Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, як частку у спільному майні подружжя, право власності на яку зареєстроване за відповідачем та припинити право власності останнього на 1/2 частину цієї земельної ділянки. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що під час шлюбу із нею, відповідачем був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, для обслуговування вищевказаного будинку, Шубківською сільською радою Рівненського району передано для відповідача у власність земельну ділянку площею 0,1382 га, кадастровий номер 56:246:898:00:02:014:0075. Оскільки, вказана земельна ділянка була набута ними під час шлюбу, просить визнати її спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, як частку у спільному майні подружжя та припинити право власності відповідача на цю частину земельної ділянки. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання в якому вказує на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи провести без її участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розгляд справи провести у підготовчому засіданні без його участі. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Ознайомившись із позовною заявою та дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу не суперечить правам та інтересам інших осіб. Так, 24 травня 2003 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Шубківською сільською радою Рівненського району Рівненської області актовий запис №9 та розірваний рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2018 року, що підтверджено відповідним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . 16 жовтня 2018 року рішенням Шубківської сільської ради №289, для обслуговування вищевказаного будинку, [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,1382 га, кадастровий номер 56:246:898:00:02:014:0075. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №6097429 від 18 червня 2008 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЗ №212134) виданого 25 серпня 2009 року право власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку зареєстроване за відповідачем. 31 січня 2019 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , визнаний спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , як подружжя, і за позивачем визнано право власності на 1/2 його частину, як частку у спільному майні подружжя. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням наведених норм, суд приходить до висновку, що земельна ділянка в с.Шубків, площею 0,1382 га, кадастровий номер 56:246:898:00:02:014:0075, яка передана відповідачу у власність для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки набута ними за час шлюбу. Вирішуючи вимогу про поділ даної земельної ділянки та визнання за позивачем право власності на 1/2 частину цього майна і припинення такого права на цю ж частку за відповідачем, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу між сторонами не припинило права спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку та після розірвання шлюбу вони мають право на її поділ. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма закріплена у ЦК України, зокрема ч. 2 ст. 372 ЦК України визначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що спірна земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності позивача та відповідача є рівними, а тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, як частку у спільному майні подружжя та пипинити на дану частку право власності відповідача. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, згідно положень ч.1 ст.142 ЦПК України, з нього підлягає стягненню на користь позивача 50 відсотків судового збору, а 50 відсотків судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Беручи до уваги, що позивач сплатила 768,40 грн. судового збору, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 384,20 грн., а 384,20 грн. судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved