Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення та встановлення порядку користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], в якій вона протягом тривалого часу проживала разом зі своєї бабусею [PERSON] Після смерті бабусі до квартири переїхала жити зведена сестра позивача - [PERSON], яка створила в квартирі всі умови для того, щоб позивач з неї з'їхала. На даний час позивач винаймає інше житло та не має можливості розпоряджатися власним майном, оскільки відповідачі змінили в квартирі замки, ключі позивачу не надають. Позивач неодноразово зверталася до відповідачів з пропозицією розміняти квартиру, проте останні категорично відмовляються продавати нерухомість. Посилаючись на наведене, просить суд зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні права власності шляхом забезпечення цілодобового вільного доступу позивачу до квартири [ADDRESS]; вселити її до вказаної квартири; встановити наступний порядок користування квартирою: кімнати площею 11,4 кв.м. та 11,8 кв.м., що мають вихід у коридор, виділити в користування позивача, кімнату площею 18,0 кв.м. з лоджією площею 3,4 кв.м., що має вихід у коридор, виділити у користування відповідачів, місця загального користування (кухня, ванна кімната, вбиральня, коридори) залишити у спільному користуванні, та стягнути з відповідачів судові витрати. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач виїхала зі спірної квартири за власним бажанням, про свій намір повернутися назад позивач її не повідомляла, жодного разу не з'являлась до неї та не телефонувала. Відповідач не заперечує проти її повернення до квартири, а тому немає потреби вселяти її за рішенням суду. Відповідач [PERSON] також проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначила, що жодних перешкод у користуванні квартирою позивачу ніхто не чинить, вона добровільно виїхала з квартири і так само вільно може туди повернутися. Порядок користування квартирою, запропонований позивачем, є непропорційним, несправедливим та таким, що порушить права інших співвласників. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 27.11.2003 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.12). У вересні 2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим змінила прізвище на «[PERSON]». На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.01.2016 позивач [PERSON] отримала у спадок після смерті [PERSON] 1/4 частину квартиру [ADDRESS] (а.с.11). У зв'язку із укладенням шлюбу з [PERSON] у квітні 2016 року позивач змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 29.11.2017 у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін по справі. На час розгляду даної справи у квартирі проживають відповідачі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві із заявою з приводу неправомірних дій зі сторони відповідачів. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач як співвласник спірної квартири має право користуватися та розпоряджатися нею на рівні з іншими співвласниками, суд вирішує задовольнити позов в частині вимог про вселення позивача до квартири [ADDRESS]. В той же час вимога позивача про зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкоди у здійсненні права власності у майбутньому не підлягає задоволенню, оскільки це не передбачено житловим законодавством. Що стосується вимог позивача про встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням, то такі задоволенню також не підлягають з огляду на наступне. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За правилами ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат площею 18,0 кв.м., 11,8 кв.м. та 11,4 кв.м., кухні площею 8,5 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридорів площею 4,4; 10,2 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 1,02 кв.м. Загальна площа квартири становить 68,92 кв.м., житлова площа 41,20 кв.м. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина вказаної квартири, а відповідачам по 1/4 частині квартири. Позивач просить виділити у її користування дві кімнати, загальна площа яких складає 23,20 кв.м., які за своїм розміром перевищують розмір частки позивача у спільній власності кожної із сторін. Відповідачі проти такого поділу квартири заперечували. Таким чином, приймаючи до уваги викладені обставини, а також те, що в квартирі відсутні кімнати, які б за своїм розміром відповідали ідеальній частці кожного із співвласників, встановити порядок користування спірним житловим приміщенням у судовому порядку неможливо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З викладеного,

Outcome: partial