overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів, кожного окремо, на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку (доходів) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачі згідно Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.12.2013 року, яке набрало законної сили 13.12.2013 року, позбавлені батьківських прав у відношенні своєї дитини - дочки [PERSON], [INFO]. Згідно Рішення Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу №453 від 18.12.2013 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та її опікуном призначено її - [PERSON] Однак, відповідачі є батьками [PERSON] та зобов`язаними надавати їй матеріальну допомогу, оскільки позбавлення їх батьківських прав не звільняє від обов'язку щодо утримання своєї дитини. Позивач у судове засідання надала письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу без її участі у судовому засіданні, а у разі неявки відповідачів - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідачі, кожен окремо, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, відповідачі є рідними батьком та матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с.5). Згідно Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.12.2013 року, яке набрало законної сили 13.12.2013 року, відповідачі позбавлені батьківських прав у відношенні своєї дитини - дочки [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно Рішення Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу №453 від 18.12.2013 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та її опікуном призначено позивача (а.с.7). Відповідно до ст. 247 СК України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на аліменти. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Визначаючи строк, з якого і до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 180 та ч. 1 ст. 191 СК України, відповідно до яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.03.1998 року є власником зазначеної квартири. З 22.08.1987 року по 25.02.2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі як член сім'ї власника житла, однак з липня 2009 року в ній не проживає, його речей у квартирі немає, але перебування його на реєстраційному обліку створює їй фінансові труднощі, оскільки відповідач не сплачує комунальні платежі, які на нього нараховуються. Позивач у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.03.1998 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9, 34). Як убачається з матеріалів справи, позивач з 22.08.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 25.02.2010 року було розірвано (а.с.11). Відповідач є зареєстрованим в зазначеній вище квартирі, як член сім'ї власника житла (а.с.12, 18). Згідно акта від 21.11.2018 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] установлено, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2009 року (а.с.10). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відсутність відповідача у зазначеній квартирі без поважних причин понад рік встановлена судом на підставі матеріалів справи. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача у зазначеній квартирі, судом не встановлено, а відтак є підстави вважати, що відповідач втратив право користування зазначеною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй згідно Договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2014 року на праві приватної власності належить вищезазначена квартира. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, однак з 2012 року в квартирі не проживає, речей його у квартирі немає, проте на відповідача продовжують нараховуватись комунальні платежі, які вимушена сплачувати вона. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що він є сусідом позивача, знає її 2 роки, що [PERSON] вже більше двох років у зазначеній квартирі не проживає. Свідок [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні, показала, що вона є сусідкою позивача, знає її три роки, що [PERSON] - це її кум, якого вона знає давно, і якого не бачила вже більше 10 років. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2014 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.5-7). Згідно довідки №9654 від 03.09.2014 року відповідач є зареєстрованим у вказаній квартирі (а.с.8). Судом, в судовому засіданні на підставі показань свідків, установлено, що відповідач з 2012 року в зазначеній квартирі не проживає. Крім того, факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], підтверджується актом від 02.09.2014 року, складеним мешканцями будинку №50 (а.с.9). Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Статтею 71 ЖК України такі строки встановлені у шість місяців. Отже, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно залишив зазначену квартиру, перешкод у проживанні в ній позивач не спричиняла, більше шести останніх місяців у вказаній квартирі відсутній без поважних причин, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №4, яка розташована в будинку №34 на мкр. Сонячний в м. Кривому Розі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона згідно Договору купівлі-продажу від 06.05.2002 року є власником зазначеної квартири. Відповідач є її зятем та зареєстрованим у вказаній квартирі, який понад один рік в зазначеній квартирі не проживає, проте на відповідача продовжують нараховуватись комунальні платежі, які вона вимушена сплачувати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що відповідача знає як чоловіка дочки позивача, який зібравши свої речі зник з квартири біля року тому, де відповідач перебуває на даний час йому не відомо. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до Договору купівлі-продажу від 06.05.2002 року позивач є власником квартири №4, яка розташована в будинку №34 на мкр. Сонячний в м. Кривому Розі (а.с.4-5). Відповідач є зареєстрованим у вказаній квартирі як член сімї власника житла (а.с.10-11). Судом, на підставі показань свідка, установлено, що відповідач біля одного року в зазначеній квартирі не проживає. Крім того, факт не проживання [PERSON] в квартирі №4, яка розташована в будинку №34 на мкр. Сонячний в м. Кривому Розі з 01.08.2014 року підтверджується актом від 05.05.2015 року, складеним мешканцями будинку №34 (а.с.3). Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відсутність відповідача у зазначеній квартирі без поважних причин понад рік встановлена судом на підставі показань свідка. