Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що їй на підставі договору дарування від 16.12.2006 року належить квартира [ADDRESS]. Позивач вказує, що у даній квартирі проживає вона та її чоловік, окрім цього зареєстрована сестра чоловіка - [PERSON] Як вказує позивач, відповідач у її квартирі не проживала жодного дня, а реєстрація їй потрібна була тільки для необхідності мати зареєстроване місце проживання у м.Херсоні для працевлаштування. Відповідач на звернення щодо необхідності зняття з реєстраційного обліку не реагує. Позивач вважає, що відповідач порушує її права на розпорядження майном, тому на підставі вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з не проживанням у даному приміщенні понад один рік. Позивач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала на адресу суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, справу розглянути у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала на адресу суду заяву, якою позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову, просила розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим № 5970, [PERSON] отримала в дар квартиру [ADDRESS]. Відповідно до витягу № 24014917 від 01.10.2009 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації, право приватної власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], на підставі договору дарування від 16.12.2006р., посвідченого приватним нотаріусом м.Херсона [PERSON] за р.№ 5970, за номером запису № 2457 в книзі № 11. Згідно довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРУС» від 04.07.2014р. за адресою: [ADDRESS], прописано три людини: власник [PERSON], її чоловік [PERSON] та [PERSON] За довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРУС» від 03.07.2014р. вбачається, що за адресою: [ADDRESS], гр-ка [PERSON] не проживає, що підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст.316 ЦК України - правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст.317 ЦК України - власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України - за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач участі у витратах по утриманню квартири не приймає, за комунальні послуги не сплачує та не проживає у ній протягом тривалого часу.

Outcome: approved