Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, з урахуванням уточнень позовних вимог просить: -визнати поважною причину пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON]; -визначити [PERSON], додатковий строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON], та подання заяви про прийняття спадщини після такої, тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили; -визнати посвідчений 08 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Снітком В.М. за реєстровим № 1135 заповіт від імені [PERSON], за яким остання заповіла «все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, а також все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона матиме право за законом» [PERSON] - недійсним; -оскільки заповіт від 08 квітня 2010 року, його складання, є наслідком підроблення такого офіційного документу, а відтак і волевиявлення заповідача - відновити дію складеного 08 листопада 2007 року [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим №2-9483 заповіту, за яким [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. -стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесенні по справі судові витрати згідно наявних у справі квитанцій. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON]. 08 листопада 2007 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, заповіла позивачу - [PERSON]. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим № 2-9483. 08 листопада 2007 року [PERSON] була оформлена генеральна довіреність на [PERSON], посвідчена державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим № 2-9484, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] управляти і розпоряджатися всім її майном. 22 листопада 2007 року позивачем [PERSON], від імені [PERSON], в межах наданих нею в довіреності повноважень, було оформлено (укладено) договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON]. 02 жовтня 2008 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] та інших про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. [INFO] року, під час знаходження вказаної справи в провадженні місцевого загального суду [PERSON] померла. Під час розгляду справи [PERSON] стало відомо, що [PERSON], 8 квітня 2010 року повторно склала заповіт, яким все своє майно заповіла - [PERSON], що визначало його правонаступництво за таким позовними вимогами. [PERSON] звернулась до першої Київської державної нотаріальної контори з бажанням подати заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON], нотаріусом було повідомлено [PERSON], що 17 січня 2011 року відповідну заяву вже було подано [PERSON], який також є спадкоємцем за заповітом. Нотаріусом, було роз'яснено [PERSON], що заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю, або в тій частині, в якій він йому суперечить. Саме обставини, наявності складеного пізніше заповіту та поданої [PERSON] до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, змусили [PERSON] не звертатися з аналогічною заявою до нотаріальної контори. При ознайомленні з матеріалами справи за позовом [PERSON], [PERSON] було виявлено, що складений на імя [PERSON] заповіт, [PERSON] не підписувався або не складався, оскільки підпис [PERSON], абсолютно не співпадав з її почерком та підписом як у заповіті, складеному [PERSON] у 2007 році на ім'я [PERSON]. Позивач [PERSON] звернулася з заявою до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з заявою про проведення почеркознавчої експертизи підпису [PERSON] на заповіті від імені [PERSON], посвідченому 08.04.2010 року. Позивач [PERSON] зазначає, що [PERSON] незаконно став спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки не підтверджуються його родинні стосунки із [PERSON], в свідоцтві про народження [PERSON] батьком записано [PERSON]. В той час коли спадкоємцем є [PERSON], начебто сестра [PERSON]. Саме такі незаконні дії відповідача змусили позивача не звертатися із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що в свою чергу потягло пропущення строку на прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON]. Після подачі позову позивачу [PERSON] стало відомо, що була проведена посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза №431 від 27.05.2013 р., відповідно до якої, у період 08.11.2007 року [PERSON] страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними. За таких обставин [PERSON] вважає, що є достатні підстави вважати, в період складання заповіту від 08.04.2010 року [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У зв'язку з чим [PERSON] звернулася до суду. 30.05.2013 року, [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, до [PERSON], 3-і особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Острягін Дмитро Леонідович, Головне управління юстиції м. Києва про визнання заповіту, складеного [PERSON] 08.11.2007 року, недійсним. З урахуванням уточнень позовних вимог [PERSON] просить: -визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори 08 листопада 2007 року і зареєстрований в реєстрі за №2-0483. Мотивує свої вимоги тим, що [INFO] року померла його рідна тітка [PERSON]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі №758/11844/14-ц, було встановлено факт того, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON]. За життя, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. 17 січня 2011 року Першою Київською державної нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №34/2011 щодо майна померлої 19.12.2010 року [PERSON], на підставі заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру [ADDRESS]. 13 червня 2014 року Першою Київської державною нотаріальною конторою [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначена постанова обгрунтована тим, що на ім'я померлої не було зареєстровано об'єктів нерухомості, зокрема квартири за адресою: [ADDRESS]. 08 листопада 2007 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON]. Заповіт посвідчено Четвертою Київською державною нотаріальною конторою і зареєстровано в реєстрі за №2-9483. Також 08 листопада 2007 року на ім'я [PERSON] була видана довіреність, посвідчену Четвертою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-9484, на право управління та розпорядження майном [PERSON]. 22 листопада 2007 року, Четвертою Київською державною нотаріальною конторою було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за реєстровим №2-9884 укладений між [PERSON], що діяла від імені [PERSON] та [PERSON]. 19 грудня 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м.Києва по цивільній справі №2-228/11, серед іншого, визнано недійсною довіреність посвідчену Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 08.11.2007 року за реєстровим №2-9484, на право управління та розпорядження майном [PERSON] та договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], від 22 .11.2007 року за реєстровим №2-9884 укладений між [PERSON], що діяла від імені [PERSON] на підставі недійсної довіреності та [PERSON]. В цій частині, рішення Шевченківського районного суду м. Києва рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року залишено без змін. У зв'язку з чим, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до суду. 04.12.2013 року була подана позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] 08.04.2010 р., в якій просить суд: - визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідчений 08.0.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Снітком В.М., зареєстрований в реєстрі за №1135. Свої вимоги третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору, [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON], оскільки заповіт від 08.04.2010 р. від імені [PERSON] на його користь не підписувала. Вважає, що заповіт від 08.04.2010 р. складений з порушенням вимог щодо його форми. Крім того, висновком експертного дослідження №7241/11-11 від 09.08.2011 р., проведеного за заявою заінтересованої особи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що електрофотокопії першого примірника заповіту від імені [PERSON], посвідченого 08.04.2010 року приватним нотаріусом КМНО Снітком В.М., ймовірно виконано не [PERSON], а іншою особою. В судовому засіданні, позивач [PERSON], яка також є представником третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору [PERSON], позови підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні первісний позов [PERSON] та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору [PERSON] визнав частково, в частині недійсності заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріальноо округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135, свій зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити його. Треті особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив. 08 листопада 2007 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, заповіла [PERSON]. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим № 2-9483. 02 жовтня 2008 року Шевченківським районним судом м. Києва було відкрите провадження по справі №2-228/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Острягіна Дмитра Леонідовича, треті особи: Генеральна прокуратури України, Київське міське управління юстиції про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 20 грудня 2010 року виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.11 року провадження по справі №2-228/11 було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника [PERSON]. 22 серпня 2011 року Шевченківський районним судом м. Києва провадження по справі № 2-228/11 було відновлено та залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON], який є рідним племінником [PERSON] відповідно до Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі №758/11844/14-ц, де було встановлено факт того, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON]. Ухвалою суду від 04 листопада 2011 року, по справі № 2-228/11 було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку № 431 від 27.05.2013 року встановлено, що [PERSON] в період підписання довіреності 08 листопада 2007 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціатинвий дефект на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного, (судинно-дисметаболічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F20.0 та F07.9 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними. Даний факт також встановлений у судовому Рішенні від 19 грудня 2013 року по справі №2-228/11. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК ( 435-15) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правила статті 225 ЦК ( 435-15 ) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК ( 1618-15 ) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.» Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З урахуванням висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №431 від 27.05.2013 року та встановлення даного факту в Рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року по справі №2-228/11, що [PERSON] в період підписання довіреності 08 листопада 2007 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціатинвий дефект на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного, (судинно-дисметаболічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F20.0 та F07.9 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними, суд вважає, що вимога позивача за первісним позовом [PERSON] про відновлення дії заповіту складеного 08 листопада 2007 року, [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Д.Л. за реєстровим №2-9483, яким [PERSON] заповіла все своє майно, [PERSON], задоволенню не підлягає. Разом з тим, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON], про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори 08 листопада 2007 року і зареєстрований в реєстрі за №2-0483, підлягають задоволенню. Ухвалою Шевченківського районного суду від 09 липня 2015 року по даній справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №187 від 11.03.2016 року у період підписання заповіту від 08.04.2010 р. [PERSON] страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціатинвий дефект на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного, (судинно-дисметаболічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F20.0 та F07.9 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК ( 435-15) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правила статті 225 ЦК ( 435-15 ) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК ( 1618-15 ) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.» Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Враховуючи висновок експерта №187, позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору [PERSON], про визнання заповіту складеного [PERSON] на користь [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135, недійсним, підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] та визначити [PERSON], додатковий строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON], та подання заяви про прийняття спадщини після такої, тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, суд вважає вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За таких обставин, суд критично ставиться до доводів позивача за первісним позовом [PERSON], щодо перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а тому суд вважає, що обставини не є поважними та відмовляє в задоволенні позовних вимог. За встановлених обставин, позов [PERSON] до [PERSON], 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] 08.04.2010 р., відновлення становища підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], 3-і особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Острягін Дмитро Леонідович, Головне управління юстиції м. Києва про визнання заповіту, складеного [PERSON] 08.11.2007 року, недійсним підлягає задоволенню в повному обсязі. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] 08.04.2010 р., підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial