Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з цивільним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала в шлюбі з [PERSON], який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.08.2017 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка страждає на вроджену ваду серця та інші хронічні захворювання, що має наслідком додаткові фінансові витрати, повязані з її лікуванням та реабілітацією, а також те, що вона тимчасово не працює, їй постійно не вистачає коштів на повноцінне матеріальне забезпечення їх спільної з відповідачем доньки. Дитина проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. У 2016 році вони припинили проживати з відповідачем однією сімєю, останній не приймає участі у житті сімї, не займається вихованням доньки. Місце праці відповідача та розмір його доходу їй не відомі. Враховуючи стан здоровя доньки просить стягувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. Ухвалою суду від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст.247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплено конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.08.2017 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №245547 від 16.06.2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №74. Як зазначила в позовній заяві позивач та стверджується довідками Виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської області №2630 від 17.09.2018 року, малолітня донька [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] за адресою вул. Ставкова, 54, м.Пустомити, Львівської області, і знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки комунального закладу Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня» Поліклініка від 17.09.2018 року, [PERSON] стоїть на «Д» обліку. Як зазначила в позовній заяві позивач, лікування та реабілітація дитини вимагає значних фінансових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зі змісту норми ч.1 та ч. 2 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач доводи позивача не спростував, відзиву на позов суду не надав, у судове засідання не зявився, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи і вважає, що позивачем повністю доведено необхідність стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved