централізованого опалення... » рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуа тації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами. Так, до 11 квітня 2013 року продовжували отримувати тепло об'єкти соцінфраструктури - лікарні, ди тячі дошкільні заклади та учбові заклади, оскільки, з огляду на специфіку цих закладів, встановлені законом санітарні норми щодо температурних показників в приміщеннях цих закладів є іншими. Отже дії відповідача при прийнятті рішення про закінчення опалювального сезону і припинення подачі тепла на багатоквартирні житлові будинки, відповідали вимогам діючого законодавства. Стосовно розгляду скарги позивача від 15 квітня 2013 року судом встановлено, що на адресу відповідача від [PERSON] та [PERSON], що мешкають за адресою [ADDRESS], надійшла скарга (вх. № 645) з додатком акт-претензія. Відповідно стаття 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Згідно ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Стаття 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Так, позивач подав скаргу 15 квітня 2013 року, разом з актом - претензій, відповідь на його скаргу була надана 25 квітня 2013 року, тобто в строк передбачений Законом України «Про звернення громадян», та направлено простим листом без повідомлення, оскільки Закон України «Про звернення громадян» не передбачає направлення відповідей на звернення рекомендованою поштою з повідомленням. Відповідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обгрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Так, між позивачем та відповідачем 10 квітня 2013 року укладено договір № 03155 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гаря чої води /а.с. 18-19/. Пунктом 5 даного договору передбачено, що - вартість опалення 1 кв. м. опалюва льної площі - 7,3 грн./ кв. м., - вартість теплової енергії на підігрів гарячої води - 14,38 грн./куб. метр за встановленими нормами споживання теплової енергії; - тариф на теплову енергію - 291,5 грн./Гкал. Згідно з п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення ...» у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем бу динку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Будинок [ADDRESS] обладнаний приладом обліку теплової енергії, і на рахування споживачам вартості централізованого опалення КП «Теплоенерго» проводить згідно з п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення...», а саме: згідно з пока заннями приладу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі квартир споживачів. Постановою від 14 грудня 2010 року № 1842 Національна комісія регулювання електроенергетики України установила для КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради тариф на теплову енергію: для населення - 242,92 грн. за 1 Гкал(без ПДВ), 291,50 грн. (з ПДВ). Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлені основні обов'язки тепло постачальної організації, в тому числі - повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації: при зміні тарифів на теплову енергію. Так, відповідачем були роздруковані 1700 об'яв для розміщення їх на житлових будинках, що підтверджуєть ся копією службової записки заступника директора та копією об'яви /а.с.27/, та було замовлене розміщення реклами на місцевому телевізійному каналі (російською «бе гущая строка») /а.с. 28/. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надав належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, позивача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються лише на його припущеннях та нічим не підтверджуються. На підставі викладено,

Outcome: dismissed