Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк Форвард» про визнання недійсним Кредитного договору № 104172566, укладеного 15.02.2013 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард». Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.02.2013 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард» був укладений Кредитний договір № 104172566, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 8234,80 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту 15.02.2016 р. Позивач є матір»ю [PERSON], який відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06.12.2007 р. був визнаний недієздатним. Згідно з рішенням Краматорського міського суду Донецької області від [INFO]. позивача призначено опікуном її сина - [PERSON] Позивач посилається на те, що починаючи з 2015 р. ПАТ «Банк Форвард» надсилає вимоги про сплату боргу за кредитним договором, в зв»язку з чим вона вимушена звернутись до суду про визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір укладено з недієздатною особою. Позивач в судове засідання не з»явилась, надіславши заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подавши заяву про визнання позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 15.02.2013 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», був укладений Кредитний договір № 104172566, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 8234,80 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту 15.02.2016 р. Позивач є матір»ю [PERSON] Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06.12.2007 р. [PERSON] був визнаний недієздатним. Згідно з рішенням Краматорського міського суду Донецької області від [INFO]. позивача призначено опікуном її сина - [PERSON]. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст.226 опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Оскільки укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард» правочин не був схвалений ні Органом опіки та піклування, ні в подальшому опікуном, не відповідає інтересам недієздатної особи, а також з врахуванням того, що він укладений за межами цивільної дієздатності особи, зазначений правочин є нікчемний в силу закону і визнання його недійсним не вимагається. Верховний Суд України в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснив, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. На момент укладення Кредитного договору позивач не була опікуном [PERSON] Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06.12.2007 р. при визнання [PERSON] недієздатним опікун йому не призначався. Матеріали справи не містять відомостей щодо здійснення опіки відносно [PERSON] в період з 06.12.2007 р. до призначення опікуном [PERSON] ([INFO].). За даних обставин суд вважає недоцільним з власної ініціативи вирішувати питання про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину без вирішення питання щодо залучення до участі у справі особу, яка здійснювала опіку над [PERSON] на момент укладення Кредитного договору. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання Кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню, оскільки даний правочин є недійсним в силу закону (нікчемним) і визнання такого правочину недійсним не вимагається. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed