Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала таким. 15 вересня 1995 року вони із відповідачем у виконавчому комітеті Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис № 11. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10.06.2014 року цей шлюб було припинено шляхом його розірвання. Вказане рішення суду набуло законної сили. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Аліменти на утримання сина відповідач сплачує нерегулярно, а тому має велику заборгованість. У позові позивач зазначає, що в період шлюбу ними було придбано наступне майно: - Трактор колісний марки МТЗ-80, рік випуску - 1986, реєстраційний [NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 4750 см. куб., який 27.04.2009 року був зареєстрований на відповідача; - Причіп марки 2ПТС-4, рік випуску - 1988, який 23.06.2003 року також був зареєстрований на відповідача; - Предмети домашньої обстановки та вжитку: диван «Євродиван-ліжко» коралового кольору, стінка меблева «Маркус» кольору «груша», диван у прихожій коричневого кольору, стіл під телевізор світло-коричневого кольору, телевізор, плита газова коричневого кольору, конвектор, млинок, плуг, культиватор, ДіВіДі-програвач, пилосос сірого кольору, циркулярка, прихожа, які знаходяться в будинку та на прибудинковій території за адресою [ADDRESS], а користуватись ними, володіти та розпоряджатись вона, [PERSON], не має можливості, оскільки відповідач не допускає її до будинку. З часу придбання вказаного майна (трактора, причепа) ним користувався тільки відповідач [PERSON], а предметами домашньої обстановки та вжитку користувалась вона, поки мала можливість безперешкодно проживати за адресою, де зареєстрована за адресою [ADDRESS], разом із відповідачем. За місцем реєстрації вона, [PERSON], проживала там постійно до 10 листопада 2013 року, потім вони з чоловіком посварились і він вигнав її з дитиною із будинку. З того часу відповідач забрав собі перераховане вище майно і продовжує сам ним володіти, користуватись та розпоряджатись. Будь-яких договорів про порядок користування чи розпоряджання цим майном між ними не укладалося, взаємної згоди на поділ майна між ними не досягнуто. Вартість майна зроблена суб'єктом оціночної діяльності становить: трактор МТЗ-80 - 49 670 грн.; причеп 2ПТС-4 - 12 620 грн.; рухоме майно (диван «Євродиван-ліжко» коралового кольору, вартістю 5000 грн., стінка меблева «Маркус» кольору «груша», вартістю 7500 грн., диван у прихожій коричневого кольору, вартістю 2000 грн., стіл під телевізор світло-коричневого кольору, вартістю 600 грн., телевізор, вартістю 1900 грн., плита газова коричневого кольору, вартістю 500 грн., конвектор, вартістю 1500 грн., млинок, вартістю 2000 грн., плуг, вартістю 8000 грн., культиватор, вартістю 12000 грн. Оцінені нею, [PERSON], особисто: ДіВіДі-програвач в 350 грн., пилосос сірого кольору в 500 грн., циркулярку в 1500 грн., прихожу в 1300 грн.), а всього - 41 000 грн. + 3 630 грн. = 44 650 грн. Ураховуючи те, що між ними як колишнім подружжям виник спір щодо поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і чоловік ставить нездоланні перешкоди для спільного володіння, користування та розпоряджання спільним майном, тому вона, [PERSON], зазначає у позові, що змушена звернутись до суду про поділ майна, що є їх із чоловіком спільною сумісною власністю як подружжя. Прийнявши до уваги те, що їх частки у спільному сумісному майні є рівними та вона має право на частку у розмірі 1/2 частини перерахованого вище майна, проте причеп і трактор, що є їх спільною сумісною власністю - є неподільними речами і знаходяться у користуванні, володінні та розпорядженні відповідача, просила суд присудити таке майно [PERSON], а їй в порядку компенсації її частки стягнути з нього вартість 1/2 частки, яка становить 31 145,00 грн. Крім цього, у позові зазначає, що з часу, коли вони з [PERSON] познайомились, створили свою сім'ю - почали спільно проживати у його батьків в [ADDRESS]. Більше як 18 років, прожитих спільно, проведені в [ADDRESS]. До 19 грудня 2010 року цей будинок належав батькові колишнього чоловіка - [PERSON]. 18 жовтня 2011 року власником будинку з господарськими будівлями після смерті свого батька став [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності на будинок зареєстроване в КП «ВООБТІ» 03.11.2011 року. До 1999 року вона допомагала чоловіку та його батькам по домашньому господарству, потім пішла у декретну відпустку та вела домашні справи, а з 2002 року зареєстрована була як фізична-особа підприємцем, сама заробляла кошти, які вкладала тільки у забезпечення потреб сім'ї та на облаштування будинку, поліпшення його житлових характеристик та умов життя. За цей період вони разом з чоловіком спільними коштами поставили біля цього будинку нову огорожу з хвірткою та двома воротами, побудували 2 навіси, разом провели та підключили будинок до газового опалення, укріпили по боках будинок, викинули грубки з будинку, провели ремонт будинку (поставили нові пластикові вікна, нові двері по всьому будинку, переробили внутрішню штукатурку... ) і все це за рахунок вкладених як її, так і колишнього чоловіка грошей. Позивач вважає, що внаслідок її та спільних з [PERSON] трудових та грошових затрат, будинок в [ADDRESS] - істотно збільшився у своїй вартості. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2011 року вартість будинку з господарськими будівлями складає 116 640 грн., а відповідно до довідки агентства нерухомості «Абсолют СВС» ринкова вартість даного будинку та прибудинкових приміщень з урахуванням загального стану, планування, місцезнаходження, площ, у відповідності до кон'юнктури ринку станом на 10.11.2013 року становить 250 000 грн., що більш як у 2 рази перевищує вартість у свідоцтві, тому даний об'єкт нерухомості є також їх із [PERSON] спільною сумісною власністю та підлягає поділу між нами в рівних частках кожному. З огляду на наведені у позові обставини, позивач просила суд визнати житловий будинок в [ADDRESS] - об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; повести поділ майна, що є у їх спільній сумісній власності подружжя, визнавши за нею, [PERSON], право власності на 1/2 частку: трактора колісного марки МТЗ-80, рік випуску - 1986, реєстраційний [NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 4750 см. куб, загальною вартістю 49 670,00 грн. та причепа марки 2ПТС-4, рік випуску - 1988, загальною вартістю 12 620, 00 грн, а також житлового будинку [ADDRESS] під літерою «А», загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 33,3 хв.м., із господарськими будівлями та спорудами, вартістю 250 000 грн., відповідно до варіанту поділу, наданого будівельно-технічною експертизою, проведеною під час розгляду даної справи у суді. Присудити цілий трактор, причеп [PERSON], і в порядку компенсації вартості 1/2 частки стягнути з відповідача на її, [PERSON], користь 31 145,0 грн. Повести поділ майна, що є у їх спільній сумісній власності подружжя - предметів домашньої обстановки та вжитку, виділивши їй, [PERSON]: Культиватор, вартістю 12000 грн.; плуг, вартістю 8000 грн.; пилосос сірого кольору, вартістю 500 грн.; та прихожу, вартістю 1300 грн., плиту газову коричневого кольору, вартістю 500 грн., які знаходяться в будинку та прибудинковій території за адресою [ADDRESS], на загальну вартість 22300 грн., а [PERSON] виділити: диван «Євродиван-ліжко» коралового кольору, вартістю 5000 грн., стінку меблева «Маркус» кольору «груша», вартістю 7500 грн., диван у прихожій коричневого кольору, вартістю 2000 грн., стіл під телевізор світло-коричневого кольору, вартістю 600 грн., телевізор, вартістю 1900 грн., конвектор, вартістю 1500 грн., млинок, вартістю 2000 грн., ДіВіДі-програвач, вартістю 350 грн., циркулярку, вартістю 1500 грн.,на загальну суму 22 350 грн. Стягнути із [PERSON] різницю у вартості предметів домашньої обстановки та вжитку, після поділу у сумі 25 грн., а також вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за обставин, що наведені у позовній заяві підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на підстави, що зазначені у письмовому запереченні проти позову, що додане до матеріалів позовної заяви, відповідно до якого відповідач вказав на таке. Вони із позивачем дійсно перебували у шлюбі м із 15 вересня 1995 року і від цього шлюбу мають сина [PERSON]. Цей шлюб фактично припинив своє існування із початку 2012 року а 10.06.2014 року за його позовом цей шлюб було розірвано рішенням Липовецького районного суду. За час спільного проживання, вони проживали в будинку його батьків по [ADDRESS], і дійсно набули певне майно, зокрема телевізор «Самсунг», пральну машину, швейну машинку, холодильник, комп'ютер, стіл під комп'ютер, мікрохвильову піч, посуд кухонний. Однак усі ці речі Позивач, коли виїздила від нього, 04.06.2012 року, вивезла із будинку. Крім того, Позивач прихопила навіть обручку відповідача, забрала приблизно 20 штук курей, два килими, які були куплені за кошти батьків. Більше ніякого майна, яке б було придбане спільно із Позивачкою не має. У його, [PERSON], власності не перебувають трактор колісний марки МТЗ-80 та причіп до нього 2ПТС-4, а також культиватор та плуг. Предмети домашньої обстановки та вжитку, зокрема диван, меблева стінка, стіл під телевізор, плита газова коричневого кольору, конвектор, млинок, циркулярка, прихожа, тощо, це речі які були придбані ще його батьками, а тому він ними користується, хоча й вони йому не належать, як не можуть належати і Позивачу. Відповідач вказує у запереченні, що не визнає і результатів оцінки, що начебто була проведена начальником відділу оцінки майна та судових експертиз Вінницької - торгової промислової палати від 12.01.2015 року, оскільки у цього експерта не було предметів на підставі яких проводилась оцінка та таких предметів взагалі не існує. Житловий будинок в [ADDRESS], він, [PERSON], отримав у спадщину після смерті батька. На момент прийняття спадщини та набуття права власності на зазначений будинок, сам будинок, господарські будівлі та огорожа із двома воротами вже були збудовані. Таким чином цей будинок є його, [PERSON], особистою власністю і не може буди віднесений до загального масиву майна, на яке може бути поширено режим спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, не можуть бути взяті до уваги твердження позивача стосовно того, що вони як подружжя робили ремонтні роботи та проводили газ до житлового будинку, оскільки вся документація була ще оформлена та вчинено дії ще за життя батьків у 2005 році. В даний час в будинку проживає він, [PERSON] та його мати [PERSON]. Після розлучення із Позивачем, він за власні кошти та кошти своєї матері розпочав ремонт в середині будинку, який не завершений до цього часу. На підтвердження своїх позовних вимог про істотне збільшення ціни спірного будинку внаслідок вкладення спільних коштів подружжя в це також не заслуговують на увагу, оскільки станом на 10.11.2013 року будинок, усі прибудинкові споруди внутрішнє оздоблення будинку, земля, огорожа були у тому ж стані, у якому він отримав цей будинок у власність. Таким чином наведенні Позивачем у своїй позовній заяві обґрунтування позовних вимог не підтверджуються належними та допустимими доказами, отож є незаконними, необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач просив суд в задоволені позовних вимог [PERSON] до нього про поділ майна подружжя, що є об'єктом спільної сумісної власності відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], судом було встановлено, що сторони даного спору 15.09.1995 року зареєстрували шлюб у Новоприлуцькій сільській раді Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №11. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], в підтвердження чого є свідоцтво про народження [NUMBER]. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10.06.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення суду набуло законної сили 23.06.2014 року. Позивач стверджує, що в період шлюбу ними було придбано наступне майно, як є об'єктом спільної сумісної власності їх із відповідачем як подружжя: - Трактор колісний марки МТЗ-80, рік випуску - 1986, реєстраційний [NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 4750 см. куб., який 27.04.2009 року був зареєстрований на відповідача; - Причіп марки 2ПТС-4, рік випуску - 1988, який 23.06.2003 року також був зареєстрований на відповідача; - Предмети домашньої обстановки та вжитку: диван «Євродиван-ліжко» коралового кольору, стінка меблева «Маркус» кольору «груша», диван у прихожій коричневого кольору, стіл під телевізор світло-коричневого кольору, телевізор, плита газова коричневого кольору, конвектор, млинок, плуг, культиватор, ДіВіДі-програвач, пилосос сірого кольору, циркулярка, прихожа, які знаходяться в будинку та на прибудинковій території за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу). Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року, судам надано наступні роз'яснення. 22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СКта ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. 24. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Із зібраних у справі доказів судом було встановлено, що під час перебування у шлюбі, 18.10.2011 року відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори та зареєстрованим а реєстрі за №1758, [PERSON] набув у власність в порядку спадкування житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], який складається з житлового будинку з прибудовами, позначеному на плані під літерою «А», 1962 року побудови, дерев'яновалькованого, жилою площею 33,3 кв.м., хліва «В», погріб «п/В». Загальна вартість нерухомого майна відповідно до вказаного Свідоцтва 116 640 гривень Право власності на вищевказаний цілий об'єкт нерухомості за [PERSON] зареєстроване відповідно до [PERSON] про державну реєстрацію прав Комунальним підприємством «ВОО БТІ» 03.11.2011 року. Факт належності вказаного вище нерухомого майна [PERSON] на праві власності підтверджується також Технічним паспортом на садибний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], який був виданий 16.12.2010 року КП «ВОО БТІ» (Інвентарна справа №849, реєстровий №158), відповідно до якого [PERSON] є власником нерухомості. Згідно технічних характеристик будинку та господарських будівель, що увійшли до складу технічної документації, судом встановлено, що до складу нерухомості увійшло: будинок «А», 1962 року побудови; веранда «а»; ганок; ганок; корзирок; сарай «Б»; сарай «В»; погріб «п/В»; сарай «Г»; жомова яма «Л»; огорожа №1; хвіртка №2; ворота №3; ворота №4; криниця №5. Інвентаризаційна вартість майна згідно технічних характеристик 129 777 гривень, вартість заміщення 201117 гривень. Наведене свідчить, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки набуте воно за час шлюбу, але в порядку спадкування за законом. Позивач та її представник стверджують, що за час шлюбу цінність цього об'єкта нерухомості істотно збільшилась внаслідок їх, [PERSON] та [PERSON], трудових та грошових затрат та зусиль, мотивуючи тим, що на момент видачі свідоцтва про право на спадщину вартість майна складала - 116 640 гривень, а відповідно до довідки агентства нерухомості «Абсолют СВС» ринкова вартість становить 250 000 гривень. Суд вважає, що вказані доводи позивача не можуть слугувати доказами такого істотного збільшення майна, що відповідач отримав у спадок, оскільки вартість майна була визначена станом на 18.10.2011 року, тобто в часі на день видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно технічних характеристик (дата складання 16.12.2010 року) інвентаризаційна вартість цього майна складає 129 777 гривень, вартість заміщення 201117 гривень. Правилами ст.61 ЦПК України визначено, що обставини визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд визнає загальновідомими обставини щодо інфляційних процесів, які пройшли в Україні пов'язаних із зростанням цін та циклічним коливанням кон'юнктури ринку нерухомості, у тому числі пов'язаних із зростанням вартості курсу гривні щодо курсу валюти. Отож показники грошових сум зафіксовані у документах не є належним підтвердженням трудових та грошових затрат на істотне збільшення майна. Крім цього, суд вважає, що позивачем не доведено, в розумінні положень ст.58, 59 ЦПК України, інші обставини, що зазначені нею у позовній заяві, які б підтверджували спільну діяльність обох сторін на досягнення певної мети, що стосується збільшення вартості спірного об'єкта нерухомості впродовж спільного сумісного проживання, зокрема, що стосується облаштування огорожі, воріт, газового опалення, ремонтних робіт, так як договір на газифікацію житлового будинку був складений на ім'я [PERSON], договір на газопостачання також укладено із останньою, а огорожа ворота та інше мало своє відображення в технічних характеристиках будинку станом на 16.12.2010 року та те що вони були змінені не доведено. Крім цього, суд вважає, що покази свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, жодним чином не доводять обставин, які входять в предмет доказування. За таких обставин зібрані у справі докази, яким суд дав належну оцінку підтверджують, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], є особистою приватною власністю відповідача, а відтак не підлягає поділу між колишнім подружжям. У п.30 вищевказаної Постанови Верховного Суду України зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. В ході судового розгляду справи судом не було встановлено неправомірних дій відповідача щодо відчуження чи використання на свій розсуд проти волі позивача, приховування іншого майна, яке б увійшло до складу спільної сумісної власності подружжя та вартість якого слід було б враховується при поділі. Відповідно до довідки виданої 15.01.2016 року за №3 головного спеціаліста Держсільгоспінспекції, техніка за [PERSON] не зареєстрована і на обліку не перебуває. Наявність предметів домашньої обстановки та вжитку, що є їх із відповідачем спільною сумісною власністю, на які вказала позивач у позовній заяві, що вони залишились в житловому будинку в [ADDRESS], взагалі не доведено, оскільки в судовому засіданні позивач погодилась, що деякі речі вона таки коли вибиралась з будинку забрала, а походження та наявність інших речей не встановлено. Також не спростовано позивачем доводи відповідача в тій частині, що предмети домашньої обстановки та вжитку, зокрема: диван, меблева стінка, стіл під телевізор, плита газова коричневого кольору, конвектор, млинок, циркулярка, прихожа, тощо, це речі які були придбані ще його батьками. Суд не вважає також доказом обставин, які входять в предмет доказування висновок суб'єкта оціночної діяльності Вінницької торгово - промислової палати (а.с.16), оскільки експертна оцінка майна в натурі не проводилась, а була проведена на підставі інформації довідкових цінових даних, остаточний висновок щодо ринкової вартості конкретного майна можливий лише за умови проведення експертної оцінки такого майна. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини викладені нею у позовній заяві, відтак позовні вимоги не можуть бути задоволені, тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю. Вирішуючи питання судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачеві відмовлено в задоволенні позову, суд відносить судові витрати у вигляді судового збору, витрат на правову допомогу та витрат пов'язаних із проведенням експертизи - за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed