Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 12.12.2014 між нею та відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склалися, шлюб на даний час фактично розпався. З квітня 2018 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. У підготовче судове засідання позивач не зявилася, від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3,4ст.200 ПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст.. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.05.2018 відкрито провадження по справі. 02.07.2018 ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області зупинено провадження по справі, у звязку з наданням сторонам строку для примирення. 15.08.2018 провадження по справі поновлено. Судом встановлено, що 12.12.2014 сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №1255 /а.с.8/. Від даного шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO] /а.с.9/. Як встановлено судом, причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони не зійшлись характерами. З квітня 2018 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, позов може бути задоволено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини є неможливим, а тому позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання шлюбу є такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч.1ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 352,40 грн., що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом, а інша половина судового збору у розмірі 352, 40 грн. відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов.

Outcome: approved