Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] на даний час на праві спільної часткової власності належить їй та її чоловіку [PERSON] Відповідач по справі [PERSON], яка є її онукою, зареєстрована у зазначеній квартирі, однак фактично там не проживає з 2015 року, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповідач не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку, однак у позасудовому порядку врегулювати даний спір не має можливості. Водночас реєстрація [PERSON] у її квартирі перешкоджає реалізації права на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі, учасників справи повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала. Також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, та просила сплачені нею при подачі позову судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 1 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 06.09.2018 року та 21.09.2018 року не зявлялася, причину неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслала. З огляду на вказане, судом 21.09.2018 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден з учасників справи у судове засідання не зявився. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1994\~року, виданого Ватутінським міським органом приватизації, квартира [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала, належну їй, 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.08.2011 року, серія ВРМ № 76643, зареєстрованим у реєстрі за № 2258, та витягом про державну реєстрацію прав від 22.09.2011 року №\~31399270. Місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO], що підтверджується відомостями відповідної будинкової книги та інформацією виконавчого комітету Ватутінської міської ради, отриманої судом в поряду ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Згідно акту депутата Ватутінської міської ради Черкаської області від 06.07.2018 року, [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає у [INFO]. Відповідно до нотаріально завіреної заяви [PERSON], яка посвідчена нотаріусом Іванівського міського нотаріального округу, та переклад якої українською мовою засвідчено приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON], вона звертається до компетентних органів надає згоду та просить зняти її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у \~справі №\~6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст.\~405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі позивача не проживає понад 1 рік, свої речі у ньому не зберігає і не користується ним, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та його утриманням не несе. Крім того, відповідачем висловлено бажання компетентним органам щодо зняття її з реєстраційного обліку за відповідною адресою. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач фактично висловила бажання припинити її реєстраційний облік у квартирі, що належить позивачу, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved