Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення невиплаченої заробітної плати. якпий в процесі розгляду справи уточнила та в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 4183, 85 грн та моральну шкоду в розмірі 1000 грн, посилаючись на те, що на момент звільнення роботолдавець не виплатив позивачу заробітну плату за січень у розмір 632, 59 грн, за лютий у розмірі 1328, 28 грн. заберезень у розмірі 1259, 46 грн, за квітень у розмірі 963, 52 грн, всього - 4183, 85 грн, що підтверджується довідкою від 26 листопада 2014 року, однак до цього часу заборгованість не виплачена, у зв'язку з чим вона була вимушеною звернутись до суду. Позивач в судовому засіданні уточнений позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомленим належним чином. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, позивач є робітником колективу ТОВ «МІК» на підставі колективного договору, ТОВ «МІК» має перед позивачем заборгованість по заробітній платі за січень 2014 року у розмірі 4183, 85 грн (а.с. 2). Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Отже, за вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на оплату своєї праці, у зв'язку з чим позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення його прав, та полягає у душевних стражданнях отриманих особою внаслідок протиправної поведінки щодо себе. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт душевних страждань, заподіяних позивачеві внаслідок протиправної поведінки з боку відповідача відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи обставини справи, розмір заборгованості із заробітної плати, тривалість порушення, суд вважає, що розумним та виправданим є розмір компенсації моральної шкоди у сумі 500 гривень. Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та доцільність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 4183, 85 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. Окрім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487, 20 грн На підставі викладеного,

Outcome: partial