Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача, про стягнення в її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років. Свої вимоги мотивує тим, що сторони є батькам [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15.09.2016, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Львівської області, частково задоволено позов [PERSON] та вирішено стягувати з відповідача на утримання двох дітей аліменти у розмірі по 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 25.01.2016 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 10.04.2017 [PERSON] виповнилось 18 років, однак він навчається на платній основі у Львівському національному університеті ім.І.Франка. Оскільки відповідач на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків не має, є працездатною особою, спроможний сплачувати аліменти, так як в процесі примусового виконання рішення про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей регулярно здійснює платежі, а також має у своїй власності квартиру, два автомобілі, які використовує у підприємницькій діяльності, беручи до уваги те, що попереднім рішенням суду з відповідача стягуються аліменти саме у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним. Зазначила, що повнолітній син у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, такий обовязок покладено на обох батьків, а тому враховуючи ту обставину, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що відповідач доходів не отримує, можливості надавати повнолітньому синові матеріальну допомогу не має, тому в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Згідно зі ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Згідно з довідкою Львівського національного університету імені [PERSON] від 14.03.2017 №406 (а.с.9) [PERSON] є студентом І курсу денної форми навчання юридичного факультету Львівського національного університету імені [PERSON]. Навчається на платній основі. Вартість навчання складає 20009 грн. на рік, що підтверджується копією договору про надання освітніх послуг №2818с-16 (а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] проживає разом з позивачем. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки повнолітній син сторін [PERSON], [INFO], потребує матеріальної допомоги у звязку із продовженням навчання, оскільки вартість навчання складає 20009 грн. на рік, відповідачем не представлено суду доказів на підтвердження відсутності можливості з урахуванням стану його здоров'я та матеріального становища надавати таку допомогу, а також беручи до уваги, що у відповідача відсутні інші діти, окрім спільних з позивачем, непрацездатна дружина чи батьки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, однак частково. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує вищенаведені обставини, а також те, що в судовому засіданні встановлено, що позивач на даний час працює, отримує регулярний дохід, а тому також має можливість надавати повнолітньому синові матеріальну допомогу, бере до уваги те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлено з 1 грудня 1700 грн., та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], слід стягувати аліменти у розмірі 850 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову 23.05.2017 року та до закінчення [PERSON] навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача на відсутність у відповідача доходів, що підтверджується представленим ним листом Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про надання відповіді від 09.10.2017 №5018/13-06-08-01-26, оскільки наведене лише підтверджує ту обставину, що відповідач офіційно не працює, разом з тим відсутність у відповідача інших доходів спростовується тією обставиною, що останній на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15.09.2016, частково зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області, сплачував на утримання двох дітей аліменти у розмірі по 1000 грн. щомісячно. При цьому, як вбачається з вказаного рішення суду апеляційної інстанції (а.с.4-6) судом було враховано, що той факт, що відповідач офіційно не працює, згідно його пояснень, отримує нерегулярний та мінливий дохід, пов'язаний із тимчасовими заробітками, не позбавляє його обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей, оскільки є здоровою працездатною особою, будь-яких обмежень у працевлаштуванні немає, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває. Не беруться судом до уваги і посилання позивача на ту обставину, що відповідач є власником квартири та двох автомобілів, оскільки доказів на підтвердження такої позивачем не представлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 640 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial