Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 15 грудня 1999 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження Бабушкінського РАГСу м. Дніпропетровську зроблено актовий запис на № 1666, який 16 вересня 2009 року було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбу Бабушкінського відділу РАЦС у м.Дніпропетровську зроблено актовий запис на № 405. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям було набуто майно, квартира [ADDRESS], яка юридично оформлена на відповідача. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Тому, позивач звернулась з позовом до суду. Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви, проти задоволення позовних вимог не заперечував, з обґрунтуванням позовних вимог погоджувався та просив суд судові витрати покласти на позивача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 грудня 1999 року був укладений шлюб між позивачем та [PERSON], яка в подальшому взяла прізвище чоловіка [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті ради, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 15 грудня 1990 року Серії [NUMBER] про, актовий запис № 1666. 16 вересня 2009 року шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] були розірвані, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 16 вересня 2009 року Серії [NUMBER] виданий Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 405. 17 вересня 2010 року був укладений шлюб між позивачем та гр. Швеції [PERSON], яка в подальшому взяла прізвище чоловіка [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 17 вересня 2010 року Серії [NUMBER], актовий запис № 98. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 24 грудня 1999 року на ім'я відповідача [PERSON] була придбана квартира за адресою [ADDRESS], житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 52,5 кв.м., який засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований реєстрі за № 5314. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації» від 27 січня 2000 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу від 24 грудня 1999 року. Згідно технічного паспорту від 20 грудня 1999 року квартира [ADDRESS] загальної площею 52,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. складається з приміщення № 1 - коридор загальної площею 10,8 кв., приміщення № 2 - кладова загальної площею 1,3 кв.м., приміщення № 3 - кухня загальної площею 8,9 кв.м., приміщення № 4 - житлова житловою площею 17,5 кв.м., приміщення № 5- житлова житловою площею 10,1 кв.м., приміщення № 6 - ванна кімната загальної площею 2,8 кв.м., приміщення № 7 - туалет загальної площею 1,1 кв.м. Відповідно до довідки ОК «ЖЕК «Тополь» від 02 липня 2013 року № 323, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовані Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України встановлює, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.8 ст. 6 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом було встановлено з наявних в матеріалах справи копій правовстановлюючих документів, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям за спільні кошти було набуто на праві власності наступний нерухомий об'єкт: квартира [ADDRESS]. Враховуючи те, що сторони дійшли між собою згоди у розподілі спільного майна подружжя, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового приміщення - квартири [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що сторони по справі дійсно придбали вказану квартиру під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, а отже квартири [ADDRESS], належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а при поділі майна частки подружжя цього майна є рівними, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності по ? частці квартири [ADDRESS]. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved