Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою у якій вказує, що 13.11.2013 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу № 70471-171 «Класичний UAH», згідно умов якого нею були внесені готівкою в касу Банку грошові кошти в сумі 46000 грн. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 13.11.2013 року по 18.11.2014 року. В свою чергу відповідач зобов'язався щомісяця, починаючи з 13 числа виплачувати їй відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 18,15 % річних. Додатковою угодою від 13.11.2013 року до вказаного договору банківського вкладу, сторони збільшили розмір відсотків, які повинен сплатити банк позивачу з 13.12.2013 року до 22 % річних. 14.03.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та повернення їй суми вкладу. Але до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув. Вважає, що вказаними діями відповідач спричинив їй моральної шкоду, яку оцінює в сумі 23000 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу у розмірі 46000 грн., та у відшкодування моральної шкоди 23000 грн. У судове засідання представник позивача за договором адвокат [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, неодноразово надавав суду заяви з проханням відкласти розгляд справи, але доказів підтверджуючих поважність причин неявки в судове засідання суду не надав, заперечень проти позову також суду не надав. При таких обставинах, зі згоди позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. Стаття 1060 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Так, у судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «Промекономбанк» був укладений договір банківського вкладу № 70471-171 «Класичний UAH», сума вкладу становить 46000 грн. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 13.11.2013 року по 18.11.2014 року року (а.с.5). За умовами договору (п.3.1.3) відповідач зобов'язався щомісяця, починаючи з 13 числа виплачувати позивачу відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 18,15 % річних. Додатковою угодою до договору банківського вкладу № 70471-171 від 13 листопада 2013 року сторони внесли зміни, а саме збільшили розмір відсотків, які відповідач зобов'язався нараховувати на поточний залишок внеску позивачу до 22 % річних (п. 3.1.3 Договору (а.с. 6). На виконання умов договору позивач передав готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 46000 грн., що підтверджується копією квитанції № 21352 від 13.11.2013 року (а.с.6). Відповідно до п. 3.1.4 Договору відповідач зобов'язався виплатити позивачу суму внеску і відсотки, нараховані на внесок на першу вимогу позивача на умовах даного Договору. 14.03.2014 року позивач звернулась до відповідача із заяво про дострокове розірвання вказаного договору та повернення їй суми банківського вкладу за договором (а.с. 7). Втім, відповідач не виконує умови зазначеного договору, до теперішнього часу депозитний вклад за договором позивачу не повернутий. При таких обставинах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму банківського вкладу у розмірі 46000 грн. Суд не знаходить підстав по стягненню з відповідача моральної шкоди, оскільки позивач не надала суду достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про спричинення їй моральної шкоди, крім того, моральна шкода відшкодовується лише у випадках, коли право на таке відшкодування передбачено спеціальним Законом, правовідносини, які розглядалися в даному судовому засіданні не передбачають право на дане відшкодування, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні цих позовних вимог. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 460 гривень. На підставі ст.ст. 525, 526, 536, 1058, 1060 ЦК України,

Outcome: partial