Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 246 645 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4 384,8 грн., моральної шкоди в сумі 250 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 12.08.2011р. між ФОП [PERSON] та позивачем було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю на посаду продавця продовольчих товарів в магазині «Хрещатик». З моменту підписання трудового договору працювала продавцем продовольчих товарів в магазині «Хрещатик», який належить ФОП [PERSON] та паралельно в магазині товарів в магазині «Хрещатик», який належить ФОП [PERSON], з яким також 12.08.2011 р. підписала трудовий договір. 04.02.2015 р. прийшовши разом з колегою [PERSON] на роботу, їх зустріли [PERSON], [PERSON] та повідомили про звільнення з 01.02.2015 року, віддали трудову книжку, в якій не було запису про роботу у відповідача. За весь час роботи позивачці не надавалась відпустка та не виплачувалась компенсація за невикористану відпустку, а також не виплачувалась заробітна плата за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні та понаднормову роботу. Після уточнення позовних вимог, позивач, просила поновити її на роботі, стягнути 145 534,62 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 4 240,40 грн./міс., та моральну шкоду в розмірі 250 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, позовні вимоги в судовому засіданні підтримав представник позивача, який просив позов задовольнити. Пояснив, що відповідач звільняючи [PERSON] не надала їй наказу про звільнення, не зробила про це запис у трудовій книжці, не виплатила заробітну плату в повному обсязі. Позивач в попередньому судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити. Пояснила, що одночасно працювала у двох магазинах з однаковою назвою «Хрещатик», один - продовольчі товари що належить ФОП [PERSON], а інший - підакцизні товари що належить ФОП [PERSON] з іншим продавцем [PERSON] Робочий день тривав 16 год., оскільки магазин працював без вихідних, з 7 год. по 23 год., за графіком - два дні робочих та два дні вихідних, незалежно від святкових чи неробочих днів, а згідно трудового договору отримувала мінімальну заробітну плату. Жодних виплат за роботу в понаднормовий час, вихідні та святкові відповідач не здійснювала. Крім того, за час роботи щорічна відпустка не надавалась та не виплачувалась компенсація за невикористану відпустку. Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти позову, пояснили, що вимоги трудового договору укладеного між [PERSON] та відповідачем не виконувались лише позивачем, оскільки остання була відсутня на роботі з невідомих причин, ігнорувала виклики на роботу та вимоги надати пояснення щодо причин відсутності на роботі. Даний договір був чинний та позивач мала виконувати свої обов'язки на робочому місці, договір знятий з реєстрації лише 04.12.2015 р. без присутності найманого працівника (позивача). Відповідач в попередньому судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що 12 серпня 2011 року уклала трудовий договір з позивачем на посаду продавця в магазин «Хрещатик». Позивач працювала згідно трудового договору не більше 40 год. на тиждень, щорічно ходила у відпустки. В лютому місяці [PERSON] не вийшла на роботу, на телефонні дзвінки не відповідала, пояснень відносно причин відсутності на роботі не надавала. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2011 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, який зареєстрований у Кам'янець-Подільському міському центрі зайнятості № 22211100975, за умовами якого позивач зобов'язувалась виконувати обов'язки продавця продовольчих товарів, а роботодавець зобов'язувався оплачувати працю в розмірі мінімальної зарплати, час виконання робіт не більше 40 год. на тиждень. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Умовами трудового договору між працівником і фізичною особою від 12 серпня 2011 року визначено час виконання робіт - не більше 40 год. на тиждень (п. 4 договору), два дні вихідних (п.5 договору) та розмір заробітної плати - мінімальна заробітна плата (п. 3 договору). Трудовий договір підписаний сторонами та зареєстрований у Кам'янець-Подільському міському центрі зайнятості № 22211100975. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У разі виникнення спору про звільнення, розглядаючи даний спір, суд оцінює причини поважності відсутності на роботі працівника. Виходячи з норми чинного трудового законодавства, звільнення працівника за прогул має пройти такі стадії: - фіксування факту відсутності працівника на робочому місці; - у табелі обліку робочого часу та виходу на роботу робиться відповідна відмітка про відсутність працівника; - після появи працівника в нього слід отримати пояснення про причину відсутності. Про відмову дати пояснення складається відповідний акт з підписами не менше двох свідків; - усі зібрані матеріали передаються керівникові установи чи підприємства; - керівник готує і передає до місцевого комітету профспілки відповідне подання про дачу згоди на звільнення працівника за прогул по п.4 ст.40 КЗпП з указанням конкретної дати і часу відсутності працівника на робочому місці; - комітет профспілки розглядає подання з викликом працівника і заслуховує його пояснення; - у разі дачі дозволу на звільнення (колегіальне рішення з дотриманням кворуму ) - керівник видає відповідний наказ про звільнення, зміст якого має відповідати поданню та дозволу профкому. З наказом слід ознайомити працівника і підтвердити це його підписом. Про відмову складається відповідний акт з підписами не менш, як двох свідків. У день звільнення (відповідно до наказу) працівник має отримати належним чином оформлену трудову книжку і розрахунок - ст.47 КЗпП. Відмова оформляється відповідним актом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту №1 від 04.02.2015 року, продавець [PERSON] була відсутня на роботі у магазині «Хрещатик» з 8:00 до 17:00 години. Про наявність поважних причин, що пояснюють відсутність на роботі жодними засобами зв'язку не повідомляла, на телефонні дзвінки не відповідала. Відсутність [PERSON] на робочому місці в зазначений день підтвердила в суді свідок [PERSON], яка працює продавцем у магазині «Хрещатик» та пояснила, що з позивачкою виходили на роботу по графіку, у вихідні та святкові не працювали, в той час в магазині знаходились власники. Коли виходили на роботу, працювали по змінах з 8 год. по 15 год. та з 15 год. до 23 год. У відпустки ходили щороку. Свідок [PERSON], який надає бухгалтерські послуги відповідачу за договором, в судовому засіданні показав, що заробітну плату нараховує згідно табелів, оскільки [PERSON] з 04.02.2015р. на роботу не виходила, заробітна плата їй не нараховувалася. Листом від 25.02.2015 року ФОП [PERSON] повідомила [PERSON] про термінове прибуття на робоче місце для виконання покладених на неї трудовим договором обов'язків та надання пояснень щодо причин відсутності з 01.02.2015 року на роботі. 