Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача, який діє в інтересах неповнолітніх дітей та просила зняти з реєстраційного обліку неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій на даний час зареєстровані позивач та неповнолітні: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у сторін народились діти: [PERSON], 2005 р.н., [PERSON], 2011 р.н., [PERSON], 2009 р.н. Шлюб між позивачем та відповідачем на даний час розірвано. З квітня 2016 року неповнолітні діти проживають разом із батьком [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], однак батько дитини добровільно не зняв дітей з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2017 року позивача позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач зазначає, що на даний час неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], не є членами її сім'ї, не проживають в спірному житловому приміщенні понад два роки, а тому не мають права користуватись житловим приміщенням, яке належить позивачу, окрім того, відповідач не приймає жодної участі в утриманні спірного житлового приміщення, комунальні платежі не сплачує. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання на 06.07.2018 року на 10:00 год. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача в якій також зазначено, що представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року було розірвано (а.с. 7). Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.8-10). Встановлено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 18.06.2012 року про визнання мирової угоди (а.с.11-12). Право власності позивача на вказане житлове приміщення підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2013 року (а.с. 13). Вбачається, що на даний час в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач та неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №281 від 08.04.2016 року, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] з батьком, [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2017 року позивача позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], 2005 р.н., [PERSON], 2011 р.н., [PERSON], 2009 р.н. (а.с. 15-17). Встановлено, що з квітня 2016 року, неповнолітні діти проживають разом із батьком [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], однак батько дитини добровільно не зняв дітей з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання, що порушує права позивача, оскільки на даний час неповнолітні не є членами сім'ї позивача, не проживають в спірному приміщенні понад два роки, а тому не мають права користуватись житловим приміщенням, яке належить позивачу, окрім того, відповідач не приймає жодної участі в утриманні спірного житлового приміщення, комунальні платежі не сплачує, в зв'язку з чим позивач просила про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом норм чинного законодавства, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріально права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яким власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєї власності. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є членами його сім'ї. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, на думку суду, позивач, яка в установленому законом порядку є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], має право вимагати позбавлення права користування осіб, які тривалий час у ній не проживають. Таким чином, неповнолітні [PERSON] [PERSON], [PERSON], які понад два роки проживають разом з батьком за іншою адресою і відносно яких, рішенням суду від 27.06.2017 року позивач була позбавлена батьківських прав, будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Отже, рішення суду є підставою для зняття неповнолітніх [PERSON] [PERSON], [PERSON], з реєстраційного обліку. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved