Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] \~ про поділ майна подружжя, а саме\~ просила виділити їй у власність 1/2 частку трьохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 92 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м. вартістю 270 250 грн., яка зареєстрована в ОБТІ 09.06.2004 року реєстраційний номер 6135403, номер запису 7762 в книзі 211 на підставі свідоцтва про право васності\~\~ на нерухоме майно від 08.06.2004 року реєстраційний номер 602964226101 на [PERSON] Михайла Васильовича. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутноті,\~ не заперечує проти\~ винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, шляхом поміщення оголошення на сайті Івано-Франківського міського суду. Відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі\~ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~\~ Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ 31.07.1982 року у відділі ЗАГС Івано-Франківсього міськвиконкому зареєстровано шлюб між сторонами,\~ про що зроблено актовий запис №970. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області\~ від 12.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано. ( а.с.3). За час шлюбу, у 2004 році\~ сторонами придбано\~\~ нерухоме майно,\~ а саме трьохкімнатну квартиру загальною площею 92,0\~ кв.м., житловою площею 54,8 кв.м., що розміщена на третьому поверсі 5-ти\~ поверхового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.06.2004 року 1/1 частка квартири [ADDRESS] належить [PERSON] . ( а.с.19). Відповідно\~ до звіту про незалежну оцінку трьохкімнатної квартири [ADDRESS] 16\~ загальною [ADDRESS] в [ADDRESS] , на підставі договору (заяви) на проведення незалежної експертної оцінки від 20.07.2018 року,\~ ринкова варість\~ квартири [ADDRESS] \~ становить 540 500 грн. ( а.с.5-15). Згоди на добровільний\~ поділ майна між сторонами не досягнуто, у звязку і чим\~ Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної :умісної власності. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при зозгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю\~ між ними. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 30 вищезгаданого Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що інтереси неповнолітніх дітей або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. В той же час, як встановлено Судом,\~ вищевказане\~ майно придбано подружжям за час шлюбу. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.ст.69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від\~ розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved