Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 04.09.1993 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 23. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що, починаючи з 04.09.1993, перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO], які проживає з нею. З відповідачем сумісно не проживають. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Спір про майно подружжя є, але можливо буде вирішений в добровільному порядку. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі на підставі наявних в справі доказів та задовольнити позов. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що, починаючи з 04.09.1993, сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серія [NUMBER], виданим 04.09.1993 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 23. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем - [PERSON] Спір про майно подружжя є, але можливо буде вирішений в добровільному порядку. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу «[PERSON]».

Outcome: approved