06.03.2015 року [PERSON] направила відповідь у якій пояснила, що не з'являлась на роботу з 04.02.2015 року та не виконувала свої трудові обо'язки, оскільки 04.02.2015 року була звільнена фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 01.02.2015р. без будь-яких причин. На усну вимогу поновити на роботі та виплатити заборговану заробітну плату відповідач відмовилась. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], 04.02.2015р. прийшовши разом з колегою [PERSON] на роботу, їх зустріли [PERSON] та [PERSON] та сказали, що в них не працюють з 01.02.2015 року та віддали трудову книжку, в якій не було запису про роботу у відповідача. Будь-яких пояснень ніхто в неї не вимагав, наказу про звільнення не надав, заробітну плату в повному обсязі не виплатив. Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив позивача без жодної на те підстави, з порушенням процедури звільнення, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити її на попередній роботі. Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов 'язковим працевлаштуванням. Позивачка є одинокою матір'ю двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, довідками виконавчого комітету Ходоровецької сільської ради №143 від 09.02.2015р., №1215 від 11.12.2015р., Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 16.03.2011р., довідкою РВ ДВС Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції від 06.08.2015р. про неотримання аліментів, довідкою від 17.12.2015р. з Ходоровецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів про те, що батько учня 8 класу [PERSON], [PERSON] участі у вихованні дитини не бере. Ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 145 534,62 грн., оскільки магазин працював за графіком «круглий рік без вихідних» з 7:00 год. по 23:00 год. і робочий день позивача становив 16 год. за схемою два дні робочих, два - вихідних незалежно від святкових чи неробочих днів. Вважає, що її заробітна плата, з розрахунку мінімального розміру заробітної плати за роботу продавцем продовольчих товарів 3-го розряду з оплатою понаднормової роботи (за кожну годину подвійний розмір) та роботи вночі (за кожну годину додатково 20% від встановленого середнього денного розміру) має становити 4 384,80 грн. на місяць (без врахування роботи у вихідні, святкові). Відповідач на заперечення факту наявності заборгованості по заробітній платі надав суду звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, з яких вбачається, що фізичною особою - підприємцем [PERSON] була нарахована заробітна плата, винагорода за виконану роботу за цивільно-правовими договорами та оплата допомоги, з якої утримано єдиний внесок та розрахунково-платіжні відомості за весь період роботи позивачки. Однак, ці звіти підтверджують факт нарахування найманим працівникам заробітної плати, але вони не підтверджують факт виплати даної заробітної плати конкретному працівникові, в тому числі і позивачу. Розрахунково-платіжні відомості не містять підписів про отримання нарахованої заробітної плати. З врахуванням того, що відповідачем не надано докази про виплату заробітної плати в повному обсязі, хоча представник і зазначив, що такий розрахунок проведено та виплату працівнику [PERSON] здійснено, не надавши підтвердження цьому, то вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за період з серпня 2011 року по січень 2015 рік включно в сумі 24 208 грн. 22 коп. (з якої підлягає відрахування обов'язкових платежів та внесків), є обгрунтованими та підлягають до задоволення. В задоволенні решти вимог слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, що вона є продавцем третього розряду, працювала понаднормово та у вихідні і святкові дні. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні показали, що зустрічали позивачку з роботи приблизно о 24:00 год., після другої зміни, оскільки вони не були працівниками магазину, про графік роботи позивачки їм відомо зі слів останньої. Покази свідка [PERSON] не конкретизовані. Крім того, за тривалий період роботи позивачка не зверталася про нарахування та виплату заробітної плати в понаднормовий час. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача в зв'язку з незаконним звільненням, суд керується Порядком визначення середнього заробітку, визначеним Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (пункт 2, абзац 3). Що стосується розрахунку суми заробітної плати за час вимушеного прогулу позивачки, то його необхідно розраховувати за період часу згідно поданих документів по день розгляду справи по суті, а саме : з 04.02.2015 року по 09.03.2016 року включно. Середньоденна заробітна плата позивача становить 64,14 грн. (1250 грн. (грудень 2014р.) + 1508,22 грн. (січень 2015р.) = 2758,22 грн. / 43 робочих дні. З огляду на викладене, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 275 робочих днів за період з 04.02.2015р. по 09.03.2016р. у сумі 17638,50 грн., з яких необхідно провести утримання податку з доходу фізичних осіб й інших обов'язкових платежів. Відповідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки власником не було проведено виплату нарахованої заробітної плати, що змушувало позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково, в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial