Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 06 грудня 2003 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Чорнобаївського районного суду від 19 лютого 2013 року розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2018 року змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми 930,00 грн, на 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дитина проживає з позивачкою, участі у вихованні дитини та додаткових витратах відповідач добровільно не бере. Зазначила, що син зарахований студентом 1 курсу Черкаського політехнічного технікуму на підставі наказу № 248-у від 29.07.2019 року. 29.08.2019 року нею здійснена оплата розвитку матеріально-технічної бази технікуму за студента [PERSON] на рахунок Черкаського політехнічного технікуму в сумі 4000 грн. 05.11.2019 року вона направила вимогу відповідачу з копіями платіжних доручень та проханням відшкодувати половину коштів, однак відповідач не відреагував на вимогу, кошти не сплатив, тому звернулась за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 13 січня 2021 року на 08-45 год. в спрощеному провадженні. В судове засідання позивач скерувала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила суд стягнути з відповідача на її користь 50% понесених нею витрат на оплату навчання сина в сумі 2000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. Відзив на позов на адресу суду не надходив. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 284 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 2003 року, який рішенням Чорнобаївського районного суду від 19.02.2013 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2018 року змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми 930 грн. Щомісячно, визначено їх подальше стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Дитина проживає з позивачкою, відповідач участі у вихованні дитини та додаткових витратах добровільно не бере. Відповідно до довідки № 96 від 2020 року, [PERSON] навчається в Черкаському політехнічному технікумі, І рівня акредитації на І курсі з 01.09.2019 року на денній формі навчання. Термін навчання закінчується 30.06.2023 року. 29.08.2019 року позивач [PERSON] здійснила оплату розвитку матеріально-технічної бази технікуму за студента [PERSON] на рахунок Черкаського політехнічного технікуму в сумі 4000,00 грн, що п підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до норм Сімейного кодексу України (ст.. 185), той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами . Додаткові витрат на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст. 185 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши викладене, суд приходить до переконання, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Між тим, відповідач не направив на адресу суду відзив на позовну заяву та не надав докази щодо неможливості оплати додаткових витрат на дитину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved