Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом про відповідальність за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що постановою Тетіївського районного суду, Київської області від 11 листопада 2003 року з відповідача на утримання неповнолітньої доньки Наталії, [INFO] на користь позивача було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян з 29.10.2003 року і до повноліття дитини. 29.12.2015 року постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови з підстав досягнення 09.07.2015 року дочкою [PERSON] повноліття. Даною постановою на 09.07.2015 року визначена сума заборгованості по аліментах в розмірі 32632 грн.62 коп., яку вона просить стягнути та пеню за 272 дні прострочення сплати заборгованості в розмірі 98551 грн.04 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги уточнили і просять стягнути з відповідача лише неустойку в розмірі 59884 грн.08 коп., посилаючись на те, що розмір заборгованості на момент подачі заяви до суду становить 19232 грн.62 коп., а тому пеня повинна становити на 24.05.2016 року 59884 грн.08 коп.. Представник відповідача по довіреності [PERSON] заперечує проти заявлених позовних вимог, пояснивши, що заборгованість виникла не з вини відповідача, постільки він не ухилявся від сплати аліментів, не був у розшуку, своєчасно повідомляв виконавчу службу про місце своєї роботи, але з невідомих йому причин державні виконавці не направляли виконавчий лист йому на роботу. Він періодично сплачував в добровільному порядку аліменти, про що свідчать копії квитанцій. Тому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані. Так в суді встановлено, що постановою Тетіївського районного суду, Київської області від 11 листопада 2003 року з відповідача на утримання неповнолітньої доньки Наталії, [INFO] на користь позивача було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян з 29.10.2003 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції і 26.03. 2012 року було закінчено виконавче провадження по ньому в звязку з тим, що боржник працює в ТОВ «Союз Авто», що знаходиться за адресою м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 22 а. 28.03.2012 року виконавче провадження направлено до ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва за місцем роботи відповідача. Заборгованості по сплаті аліментів не було.13.04.2012 року відкрито виконавче провадження в ВДВС Оболонського районного управління юстиції м. Києва і постановлено направити виконавчий лист головному бухгалтеру ТОВ «Союз Авто», де вже було вказано , що станом на 01.04.2012 року була заборгованість в сумі 1425 грн. Даний виконавчий лист в ТОВ «Союз - Авто» не поступав і аліменти за період роботи з 15.03.2012 року по 12.05.2013 року із заробітної палати відповідача не утримувались.15.01.2014 року до Тетіївського районного суду, Київської області надійшло подання ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, в якому вони просять видати дублікат виконавчого листа Тетіївського районного суду, Київської області № 2-815 від 11.11.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, постільки вказане виконавче провадження згідно акту приймання передавання від виконавця [PERSON] до виконавця [PERSON] не передано, тобто було втрачено. Ухвалою Тетіївського районного суду від 07.02.2014 року видано дублікат виконавчого листа, який направлено до ВДВС Оболонського районного управління юстиції по м. Києву 10.02.2014 року. 31.03.2014 року винесена державним виконавцем ВДВС в Оболонському районі постанова про закінчення виконавчого провадження і передачі його до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції по м. Києву. Розмір заборгованості не вказується. 29.05.2015 року закрито виконавче провадження, постільки дитина стала повнолітньою 09.07.2015 року і вказано, що заборгованість становить 32632 грн.62 коп. на 09.07.2015 року. Згідно довідки державного виконавця Гевел О.О. ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві заборгованість по аліментах становить на 09.07.2015 року 19232 грн.62 коп. і в якій він просить довідку розрахунок заборгованості на суму 32632 грн.62 коп. вважати недійсною. Встановлені в суді обставини, обєктивно підтверджуються зібраними по справі та дослідженими в суді доказами : копією свідоцтва про народження дитини, копією постанови про стягнення аліментів від 11.11.2003 року, довідкою про заборгованість № 1294/6-9367 віл 14.04.2016 року, довідкою ТОВ «Дікергофф Транспорт Україна» від 25.04.2016 року № 32, про те, що відповідач працював в даному підприємстві з листопада 2013 року по серпень 2015 року, копіями квитанцій про добровільну сплату аліментів відповідачем, копією подання про видачу дубліката виконавчого листа від 15.01.2014 року, копіями постанов ВДВС про закінчення виконавчих проваджень, довідкою від 26.05.2016 року № 119 / Д, виданою ТОВ «Союз Авто» про те, що [PERSON] дійсно працював в даному товаристві з 15.03.2012 оку по 12.5.2013 року і виконавчий лист на підприємство не надходив, тому аліменти за цей період не стягувались. Аналізуючи таким чином зібрані по справ і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так згідно ст. 196 СК України якщо заборгованість виникла з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому стягнення неустойки можливе лише у випадку виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти ( наприклад, ухилялася від сплати аліментів, знаходилась у розшуку, притягувалась до кримінальної відповідальності за несплату аліментів ). В суді позивач не навела доказів того, що саме з вини відповідача виникла заборгованість, розмір якої якимсь чином зменшилась з 32632,62 коп. до 19232 грн.62 коп. Він постійно працював, своєчасно повідомляв про зміну місця роботи державного виконавця. Його вини немає в тому, що виконавча служба не направляла виконавчий лист по місцю роботи, та втрачала його, про що свідчить звернення з поданням про видачу дублікату виконавчого листа. Він сплачував добровільно аліменти в розмірі, який значно перевищував встановлений в Постанові суду мінімальний розмір в ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Суд відноситься критично до твердження позивача про те, що законом не передбачено звільнення боржника від сплати неустойки в повному розмірі, крім випадку, коли боржник є неповнолітня особа, але в даному випадку стоїть питання не про звільнення від сплати пені, чи зменшення її розміру, а про те, чи є вина відповідача в тому, що така заборгованість утворилась.

Outcome: dismissed