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача у зазначеній квартирі, судом не встановлено, а відтак є підстави вважати, що відповідач втратив право користування зазначеною квартирою та позов підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №59, що розташована в будинку №6 по вул. Кустанайській в м. Кривому Розі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона зареєстрована та проживає в квартирі №59, що розташована в будинку №6 по вул. Кустанайській в м. Кривому Розі. Квартира не приватизована. Разом із нею, в зазначеній квартирі зареєстровані її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] В січні 2014 року шлюбні відносини з відповідачем були припинені та він переїхав жити за іншою адресою. На теперішній час він залишається зареєстрованим у вказаній квартирі, однак в ній не проживає, його речей у квартирі немає. На нього продовжують нараховуватись комунальні платежі, які позивач змушена сплачувати. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи також в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій проти позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини і визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЖК України. З довідки «Нова-ком» від 14.04.2015 р. вбачається, що за спірною адресою зареєстровані позивач, відповідач та донька [PERSON], [INFO] Позивач в довідці зазначена як наймач (а.с.5) Так, [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстровано 20.10.2007 року за №10 Урожайнівською сільською радою Совєтського району Автономної Республіки Крим, Україна (а.с.6). Згідно довідки №12, відповідач зареєстрований в [INFO] та не проживає в ній з січня 2014 року, про що свідчить акт від 27.01.2015 року, складеними мешканцями будинку №6 по вул. Кустанайській в м. Кривому Розі. (а.с.5,8). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Статтею 71 ЖК України такі строки встановлені у шість місяців. Оскільки позивач є наймачем житлового приміщення, відповідач добровільно залишив житлове приміщення, більше шести місяців у квартирі відсутній без поважних причин, визнав позовні вимоги та надав суду відповідну заяву, позов підлягає задоволенню, а судові витрати стягненню на користь позивача [PERSON] у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою 296 у буд.4 по вул. Балакіна у м. Кривому Розі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона на підставі ордеру від 05.10.1983 року №3572, виданого на підставі рішення виконкому Саксаганської ради народних депутатів від 20.09.1983 р. є головним наймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею у вказаній квартирі надавалось право проживання членам її сімї, а саме відповідачу по справі. Відповідач є її сином, однак з 2004 року не мешкає в зазначеній квартирі, місце його проживання позивачу не відоме, його речі у квартирі відсутні, з реєстраційного обліку він не знявся, на нього продовжують нараховуватись комунальні платежі, які позивач змушена сплачувати. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення у пресі, в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, надані позивачем, встановив наступні обставини і визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЖК України. Згідно ордеру від 05.10.1983 року №3572, виданого на підставі рішення виконкому Саксаганської ради народних депутатів від 20.09.1983 р. [PERSON] є головним наймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею у вказаній квартирі надавалось право проживання її сину [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 08.10.2004р. після укладання шлюбу [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки «Нова-ком» від 15.04.2015 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідач. Позивач в довідці зазначена як наймач вказаної квартири (а.с.10). Згідно акту, складеного мешканцями буд.4 по вул. Балакіна у м. Кривий Ріг від 15.04.2015 року, [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 2004 року (а.с.9). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Статтею 71 ЖК України такі строки встановлені у шість місяців. Оскільки відповідач добровільно залишив житлове приміщення, більше шести місяців у квартирі відсутній без поважних причин, позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд покладає на відповідача, стягнувши на користь позивача [PERSON] судовий збір 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого 07.12.1994 року УЖКГ міськвиконкому, згідно з розпорядженням №С4745 від 21.11.1994 року, квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй за життя 1/4 частки вказаної квартири, яку згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2006 року отримала її дочка - [PERSON]. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті також відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки у вказаній квартирі. Згідно Заповіту від 09.06.2006 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла позивачу належну їй частину вказаної вище квартири. Відповідач [PERSON], який є непрацездатним вдівцем матері позивача - [PERSON], на підставі ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України відмовився від прийняття обов'язкової частки у спадщині на користь позивача. 15.07.2016 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері - [PERSON], згідно якого вона отримала у спадщину 1/4 частку вказаної вище квартири, яка за життя належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER]. Листом №192/02-14 від 14.04.2016 року, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Л.В., повідомила позивачу про неможливість видачі їй Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на іншу належну останній 1/4 частку вказаної вище квартири, оскільки правовстановлюючий документ на зазначену частку квартири - Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.06.2006 року на ім'я спадкодавиці [PERSON] не було зареєстроване належним чином згідно діючого законодавства, у зв'язку з чим позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Позивач у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачі, кожен окремо, у судове засідання також надали письмові заяви, в яких пред'явлені до них позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позаяк відповідачі, кожен окремо, визнали пред'явлені до них позовні вимоги та з матеріалів справи не вбачається, що визнання ними позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved