Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаними позовними заявами, посилаючись на те, що вона - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є дочкою [PERSON] , яка [INFO] померла. Після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, при цьому їй стало відомо про заповіт матері від 11.06.2017 року, відповідно до якого мати заповіла [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на праві приватної власності. Вважає, що при складанні зазначеного заповіту волевиявлення матері не було вільним та не відповідало її волі, виходячи з її фізичного та психологічного стану. Останні роки мати важко хворіла на хронічні захворювання та приймала лікарські засоби й медичні препарати, які впливали на її розумовий та психічний стан. У зв`язку з чим вона не могла повною мірою керувати своїми діями, надавати їм належну оцінку через загострення хвороби. Поруч з цими підставами вважати, що мати не усвідомлювала свої дії, роблячи заповіт в інтересах сторонньої особи - [PERSON] , є те, що у неї є донька (позивач), яка є її єдиною спадкоємицею за законом та з якою хороші відносини. Незважаючи на те, що вона (позивач) проживала за кордоном, вона постійно підтримувала зв`язок зі своєю матір`ю через різні засоби комунікації. Дане свідчить, що у матері були відсутні підстави усувати свою єдину доньку від права на спадкування після своєї смерті, тому є об`єктивні підстави сумніватися у вільному волевиявленні матері щодо заповіту від 11.06.2017 року в інтересах [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, з метою захисту своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила суд визнати недійсним спірний заповіт на підставі ст.225 ЦК України. По об`єднаному в одне провадження позову просила суд встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є однією і тією ж особою. Вказану позову вимогу обгрунтувала тим, що вона протягом тривалого часу не приїздила на територію України, відповідно українські документи (паспорти) втратили свою дійсність, і як наслідок вона не змогла обміняти вказані вище документи з прізвищем « [PERSON] » на нові у зв`язку із зміною прізвища після одруження на « [PERSON] ». Дані обставини позбавляють її можливості реалізувати своє право на оформлення прав на спадщину після смерті матері. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позови задовольнити, врахувати надані пояснення, в тому числі і щодо судової практики, що стосується того, що суд має виходити не з самих по собі посилань на певні норми права, а з встановлених у результаті розгляду справи обставин. Враховуючи це, просив застосувати при постановленні рішення те, що по даній справі в процесі розгляду було встановлено, що спірний правочин (заповіт) був удаваний, бажання у померлої було на укладання договору довічного утримання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги по обох позовах не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що на її думку, представники, що приймали участь у справі від імені позивача, не мають належних повноважень, так як особа позивач не встановлена. По суті спорів просила врахувати наданий нею відзив та просила врахувати, що про наявність заповіту на її ім`я їй стало відомо лише після смерті [PERSON] . Зазначила, що судова практика, на яку посилається сторона позивача, не має відношення до даної справи, там були інші обставини. Пояснила, що вона познайомилася з [PERSON] десь в квітні 2017 року, була розмова про оформлення договору довічного утримання, що було погоджено ними та і із її сестрою. Познайомилася з [PERSON] через подругу останньої, яка за нею доглядала, клала в лікарню, провідувала, приносила передачі, шукала доглядальницю, сестра цього не робила. Останній час вона жила у [PERSON] , так як вона пересувалася тільки по квартирі, до неї 2-3 рази в тиждень приходили лікарі, робили перев`язки, вона хотіла з дочкою спілкуватися, але за два тижні дочка не виходила на зв`язок. Вона (відповідач) знайома з лікарем, соціальним працівником, які приходили. Сусід передав документи, але не всі документи були для договору довічного утримання, [PERSON] питала чому так довго збираються документи. Коли померла [PERSON] , прийшла її сестра, сказала їй (відповідачу) щоб займалася похоронами. Після смерті [PERSON] вона знайшла заповіт, про який вона не знала, була здивована, ними обговорювався та готувався договір довічного утримання. Про заповіт повідомила сестру, на що остання запропонувала поділити квартиру на трьох - неї (сестру), відповідача та дочку. Заповіт знайшла під подушкою, коли шукала документи для похорон, після слів сестри щоб займалася похоронами вона (відповідач). Зазначила, що років 10 тому вона вже мала досвід по догляду за людиною, яка була її сусідкою, з якою був укладений договір довічного утримання. [PERSON] була при здоровому глузді, по квартирі пересувалася, розповідала про доньку, яка в Америці, внука, показувала їх фотографії. Вона (відповідач) бачила байдужість у відношеннях з донькою. Останні два тижні дочка по скайпу не виходила на зв`язок, не брала слухавку, із-за чого [PERSON] переживала, навіть викликали майстра на техніку, який не виявив у них ніяких проблем, просто дочка не брала слухавку. При ній приходив нотаріус, вона не питала, а [PERSON] не говорила для чого приходив нотаріус, вона (відповідач) думала що для якихось уточнень. До цього [PERSON] просила її зробити копії паспорту, довідки. Сусіда, який приносив документи, раніше не бачила. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Купреєва С.П. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена у відповідності з вимогами ЦПК України, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В листі від 04.04.2019 року (супровідний до документів, витребуваних судом) нотаріус зазначила, що нею за викликом [PERSON] (по телефону) для посвідчення заповіту, у зв`язку з її похилим віком та на її прохання, удома за адресою: [ADDRESS] - 11 червня 2017 року о 12 годині 00 хвилин посвідчено заповіт (без свідків та без присутності сторонніх), зареєстрований в реєстрі за №466 (викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів НВХ 848565), підписаний власноручно [PERSON] у її, нотаріуса, присутності, якого нею обрано за власним бажанням. Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони позивача [PERSON] показав, що він давно знайомий з сім`єю [PERSON] , вони сусіди. В кінці 2017 року [PERSON] почувалася погано, збиралася в лікарню, та залишила йому дві папки з бумагами. Перед смертю вона покликала його, він прийшов віддав документи, [PERSON] сказала, що попала в западню. Дочку її багато років не бачив, казали, що вона в Канаді, які між ними відносини не знає. Знайомий з сестрою [PERSON] . Чому йому передавала документи не знає, він з [PERSON] та її чоловіком багато років були в тісних стосунках. Після лікарні [PERSON] була слабенька, але адекватна. Що за западня, про яку казала, він не цікавився. У [PERSON] бував приблизно 1 раз на місяць, а може рідше. Як бажала [PERSON] розпорядитися належним їй майном йому не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони позивача [PERSON] показала, що вона є сестрою [PERSON] , позивач є її племінницею, знає і відповідача. З сестрою вона спілкувалася щоденно, проживає від сестри недалеко, сестра останні 4 роки не працювала. Позивач проживає в США приблизно з 1999 року, у неї є чоловік, син. Останній раз позивач приїжджала з чоловіком, приблизно в 2007 році, після цього в Україну не приїжджала. Думає, що у сестри з дочкою (позивачем) відносини були нормальні. [PERSON] - це прізвище чоловіка дочки сестри. Позивач спілкувалася з матір`ю по скайпу. В період квітень - травень 2017 року вона (свідок) була у своєї дочки, в лікарнях, сестра їй зателефонувала приблизно 14 травня, казала, що їй некомфортно самій, може стати зле. На це вона (свідок) запропонувала їй пансіонат, оскільки вона їй допомогти не могла, але сестра відмовилася. Сестра мала подругу [PERSON] , яка її відмовила йти в пансіонат, та яка знайшла сестрі людину, яка має досвід. Це була відповідач, вона (свідок) з нею познайомилася. З сестрою стосовно договору не говорили. Сестра казала що відповідач її влаштовує. Вона (свідок) сказала відповідачці оформити договір у її (свідка) нотаріуса, відповідач сказала, що відредактує договір. Після смерті сестри відповідач сказала що є заповіт. Вона (свідок) була на похоронах, які робила відповідач. Повідомила, що сестра спілкувалася з нею (свідком), братами, стосунки сестри з її (свідком) дочкою були ближче ніж з її дочкою (позивачем). Сестра казала, що все тільки для дочки, в тому числі квартира. На похоронах матері позивач не була, у неї не було грошей. Зазначила, що відповідач давала їй (свідку) дві форми договорів, погодилася на запропонований нею (свідком) договір, але не погодилася на її (свідка) нотаріуса, оскільки він дорогий. Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача [PERSON] показав, що він сусід [PERSON] , знайомий з нею приблизно з 1985 року, а більш близько - років 8 тому, коли переїхав в цей же будинок жити. В квітні-травні 2017 року вона попросила доглядати за нею, погано ходила, але він, його родичі не змогли погодитися, доглядав свою тітку. Запропонували шукати людину, до цього у неї був соціальний працівник. Запитував за дочку, відповіла, що з нею не домовилася. Він пропонував шукати людину за договором довічного утримання, а спочатку, якщо не знає людину краще заповіт, який можна буде відмінити. Він бачив відповідачку в будинку (в коридорі), потім - коли вона займалася похоронами. Бачився з [PERSON] приблизно раз на тиждень, бував у неї в гостях. В травні 2017 року познайомився з відповідачем, бачив її часто, вона ночувала у [PERSON] , бачив як вона виходила зранку. Він не бачив ніколи дочку, думав, що соціальний працівник, який був раніше, це була дочка [PERSON] . Йому говорила [PERSON] , що покликала нотаріуса, що відповідач буде за нею доглядати. Після цього бачився з [PERSON] , і не було такого щоб вона скаржилася на відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, заслухавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Позовна заява про визнання заповіту недійсним зареєстрована в суді 24.11.2017 року. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.11.2017 року визначено головуючого суддю Яровенко Н.О. 24.11.2017 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху. Згідно ухвали від 26.12.2017 року справа направлена за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва. Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 30.03.2018 року відмовлено в прийнятті вказаної справи та повернуто справу до Дніпровського районного суду м.Києва. Згідно постанови Апеляційного суду міста Києва від 04.06.2018 року апеляційна скарга представника позивача відхилена, ухвала Солом`янського районного суду м.Києва від 30.03.2018 року залишена без змін. Згідно Протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 26.06.2018 року визначено головуючого - суддю Яровенко Н.О. 06.07.2018 року Дніпровським районним судом видано Розпорядження №35 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2018 року визначено головуючого суддю Чех Н.А. 11.07.2018 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до підготовчого засідання. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, представником позивача - відповідь на відзив, відповідачем - заперечення на відповідь на відзив. По справі витребовувалися докази, інформація за клопотаннями сторін. Заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, зареєстрована в суді 14.03.2019 року. 14.03.2019 року визначено головуючого по справі згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи. Згідно ухвали від 22.03.2019 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Згідно ухвали суду від 12.06.2019 року об`єднано в одне провадження вказані справи. Відповідно до ухвали суду від 18.07.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно ухвали суду від 28.10.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залишення позовів [PERSON] без розгляду. В суді встановлено, що [PERSON] на підставі договору міни, зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» 11.05.1998 року, № 3790-Б/1219, належить на праві власності квартира [ADDRESS] . 11.06.2017 року [PERSON] , усвідомлюючи значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Також цим заповітом поклала на [PERSON] обов`язок поховати її шляхом кремації на Дарницькому кладовищі в місті Києві та підзахоронити урну з її прахом до місця поховання її чоловіка [PERSON] . В заповіті зазначено, що [PERSON] на момент підписання цього заповіту розуміє значення здійснюваних нею дій і в змозі керувати ними, не перебуває під впливом помилкового сприйняття здійснюваний дій, насильств, погроз, збігу тяжких обставин, а також стверджує, що в дієздатності не обмежена, під опікою, піклуванням не перебуває, а також не перебуває у алкогольному, токсичному чи наркотичному стані. В заповіті зазначено і те, що нотаріусом роз`яснені [PERSON] змісти вимог законодавства щодо поняття заповіту, права на заповіт, права на обов`язкову частку у спадщині, щодо підпризначення спадкоємця, права на скасування та зміну заповіту, щодо недійсності заповіту, права на відмову від спадщини, щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. В заповіті зазначено, що у зв`язку з похилим віком [PERSON] та за її проханням заповіт складено та посвідчено удома за адресою: [ADDRESS] о 12 годині 00 хвилин. Заповіт містить підпис з написом вручну « [PERSON] », а також вручну написаний текст «Цей заповіт на моє прохання записаний нотаріусом з моїх слів прочитаний мною уголос і підписаний мною власноручно відповідає моїй волі». Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Купреєвою С.П. 11 червня 2017 року, записаний нотаріусом зі слів [PERSON] , заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] , власноручно підписаний ним у її (нотаріуса) присутності о 12 годині 00 хвилин, особу встановлено, дієздатність перевірено, у зв`язку з похилим віком [PERSON] та на її прохання, заповіт складено та посвідчено удома за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №466. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт від 11.06.2017 року, складений [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Купреєвою С.П. зареєстрований в даному Реєстрі 11.06.2017 року 17:09. З наданих нтаріусом документів слідує, що виклик нотаріуса Купреєвої С.П. був здійснений [PERSON] 11.06.2017 року о 09:10, що зафіксований в Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В журналі міститься підпис [PERSON] на підвердження здійснення нею виклику нотаріуса до дому та вказана причина - похилий вік та на прохання [PERSON] . Для посвідчення заповіту нотаріусу були надані копія паспорта [PERSON] , довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру [PERSON] , довідка МСЕК [PERSON] , пенсійне посвідчення [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть, видане 13.06.2017 року, серія [NUMBER] ). Згідно Довідки про причину смерті, виданої 13.06.2017 року - причина смерті [PERSON] ішемічна хвороба серця хронічна. Згідно відповіді на запит суд від 17.12.2018 року Київська міська клінічна лікарня №3 повідомила, що [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] в період з 01.04.2017 року по 12.06.2017 року не зверталася до них за медичною допомогою, на стаціонарному лікуванні не перебувала. Згідно відповіді за запит суду від 02.04.2019 року Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» «Русанівка» повідомили, що [PERSON] знаходилась на обліку в їх Центрі з 1975 року. За останні п`ять років згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого мали місце записи лікарів в 2013 році - 4 рази, в 2014 році - 4 рази, в 2015 році - 5 разів, в 2016 році - 3 рази, в 2017 році - 4 рази, з яких останній це констатація смерті [PERSON] [INFO] , час 20:00 за адресою: [ADDRESS] . В кожному записі зазначені діагнози [PERSON] , серед яких постійними є: ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІ с., атеросклеротичний кардіосклероз, ревматоїдний артрит важка форма. 13.05.2017 року було встановлено додаткові діагнози [PERSON] - Бешиха, хронічна лімфовенозна недостатність, трофічна виразка правої нижньої кінцівки. Зазначено, що була госпіталізована до ревматологічноговідділення КМКЛ №3. Згідно Договору замовлення на надання ритуальних послуг від 12.06.2017 року, замовником є відповідач, сума до оплати 7 836 грн. Оплата вказаної суми підтверджена товарним чеком. Відповідачем надано до справи Довідку на одержання праху №4.82813К (Рег.№6237-18792), згідно якої прийнято на кремацію [PERSON] , дата оформлення 15.06.2017 року, дата одержання 21.06.2017 року, місце поховання урни: Дарницьке. Стороною позвача надано до справи копію свідоцтва про укладення шлюбу, засвідченого офіційною особою суддею Дуглас Т.Сміт, округ церемонії Кінг, 13.03.2006 року, згідно якого укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 26 ЦК України встановлено, що у сі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Відповідно до ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно ст. 209 ЦК України , серед іншого, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Відповідно до ст.211 ЦК України якщо у правочині не вказане місце його вчинення, то: 1) місцем вчинення одностороннього правочину є місце вираження волі сторони; 2) місце вчинення дво- або багатостороннього правочину встановлюється відповідно до статті 647 цього Кодексу. Статтею 225 ЦК України визначено, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину. За результатами розгляду справи було встановлено, що спірний заповіт було складено заповідачем та оформлено нотаріусом у відповідності до вимог законодавства, будь-яких порушень, невідповідностей вимогам закону не було встановлено. Жодного доказу того, що [PERSON] в момент вчинення спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати, суду не було надано стороною позивача, яка саме на ці підстави посилалася в позовній заяві. В суді було встановлено, в тому числі і із показів свідків сторони позивача, що [PERSON] була адекватна, розуміла свої дії. Щодо посилання сторони позивача на практику Верховного Суду, яку вважали суд має застосувати та визнати спірний заповіт недійсним, як удаваний правочин, оскільки було встановлено, що [PERSON] бажала укласти договір довічного утримання і не мала волевиявлення на безоплатну передачу майна - квартири відповідачу, суд приходить до наступного. Так, у постанові від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 вказано, що Верховним Судом також враховано, що зазначення позивачем певної правової норми, наведеної у обґрунтуванні позову, не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися під час вирішення спору, оскільки підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (по справі - випадок укладення відповідачем договору з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника). У Постанові від 14.01.2019 року у справі №760/22759/15-ц Верховний Суд виходить з того, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Аналізуючи вказані постанови, суд приходить до того, що по даній справі вони не можуть бути застосовані, оскільки судом перевірялися, як і визначено в ст.5 ЦПК України, наявність/відсутність підстав, інших ніж вказав позивач в позовній заяві, щодо визнання спірного заповіту недійсним і судом не було встановлено наявності таких підстав. Той факт, що сама відповідач, свідки показали, що відповідач, [PERSON] обговорювали намір укласти між собою договір довічного утримання, судом не можуть бути визнані як належний та достовірний доказ щодо визнання спірного заповіту удаваним. Відсутні будь-які докази обговорення, погодження сторонами істотних умов договору довічного утримання, вчинення будь-яких дій щодо виконання даних умов. Справа №760/22759/15-ц, по якій була прийнята зазначена вище постанова Верховним Судом, мала інші встановлені факти, обставини, належні докази щодо як наявності наміру укласти договір довічного утримання, наявності підписаних про це документів, наявність отримання за умовами такого договору грошових коштів (одноразової виплати). Таким чином, посилання сторони позивача на вказану судову практику, є безпідставне, враховуючи обставини, факти, докази по даній справі. Брати за основу тільки наявність спільних предметів спору для можливості застосування правової позиції Верховного Суду, є неприпустимим. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ст.ст. 1233 1234, 1247, 1248 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Викладене вище свідчить про те, що в суді не було встановлено належних та допустимих доказів наявності підстави для визнання заповіту недійсним, як удаваний правочин. Відсутні і будь-які докази того, що [PERSON] , будучи власником квартири, розуміючи свої дії, маючи здатність керувати ними, на момент укладення спірного заповіту, не мала волевиялення укласти саме такий правочин як заповіт. Розпорядження належною [PERSON] власністю є лише її - власника, правом (ст.ст.316-319 ЦК України) і ніхто не може на це впливати або трактувати таке право по іншому. Обирати спосіб розпорядження власністю як при житті так і на випадок смерті належить також лише власнику. Судом враховується і те, що [PERSON] в спірному заповіті не лише розпорядилася належною їй власністю на випадок смерті, а і видала розпорядження щодо порядку, місця її поховання, що було виконане відповідачем. Таким чином, за результатами розгляду справи, судом було встановлено, що відсутні будь-які підстави, належні, допустимі, достатні докази визнання спірного заповіту недійсним. Щодо посилань відповідача на неналежного позивача, суд приходить до того, що дані твердження є безпідставні. В суді було встановлено та підтверджено, що [PERSON] уклала шлюб в США з чоловіком [PERSON]. Відсутність доказів (запису в свідоцтві про шлюб) про перехід жінки на прізвище чоловіка, як визначено українським законодавством, не може бути підставою для визнання такої особи неналежним позивачем. Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. По об`єднаному позову [PERSON] просить суд встановити юридичний факт, що вона - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є однією і тією ж особою. Обгрунтуванням даного позову зазначено те, що [PERSON] тривалий час не приїжджала на територію України, відовідно паспорти український та закордонний втратили свою дійсність, і як наслідок вона не змогла обміняти вказані вище документи з прізвищем « [PERSON] » на нові у зв`язку зі зміною прізвища після одруження на « [PERSON] ». Дане позбавляє її можливості реалізувати своє право на оформлення прав на спадщину після смерті матері [PERSON] . За результатами розгляду справи встановлено, що вказана позовна вимога є безпідставна та така, що не підлягає задоволенню. Порядки видачі документів, відновлення прострочених за терміном документів, оформлення шлюбу, в тому числі в частині переходу жінки на прізвище чоловіка, визначені як законодавством України, так і законодавством інших держав, в даному випадку - США. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed