Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі території України без згоди батька, посилаючись на те, що 29.09.2012 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них є спільна дитина син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із нею. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочином їхньому сину в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Неодноразово звертавшись до відповідача в усній формі, з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO], однак, дані прохання залишаються відповідачем без відповіді. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Тому просить надати їй дозвіл на тимчасові виїзди (вивезення) за межі території України, в усі країни світу, дитини, а саме: неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та надати їй дозвіл на виготовлення проїздних (та інших необхідних документів) дитини для тимчасового виїзду за кордон або супроводу неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], за межі України строком дії до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, без нотаріально посвідченої згоди (дозволу) та супроводу батька дитини, [PERSON]. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти позовних вимог позивача не заперечує. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], батьками якого в свідоцтві про народження, [NUMBER], вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6 ). Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Таким чином встановлено, що сторони проживають окремо. Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням сина, не приймає участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] разом з матір'ю за кордон з поверненням дитини в Україну. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-ХІ, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон з метою розширення його світогляду, спрямування дитини на розвиток його історичних і культурних цінностей інших народів, підготовки дитини до свідомого життя у суспільстві з матір'ю, у зв'язку з неповнолітнім віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку. Отримати дозвіл на виїзд за межі України у позасудовому порядку у позивача немає можливості, а з іншого боку не зачіпає інтереси відповідача, як батька дитини щодо можливості спілкуватися та приймати участь у вихованні сина, якщо у нього виникне таке бажання у майбутньому, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved