Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку уточнила та в обґрунтування уточнених вимог зазначила, що їй на праві власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. На сьогоднішній день у зазначеному домоволодінні ніхто не зареєстрований. Починаючи з лютого 2018 року відповідач незаконно заволодів її нерухомим майном за вищевказаною адресою, при цьому з цього часу перешкоджає їй у володінні та користуванні її майном, а саме неодноразово вчиняв сварки, навіть бійки, за які був притягнутий до адміністративної відповідальності Криворізьким районним судом Дніпропетровської області. Систематично порушував правила співжиття, перешкоджаючи їй у користуванні будинком, спричиняв їй тілесні ушкодження, що унеможливлює для неї проживання із ним в одному будинку Тому, просить суд усунути їй перешкоди у користуванні домоволодінням [ADDRESS] шляхом виселення з нього [PERSON]. Ухвалою судді від 25 червня 2018 року позовна заява прийнята судом до розгляду та справу призначено до підготовчого засідання. 27 листопада 2018 року ухвалою суду прийнята уточнена позовна заява, підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 43,58), заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Зі згоди позивача та її представника, які не заперечують проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача та її представника, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачу по справі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕЕ № 417418 від 16.02.2007 року, виданого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі за № 1-331 (а.с. 32) та свідоцтва про право на спадщину серії НАР №746784, зареєстрованого в реєстрі за № 1-790, виданого 04.11.2015 року державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори Деркач Я.В. (а.с. 31) належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13763850 від 02.03.2007 року та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46951326 від 04.11.2015 року (а.с. 9,10). З довідки Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 236 від 16.05.2018 (а.с. 11) видно, що за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Згідно довідки Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 235 від 16.05.2018 року [PERSON] з 1999 року проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 387, 391 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 157 ЖК України установлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пунктом 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України », роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української PCP осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо. Як зазначила в позові позивач та підтвердила в судовому засіданні, її брат [PERSON] - відповідач по справі, з лютого 2018 року самовільно зайняв її будинок , та постійно перешкоджає їй у володінні та користуванні її майном, а саме неодноразово вчиняв сварки, навіть бійки, виганяє її з будинку, про що також в судовому засіданні зазначили [PERSON] та [PERSON], які допитані в судовому засіданні в якості свідків. Факт самовільного вселення відповідача в будинок позивача також підтверджується письмовим поясненням депутата Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Дудки В.В. та підтвердженні мешканцями [ADDRESS], з яких вбачається, що [PERSON] в лютому 2018 року самовільно заселився в домоволодіння № [ADDRESS], яке належить [PERSON], після заселення [PERSON] неодноразово вчиняв скандали з бійками, ображає [PERSON] та не допускає її до будинку (а.с. 13). Факт вчинення [PERSON] скандалів та сварок з [PERSON], підтверджується листом Криворізького районного відділення поліції Криворізького районного відділу поліції ГУНП України від 12.04.2018 року, з якого вбачається, що [PERSON] зверталася до органів поліції з заявами про вчинення правопорушення [PERSON] відносно неї, однак в його діях вбачається ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (а.с. 14). Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року якою [PERSON] визнано винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню за вчинення домашнього насильства, а саме: [PERSON] неодноразово вчиняв сімейні сварки зі своєю сестрою [PERSON], в ході яких ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Також, позивач в судовому засіданні зазначила, що перешкоджаючи їй у користуванні власністю [PERSON], причиняв їй тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 894 від 21.06.2018 року, з якого вбачається, що було проведено судово-медичне обстеження [PERSON], яка пояснила, що 11.06.2018 року близько 18.30 год. в її будинку брат ногою вдарив її по правій нозі, хапав за праву руку та крутив за шкіру руками, внаслідок чого спричинив їй ушкодження які відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 38-40). У зв'язку з вище викладеним, суд приходить до висновку про необхідність усунення [PERSON] перешкод в реалізації її права власності (права володіння, користування і розпорядження) на майно, а саме: домоволодінням [ADDRESS] шляхом виселення з нього [PERSON] В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved