Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання тимчасового дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини , посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має двох дітей: [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний 09.09.2014 року, рішенням Лисичанського міського суду Луганської області. Через небезпечну ситуацію на тимчасово окупованій території України, а саме -Луганській області, де вона мешкала на той час, у 2014 році вона, разом з двома дітьми переїхала до м. Павлоград Дніпропетровської області. 19.10.2014 року отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Разом з дітьми мешкала в м. Павлоград, а в гуртожитку по [ADDRESS] вони мешкають з лютого 2016 року. З часу переїзду до м. Павлоград, відповідач байдуже ставиться до своїх дітей, не цікавиться їх долею, не приймає участі у їх виховання, самоусунувся від участі в забезпеченні їх матеріальних потреб. Востаннє діти бачились з батьком у жовтні 2014 року. Перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми вона не чинить. Під час зимових та літніх канікул вона має намір разом з донькою виїжджати відвідувати своїх батьків, виїжджати до АР Крим відвідувати свою рідну тітку, але без згоди батька вона не може це зробити. Добровільно відповідач не погоджується надати такий дозвіл та відмовляється пояснити підстави своєї відмови. Спілкування неповнолітньої дитини зі своїми родичами відповідає інтересам дитини, її фізичному, моральному та духовному розвитку, підтримування стосунків з родичами, які залишились проживати в Луганській області та території АР Крим, можливості відпочити дитини на морі. Таким чином вона має намір разом з донькою [PERSON] в новорічні свята впродовж одного тижня ( семи календарних днів) відвідати свого батька -[PERSON], який проживає в [ADDRESS], де вона буде проживати під час відвідування діда з 25.12.2016 року по 10 січня 2017 року. Відвідувати свою рідну тітку [PERSON], один раз на рік під час літніх канікул, впродовж 21(двадцяти одного календарного дня), яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Під час відвідування дитина буде проживати за вищевказаною адресою разом з матір»ю впродовж 21 дня у період з 01.06.2017 року по 30.08.2017 року. Своєчасне повернення дитини до України вона гарантує і бере на себе обов»язок щодо забезпечення всіх витрат, пов»язаних з виїздом дитини. У судове засідання позивачка не з»явилась. Від представника позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги позивача [PERSON] підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Необхідні докази є в матеріалах справи. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду. Представник органу опіки та піклування [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, подала письму заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 29.08.1998 року, який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09.09.2014 року по справі № 415/2970/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , було розірвано ( а.с. 7) Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], батьками якої в свідоцтві про народження, серія [NUMBER] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7 ). Із довідки від 23/06/2016 року № 1216000910 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] разом з малолітньою особою, [PERSON], [INFO], зареєстроване місце проживання [ADDRESS] ( а.с.9) Із акту від 28.09.2016 року , що [PERSON], 1980р.н, [PERSON], 1999р.н. та [PERSON], [INFO] проживають за адресою [ADDRESS] без реєстрації, з лютого 2016 року по теперішній час.( а.с.10) Із відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМСУ у Луганській області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 16.03.2002 року. ( а.с. 16) Таким чином встановлено, що сторони проживають окремо . Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням доньки, не приймає участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір»ю за кордон з поверненням дитини в Україну, на період літніх та зимових канікул. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-Х1, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) . Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків ( усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку , без згоди та супроводу другого з батьків. Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) визначено, зокрема , що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів : паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину , яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред»явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України ( під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд [PERSON], [INFO] за кордон з метою спілкування з родичами, оздоровлення разом з матір»ю, у зв»язку з малолітнім віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку. Отримати дозвіл на виїзд за межі України у позасудовому порядку у позивачки немає можливості, а з іншого боку не зачіпає інтереси відповідача як батька дитини щодо можливості спілкуватися та приймати участь у виховання дочки, якщо у нього виникне таке бажання у майбутньому, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved