Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], [INFO], зареєстрований 30 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2748). Посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, кожен має різні характери і життєві позиції. З 20 травня 2016 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Крім того, звертаючись до суду позивач просила розподілити спільну сумісну власність - легковий автомобіль марки «Renault Clio», темно-синього кольору, номерний знак [NUMBER], 2001 року випуску, визначивши їй компенсацію вартості ? частини такого автомобіля, тобто 50000 (пятдесят тисяч) гривень, оскільки автомобіль є неподільною річчю. Вказує, що такий автомобіль був придбаний сторонами за спільні кошти, а тому згідно положень статтей 60, 69 СК України є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Посилається на те, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги в частині суми компенсації вартості ? частини легкового автомобіля марки «Renault Clio», темно-синього кольору, номерний знак [NUMBER], 2001 року випуску. Подала відповідну заяву (а.с.82). Посилаючись на консультаційний висновок про дійсну вартість автомобіля на дату аналізу (18 серпня 2016 року), що складає 88000 гривень (а.с.68-75) просила стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частини такого автомобіля, тобто 44000 гривень. Шлюб між сторонами просила розірвати, прізвище набуте в результаті укладення шлюбу просила не змінювати. Відповідач, подавши заперечення на позов (а.с. 52), будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (а.с.60), до суду не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання не надіслав. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який\~належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним\~причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на те, що відповідач не повідомив причини своєї неявки, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними і ній доказами. Дослідивши усі заявлені у справі докази, встановивши обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі позовні вимоги, характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до наступного. Зясовано, що сторони уклали шлюб зареєстрований 30 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії «І-БК» № 265451 (а.с.29). Відповідно до приписів ст.37 СК України, шлюб є правозгідним. Згідно положень ст.55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стаття 112 СК України проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що подружні відносини сторони фактично припинили і їх відновлювати не\~мають наміру, наполягають на розлученні. Примирення між сторонами неможливе. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. У відповідності до ст.113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Підстави для збереження шлюбу відсутні. Позивач після розірвання шлюбу обрала надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Розвязуючи майнові вимоги, судом враховано, що у письмових запереченнях (а.с.52) відповідач вказував на те, що автомобіль марки «Renault Clio», темно-синього кольору, номерний знак [NUMBER], 2001 року випускубув придбаний 06 листопада 2014 року через 1,5 місяця шлюбних відносин, на момент придбання автомобіля дружина-позивач навчалась у навчальному закладі та не мала свого заробітку, знаходилась на повному забезпеченні свого чоловіка-відповідача. Крім того, згідно довідки-рахунку від 06.11.2014 року вартість такого автомобіля склала 34000 гривень. Проте такі письмові доводи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні майнових вимог позивача. Так, обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2 ст. 61 СК України). На момент придбання автомобіля сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно довідки Чернігівської обєднаної державної податкової інспекції (Городнянського відділення) Головного управління ДФС у Чернігівській області № 636 (10) від 19.09.2016 (а.с.63) [PERSON] як субєкт підприємницької діяльності отримав обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) з 01.01.2014 по 31.12.2014 р. 33822 гривні. Згідно дослідженої в суді трудової книжки позивача АТ № 245878 (а.с. 79-81) [PERSON]. на момент придбання автомобіля була аспіранткою інституту педагогіки НАПН України і отримувала стипендію, яка згідно довідки вказаного навчального закладу №189 від 26.09.2016 року (а.с.78) за період липень-грудень 2014 року становила суму 9589 грн 32 коп. Крім того, згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, презумпція спільної сумісної власності розповсюджується на автомобіль марки «Renault Clio», темно-синього кольору, номерний знак [NUMBER], 2001 року випуску. Іншого відповідач не доводив. Щодо визначення вартості такого автомобіля, то відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при недосягненні згоди між подружжям про вартість майна, що підлягає поділу, вона визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, отже довідка рахунок від 06.11.2014 року (а.с.53) не є належним доказом вартості автомобіля на час вирішення позову. У відповідності до ст. 57-58 ЦПК України доказами є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Консультаційний висновок про вартість (а.с. 68-75) складений 18.08.2016 року оцінювачем [PERSON] є письмовим доказом згідно ст. 64 ЦПК України та має юридичне значення в розглянутій справі, при відмові сторін від проведення експертизи (а.с.56,84-86). Таким чином, дійсна вартість предмету спору на час розгляду справи в суді становить 88000 гривень (а.с. 68-75). Поділ майна шляхом стягнення компенсації відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства. Відповідно до ст..69, 70, 71 СК України, позивач [PERSON] має право на поділ автомобіля, що є обєктом права спільної сумісної власності зі [PERSON], їх частки є рівними, а позивач виявила бажання отримати грошову компенсацію замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільне майно, залишивши автомобіль [PERSON] Посилання [PERSON] в письмових запереченнях (а.с.52) на те, що ч.4 і 5 ст.71 СК України визначена можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності лише за його згодою і при внесенні відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, є безпідставними. Вказані норми регулюють правовідносини, які виникають коли один з подружжя просить залишити йому майно і згоден виплатити другому з подружжя грошову компенсацію. За даними правовідносинами позивач просить грошову компенсацію за майно, залишаючи його відповідачу. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За вимогою майнового характеру з відповідача слід стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 551 гривню 20 копійок, що понесені позивачем при предявленні позову до суду. За вимогою немайновогохарактеру (розірвання шлюбу) з відповідача слід стягнути половину сплаченого позивачем судового збору, оскільки існування шлюбу суперечило інтересів обох.

Outcome: approved