Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому зазначає, що вона разом з дочкою [PERSON] та онуком [PERSON] є законними користувачами секції (житлового блоку) [ADDRESS], наданої їй згідно договору від 24.07.1997 року № 216, укладеного між нею і тогочасним власником гуртожитку - заводом «Аметист», і в якій вони проживають з 1997 року. Секція (житловий блок) складається з двох кімнат площею 19,0 та 11,5 кв.м. відповідно, кухні - 11,і кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., туалету - 1,2 кв.м., коридору - 6,6 кв.м., вбудованої шафи - 0, кв.м. та балкону - 1,2 кв.м. З урахуванням саме цієї площі позивач сплачує усі комунальні послуги. Вказаному будинку, переданому пізніше у власність Цюрупинської міської раді неодноразово за останні роки відповідними рішеннями ради змінювали статус з гуртожитку на жилий будинок і навпаки. З метою приватизації вказаного житла у вересні 2011 року позивач, підготувавши необхідний пакет документів, звернулася з відповідною заявою до виконавчого комітету Цюрупинської міської ради. Проте у грудні 2011 року відповідач своїм рішенням від 14.12.2011 року № 250 «Про надання дозволу на приватизацію житлових кімнат, житлових блоків (секцій) у гуртожитку» посиланням на порушення ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відклав розгляд питання стосовно позивача з мотивів, наведених у рішенні, а саме - що вона вже має приватну власність, а також зазначили на про необхідність звернутися до проектної організації для отримання висновків щодо відповідності перепланування діючим будівельним, санітарним іншим діючим нормам та внести відповідні зміни до технічної документації на кімнати, блоку (секції) у гуртожитку за відповідною адресою. Приводом для такого рішення відповідача стали дані технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], згідно яких з її боку мав місце самозахват кухні спільного користування та самочинне перепланування житлової кімнати ванної. Позивач зазначає, що наведене не відповідає дійсності, оскільки вказане жиле приміщення позивач отримала від заводу «Аметист» із вже здійсненим силами заводу переплануванням і окремою кухнею двокімнатну квартиру взамін трикімнатної квартири, яку мала отримати згідно договору № 23 від 02.12.1991 року, відпрацювавши на будівництві житлового будинку № 10 МЖК-3 у Цюрупинську але так і не отримала у зв'язку консервацією будівництва і подальшим продажом будинку за борги заводу. Наведене підтверджується довідкою БМУ-7 від 06.09.2011р. № 22. Пізніше, листом від 21.12.2011 року № 2033/2-14 за підписом міського голови позивачу повідомлено, що в разі усунення недоліків питання буде розглянуто додатково на комісії винесено на розгляд виконавчого комітету міськради. Всі намагання позивача вирішити зазначені питання в досудовому порядку виявилися безрезультатними. При цьому БТІ посилалося на неможливість виготовлення нового технічного паспорту на жиле приміщення, оскільки для цього необхідно рішення виконкому дозвіл на приватизацію саме 53,6 кв.м., а відповідач посилався на необхідність анулювання технічному паспорті відомостей про самочинне будівництво. Вважає, що зазначене рішення в частині, що стосується неї є помилковим і таким, підлягає скасуванню. Просить визнати за нею та членами її сім'ї [PERSON] і [PERSON] право на приватизацію секції (житлового блоку) [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м., визнати незаконним та скасувати підпункт 1.2.9 пункту 1.2 рішення виконавчого комітету Цюрупинської міської ради Херсонської області «Про надання дозволу на приватизацію житлових кімнат, житлових блоків (секцій) у гуртожитку» від 14 грудня 2011 року № 250 та зобов'язати виконавчий комітет Цюрупинської міської ради Херсонської області надати дозвіл на приватизацію секції (житлового блоку) [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м., який складається житлової кімнати площею 19,0 кв.м., житлової кімнати площею 11,5 кв.м., кухні - 11,0 кв.м. ванної кімнати - 2,6 кв.м., туалету - 1,2 кв.м., коридору - 6,6 кв.м., вбудованої шафи - 0,3 кв.м. та балкону - 1,2 кв.м. в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що у дійсності вона не здійснювала самозахвату кухні спільного користування, має всі підтверджуючі документи на всю займану нею площу. Комунальні послуги сплачує за площу 53,6 кв.м. та має відповідні договори. Щодо перепланування кімнат, то воно не є суттєвим, оскільки фактично має місце лише перенесення перегородок між житловими кімнатами. Крім того, суміжний блок також переобладнаний у окрему ізольовану квартиру. Просила її позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та пояснила, що з наданих для розгляду питання про надання дозволу на приватизацію документів [PERSON] вбачається, що остання має у власності житло, що підтверджується відповідною довідкою. Крім того, з технічної документації на квартиру вбачається, що позивачем здійснено перепланування квартири у зв'язку з чим виникло питання про відповідність цих змін діючим будівельним, санітарним та іншим діючим нормам. Вважає, що прийняте відповідачем рішення про відкладення розгляду заяви про приватизацію є обґрунтованим і не суперечить діючому законодавству. Просила у позові відмовити. Судом встановлено, що згідно з договором № 216 від 24.07.1997 року позивачу та членам її сім'ї надано кімнату [ADDRESS] в гуртожитку заводу «Аметист», житловою площею 50 кв.м. З 1997 року позивач та члени її сім'ї проживають за вищевказаною адресою, а з 1999 року були зареєстровані у вказаній квартирі. На даний час у кімнаті проживають позивач разом з дочкою [PERSON] та онуком [PERSON], [INFO] Секція (житловий блок) [ADDRESS] складається з двох кімнат площею 19,0 та 11,5 кв.м. відповідно, кухні - 11,і кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., туалету - 1,2 кв.м., коридору - 6,6 кв.м., вбудованої шафи - 0, кв.м. та балкону - 1,2 кв.м. Зазначене підтверджується договором про надання кімнати у гуртожитку, довідкою про склад сім'ї позивача, а також технічним паспортом на квартиру у гуртожитку. Судом також встановлено, що позивачу як працівнику заводу «Аметист», мали надати трикімнатну квартиру, але внаслідок припинення будівництва надали лише секцію у гуртожитку, але переобладнану під ізольовану двокімнатну квартиру. При цьому кухню загального користування переобладнали в індивідуальну шляхом закладення проходу до суміжних кімнат. У одній з суміжних житлових кімнат обладнали кухню в результаті чого утворилась ізольована однокімнатна квартира, що була надану іншому працівнику заводу. Всі роботи проводилися по узгодженню з адміністрацією заводу та за кошти заводу. Зазначені обставини підтверджується договором про поліпшення житлових умов № 23 від 02.12.1997 року та показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Починаючи з 1997 року позивач користується зазначеною квартирою, сплачує комунальні послуги виходячи з займаної площі 50 кв.м. Крім того, позивачу належить право власності на 54/100 житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. У вересні 2011 року позивач звернулася з заявою до виконавчого комітету Цюрупинської міської ради про передання займаного нею приміщення у власність та надала всі необхідні документи. У грудні 2011 року відповідач своїм рішенням від 14.12.2011 року № 250 «Про надання дозволу на приватизацію житлових кімнат, житлових блоків (секцій) у гуртожитку» посиланням на порушення ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відклав розгляд питання стосовно позивача зазначивши, що позивач вже має приватну власність, а також зазначили на про необхідність звернутися до проектної організації для отримання висновків щодо відповідності перепланування діючим будівельним, санітарним іншим діючим нормам та внести відповідні зміни до технічної документації на кімнати, блоку (секції) у гуртожитку за відповідною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), які використовуються громадянами на умовах найму, є об'єктами приватизації. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону, що передбачено ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом, що передбачено ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, відповідач мав розглянути заяву позивача про приватизацію не пізніше одного місяця з дня її надходження та прийняти рішення про надання згоди або про відмову в передачі житла у власність. Така відмова може мати місце виключно у випадках, передбачених законом. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не містить положень, які б надавали органу приватизації право відкласти розгляд заяви про приватизацію житла. Тому суд вважає, що відкладаючи розгляд заяви позивача відповідач фактично відмовив у задоволенні її заяви. Із наведених вище положень закону також вбачається, що громадяни, які використовують житлові приміщення на умовах найму, в тому числі у гуртожитках, мають право на приватизацію такого житла незалежно від наявності у них власного житла на праві власності. Таким чином, посилання відповідача на наявність у позивача власного житла є необґрунтованими. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», гуртожиток (як цілісний майновий комплекс або всі його відокремлені частини) відповідно до цього Закону повинен відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам та санітарно-гігієнічним вимогам, встановленим актами законодавства та технічними нормативами для такого типу житла, бути придатним для проживання в ньому людей і використовуватися виключно за призначенням. Суд також вважає безпідставними твердження відповідача про порушення позивачем вимог ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» оскільки відповідачем не наведено доказів того, що гуртожиток, який знаходиться по вул. Промисловій, 1 у м Цюрупинську не відповідає архітектурно-планувальним, технічним нормам та санітарно-гігієнічним вимогам, встановленим актами законодавства та технічними нормативами для такого типу житла, або є непридатним для проживання в ньому людей чи використовуватися не за призначенням. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача щодо наявності самозахвату кухні спільного користування та самовільного перепланування житлової кімнати та ванної. Так, за даними технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], має місце самозахват кухні спільного користування та самочинне перепланування житлової кімнати та ванної. Проте, з поверхового плану гуртожитку, що наданий балансоутримувачем гуртожитку ТОВ «Комунхоз», вбачається, що на ІІ поверсі гуртожитку дійсно має місце самочинне перепланування кухні спільного користування в кухні окремого користування у житлових блоках № 211, 209, 208, 206, 207, 205 в той час як блок позивача № 212, так і суміжний блок № 210 як самочинне перепланування у плані поверху не зазначено. Щодо перепланування житлової кімнати та ванної то відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованим у Мін'юсті України 10.07.2001 за № 582/5773 не належать до самочинного будівництва у гуртожитках, зокрема: перепланування, пов'язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень; влаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; демонтування або влаштування шаф, антресолей, комор. Суд, беручи до уваги, що позивач займає житлове приміщення та на законних підставах користується ним на умовах найму, підстав для відмови у наданні дозволу на приватизацію житла позивачу та членам її сім'ї судом не встановлено, суд приходить до висновку, що право позивача на приватизацію житла порушено відповідачем і підлягає захисту шляхом визнання за нею права на приватизацію займаних житлових приміщень, а також шляхом визнання рішення відповідача незаконним та його скасуванню в частині, що стосується [PERSON], та шляхом покладення на відповідача обов'язку прийняти відповідного рішення. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved