Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що її баба [PERSON], яка померла 15.05.2009 року, згідно заповіту від 25.11.2005 року заповіла на неї належну їй на праві власності земельну частку (пай), однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з тим, що спадкодавець заповіла їй право на земельну частку (пай), а на день смерті їй належала земельна ділянка, право власності на яку посвідчується Державним актом і відповідно об'єктом спадщини є не земельна частка (пай), а земельна ділянка, тому просить витлумачити зміст правочину, а саме заповіту, оскільки заповідаючи їй право на земельну частку (пай) її баба мала на увазі земельну ділянку 2,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку пізніше було видано 13.06.2008 року Державний акт. Крім того, оскільки вказаний державний акт був втрачений, а нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документа, тому позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, подавши заяви про відсутність заперечень щодо задоволення позову та слухання справи без їх участі. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно заповіту від 25.11.2005 року спадкодавець [PERSON], яка померла 15.05.2009 року, заповіла позивачу належну їй на праві власності земельну частку (пай), однак ще 13.06.2008 року спадкодавець на своє ім'я отримала Державний акт серії ЯГ №968909 на право власності на земельну ділянку площею 2,55 га, однак державний акт було втрачено. Позивач будучи онукою спадкодавця та спадкоємцем по заповіту, проживаючи з нею на момент смерті та в подальшому своєчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Нотаріус 19.08.2015 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що спадкодавець заповіла їй право на земельну частку (пай), а на день смерті їй належала земельна ділянка, право власності на яку посвідчується Державним актом і відповідно об'єктом спадщини є не земельна частка (пай), а земельна ділянка, про яку в заповіті не йдеться, а земельна частка (пай) їй вже не належала. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, копією спадкової справи. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що спадкодавець при складенні 25.11.2005 року заповіту мала на увазі саме земельну ділянку, яку в подальшому було посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку, однак в заповіт не були внесені відповідні зміни, що в подальшому призвело до плутанини, тому позов щодо тлумачення змісту правочину необхідно задовольнити, враховуючи також, що позивач позбавлена можливості іншим чинном реалізувати свої спадкові права. Що стосується вимог про визнання права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування, суд приходить до наступного. Згідно ст.ст.1216, 1217, 1218, 1225, 1268 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті; право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Пунктами 4.8, 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №325 від 22.06.2009 року, було передбачено можливість видачі нового державного акту замість втраченого або зіпсованого. Однак ця інструкція і наказ, яким вона затверджена, втратили чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №537 від 09.09.2013 року, тому на даний час відсутній порядок видачі втрачених державних актів. Враховуючи викладене, та те, що спадкодавець померла, однак державний акт на право власності на землю, виданий на її ім'я, втрачений, а орган, який видав державний акт не може видати новий державний акт чи його дублікат, внаслідок чого нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документа, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, враховуючи також, що позивач позбавлена можливості виготовити новий державний акт або іншим чином реалізувати своє спадкове право.

Outcome: approved