Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 10 вересня 2005 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку Альбіну, [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років між сторонами виникли непорозуміння у сімейних відносинах через несумісність характерів. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, часто сваряться. Свідками цих сварок є їхні діти, що негативно впливає на їх психічний розвиток. Сторони проживають окремо. Спору щодо розподілу майна немає. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Черкун». Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. У судове засідання позивач не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить праву розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити, з відповідача на свою користь просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору. Відповідач також не зявився у судове засідання, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, строк для примирення просив не надавати, справу просив розглянути за його відсутності. У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС №002615 від 10 вересня 2005 року, від подружнього життя мають двох малолітніх дітей: доньку Альбіну, [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-ЖС №146211 від 18 червня 2010 року та серії І-ЖС №241735 від 03 липня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивачки, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їхніх малолітніх дітей, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». При цьому суд враховує письмове клопотання позивача, у якому вона просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved