Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору про надання кредиту №ЛВ10-01269 від 08.09.2020 недійсним в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину, про здійснення зарахування грошових коштів, сплачених нею в рахунок погашення суми тіла кредиту. Обгрунтовує позов тим, що між нею та ТзОВ «Вендор-Фінанс» укладено договір про надання кредитних коштів №ЛВ10/01269 від 08.09.2020, нею отримано позику. Вказує, що вдповідачем надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте, нею даний договір не підписано. Вважає, що при укладенні вказаного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки її не повідомлено письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Скориставшись тим, що їй об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг. Зазначає, що укладений договір є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз.3 ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Крім цього, відповідач не повідомив їй всю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору, не вказав ціну та сукупну вартість кредиту. Також відповідачем здійснено щодо неї нечесну підприємницьку діяльність, а саме надано кошти з непомірно великою відсотковою ставкою. Вважає, що при укладенні договору порушено принцип рівності сторін, так як їй запропоновано укласти договір на відомих лише відповідачу умовах. Зазначає, що розмір нарахованих відсотків за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, тому просить визнати укладений між нею та відповідачем договір позики недійсним, зарахувати грошові кошти, сплачені нею як погашення тіла кредиту. Ухвалою від 20.09.2021 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом відповідача та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Від відповідача 12.11.2021 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого позов заперечує, посилаючись на те, що позивач особисто отримала паспорт споживчого кредиту, особисто підписала заяву позичальника, заповнила анкету, ознайомилась з Правилами надання кредиту. Просить відмовити у задоволенні позову, врахувати, що жодного нарахування комісії, штрафних санкцій відповідач не проводив, договір укладено особисто [PERSON] , а не за допомогою електронного підпису. Позивач в судове засідання не прибув, клопотанням просить проводити судовий розгляд у її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача Боднар Н.Я. , діючи згідно довіреності №314, в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції позов заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, наполягає, що позивачем не надано жодного аргументу, відносно того, що зміст правочину (договору) чи хоча б якесь його положення, суперечить ЦК України та іншому законодавству, згідно ст.215 ЦК України. Оскільки немає жодної з підстав для недійсності правочину, які встановленні ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 ЦК України, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Встановлено, що 08.09.2020 між ТзОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №ЛВ10-01269, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 15000 грн., зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 2610,29 грн, відповідно до п.1.7 договору, в тому числі сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17% від суми наданого кредиту за кожні 30 днів користування. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 29 серпня 2022 року. При цьому, позивач [PERSON] ознайомлена з розрахунком вартості кредиту та графіком внесків за договором в день укладення Договору, що стверджується її підписом у такому. Остання особисто підписала додаток до Договору «Графік платежів», надала копію паспорта, з власноручним підписом. Наведене свідчить про те, що позивач в повному обсязі отримала інформацію про умови кредитування. З копії видаткового касового ордеру від 08.09.2020 вбачається, що [PERSON] отримала 15 000 грн. від ТзОВ «Вендор-Фінанс» на підставі договору про надання фінансового кредиту, що підтверджується її підписом в такому про одержання вказаної суми коштів. Матеріалами справи підтверджується, що всі умови договору погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. На переконання суду, позивач до підписання договору мала можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, обрати іншу фінансову установу, проте, договір був нею підписаний та виконувався сторонами з 08 вересня 2020 року. Зазначене свідчить про те, що укладений між сторонами по справі договір відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки змість договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із положеннями статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. З`ясовано, що під час укладення договору відповідач не приховував від [PERSON] жодну інформацію, в тому числі щодо кінцевої сукупної вартості кредиту. Як встановлено матеріалами справи, позивач при укладенні оспорюваного кредитного договору з додатками ознайомилась зі всіма умовами і порядком видачі та погашення кредиту, розміру кредиту, розміру відсотків, строком погашення кредиту, сторони письмово обумовили і погодили черговість погашення, плату за користування кредитними коштами в розмірі 17% від суми наданого кредиту і обумовили, що така є фіксованою та незмінною. При цьому, кредитний договір не містить комісій, відсутні винагороди, штрафні санкції. Судом береться до уваги, що позивач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувалась кредитними коштами. Факт отримання всієї повної і вичерпної інформації стосовно отримання кредитних коштів позивачем не спростований. Встановлено, що на момент підписання кредитного договору позивач була дієздатною особою, мала можливість ознайомитися з усіма умовами кредитування і цим скористалась, мала можливість у разі необхідності отримати відповідну консультацію у спеціаліста, мала вибір фінансової чи банківської установи. Підписавши вказаний договір позивач реалізувала своє право на отримання кредиту на визначених у договорі умовах, виконувала його умови. Доводи позивача про укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, не підписання договору не заслуговують на увагу суду, оскільки повністю спростовані матеріами справи. Дослідивши матеріали справи, судом не знайдено жодної із умов для визнання правочину недійсним, в тому числі як такого, що вчинений під впливом обману, так у зв`язку з несправедливими умовами кредиту, які б вказували на істотний дисбаланс прав споживача. Всі твердження позивача про введення її в оману з боку відповідача розцінюються судом як намагання [PERSON] в такий спосіб змінити умови кредитування у власних інтересах, як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, які можуть настати, але не настали і залежать від дій позивача. Отже, посилання позивача на недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства, також несправедливість його умов, так як доводи [PERSON] про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору, нарахування комісії та штрафних санкцій по даному договорі ґрунтуються виключно на її поясненнях. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доводи позивача про те, що оспорюваний договір вона не підписувала належними доказами не доведені. Посилання позивача на використання нечесної підприємницької практики, про несправедливі умови кредитного договору та введення її в оману при укладенні договору є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях, без надання суду належних і допустимих доказів, та спростовуються матеріалами справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ч. 7 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору у порядку ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», а судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі ст.ст. 203, 215, 525, 530, 610, 625-629, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed