Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому посилається на те, що 26.02.2015 року керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21015» по вул. Калинівській у м. Чернівці, [PERSON] допустила зіткнення із автомобілем позивача марки «Мазда-6», внаслідок чого автомобілі отримали значні механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці [PERSON] було визнано винною в вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку спеціаліста товарознавця вартість матеріального збитку спричиненого пошкодженням автомобіля складає 118502,00 гривень. Окрім того, позивач вказує, що нею понесено і інші витрати у звязку із пошкодженням транспортного засобу, зокрема витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 750,00 гривень, 1600,00 гривень на оплату послуг евакуатора, а також 4383,00 гривень витрати повязані на юридичну допомогу повязану із складанням даної позовної заяви. Разом з тим вказує і про те, що внаслідок пошкодження її автомобіля вона зазнала моральної шкоди, що проявилось у душевних стражданнях, зміні розпорядку дня, що повязано із здійсненням ремонту, яку оцінює у розмірі 5000,00 гривень. На підставі викладеного, позивач просить стягнути солідарно із відповідачів на її користь завдану матеріальну та моральну шкоду у розмірі 130235,00 гривень. Позивач та її представник в судовому засіданні дали пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, заперечувала, щодо позовних вимог позивача. Відповідач [PERSON] та її представник, у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та вказали, що не погоджуються із висновками автотоварознавчого дослідження, вважають вимоги про відшкодування шкоди понесеної у звязку із оплатою послуг евакуатора, оплатою проведення вказаного дослідження та витрати на юридичну допомогу необґрунтованими та нічим не підтвердженими. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа на стороні позивача [PERSON] пояснив, що являється чоловіком позивача та в момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем «Мазда-6». Зазначає, що [PERSON] порушуючи правила дорожнього руху завдала транспортному засобу механічних пошкоджень та зобовязана відшкодувати витрати повязані із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «MAZDA 6», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить позивачу [PERSON]. Із матеріалів справи, зокрема копії постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2015 року встановлено, що 26.02.2015 року [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Калинівській у м. Чернівці, не врахувала дорожніх умов, не дотримавшись безпечної дистанції та швидкості руху, допустила зіткнення із автомобілем «MAZDA 6», реєстраційний номер [NUMBER], під кернуванням [PERSON], чим порушила п.п. 12.1, 13.1. ПДР України. [PERSON] було визнано винною у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Як встановлено із листа УМВС України в Чернівецькій області автомобіль [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] [INFO]. Ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України вказує, що соба, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачу було завдано майнової шкоди у звязку із пошкодженням її транспортного засобу. Відповідно до п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду кримінальних та цивільних справ № 40 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанова) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка завдала шкоду за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Таким чином, аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати про те, що особою, яка зобов'язана відшкодувати завдану матеріальну шкоду в даному випадку є [PERSON], яка на законних підставах керувала транспортним засобом та з вини якої трапилась дорожньо-транспортна пригода, а тому позовна вимога до [PERSON], як до співвідповідача є такою, яка задоволенню не підлягає. Що стосується суми стягуваного відшкодування, суд звертає увагу на наступне. Так, після дорожньо транспортної пригоди, на замовлення [PERSON] було виконано автотоварознавче дослідження, відповідно до висновку якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «MAZDA 6», виявленого на момент огляду, а саме 30.03.2015 року, становить 118502,76 гривень. Проте, як встановлено із квитанції № 235 від 08.04.2015 року та чеку на оплату, вартість деталей та комплектуючих частин, які були придбані [PERSON] з метою проведення відновлювальних робіт з ремонту автомобіля «MAZDA 6» становить 88534,24 гривні, які були сплачені на рахунок відповідного підприємства. Так виявлено, що вартість робіт з відновлювального ремонту автомобіля «MAZDA 6», проведеного в ТзОВ «КарпатиАвтоцентр» становить 11000,00 гривень, що підтверджується нарядом замовленням (актом виконаних робіт) № Н500001622, який оплачений 21.05.2015 року. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, реальна вартість деталей, комплектуючих частин, та виконання робіт з відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить в сумі 99534,24 гривні, які підлягають стягненню на користь позивача, як матеріальна шкода завдана їй у звязку із пошкодженням її майна. Щодо інших витрат, судом встановлено наступне. Відповідно, до проведеного авто товарознавчого дослідження [PERSON] на рахунок Західно-Українського ЕКЦ» було перераховано грошові кошти в розмірі 750,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 222 від 07.04.2015 року. Витрати повязані із оплатою послуг евакуатора для транспортування транспортного засобу «MAZDA 6» та витрати на проведення експертного дослідження на переконання суду також відносяться до матеріальних збитків понесених позивачем, адже знаходяться у причинно-наслідковому звязку між неправомірними діями [PERSON] та наслідками у вигляді завданої шкоди майну, що і зумовило підстави для використання послуг авто евакуатора та складання експертного висновку з метою визначення розміру завданої шкоди. Розрахункові квитанції та акт виконаних робіт, яким підтверджується надання [PERSON] послуг евакуатора суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки попри неточності у їх заповненні, вони є належно завіреними печатками приватних підприємств та свідчать про надання таких послуг. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження розрахунку витрат на правову допомогу, а тому судом вимога про стягнення таких витрат із відповідача на користь позивача задоволена бути не може. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд враховує дійсну наявність такої шкоди, що проявляється у преживаннях позивача стосовно проведення ремонтних робіт її автомобіля, втрату часу на пошук автозапчастин для ремонту, було порушено її звичний розклад життя, звязки та плани, позивач тривалий час не мала змоги користуватись транспортним засобом, що завдало їй тимчасового дискомфорту у пересуванні, [PERSON] перебуває у розпачі у звязку із погіршенням товарного вигляду та цілісності автомобіля, що в подальшому може впливати на його ринкову вартість. Дані обставини знаходяться у причинно-наслідковому звязку із діями завдавача шкоди та негативними наслідками, які настали для власника автомобіля. У звязку із наведеними обставинами, позивач визначила розмір завданої моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень задовольнити в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Матеріалами справи встановлено, що на утриманні [PERSON] перебуває дитина інвалід та вона являється її законним представником. п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідно до п 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду кримінальних та цивільних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. П. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що коли обидві сторони у цивільній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією в їх фактичному розмірі, але не більше від граничних розмірів компенсації таких витрат, згідно з додатком. У звязку із тим, що позовні вимоги були задоволені частково, судові витрати присуджуються сторонам пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а отже позивачу судом присуджується компенсація судового збору за рахунок держави у розмірі 1272,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial