Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

позивач звернулася до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка Життя», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Кардіф», третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - фізична особа-підприємець [PERSON] про визнання договору кредиту недійсним з моменту його укладення, визнання договору страхування недійсним з моменту його укладення, визнання договору добровільного страхування життя недійсним з моменту його укладення. Мотивувала свої вимоги тим, що 19 серпня 2013 року між нею та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2005311418 від 19 серпня 2013 року. Відповідно до умов укладеного договору загальна сума кредиту становила 10947 гривень 20 копійок і зазначений кредит було надано для придбання товару та послуг позивачу, а остання зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі визначені договором та графіком погашення. Крім того, в той же день нею було укладено договір добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року з ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» та договір добровільного страхування життя № 04/05/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений з ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя». Позивач зазначає, що на момент укладення зазначеного договору споживчого кредиту їй не було надано ні усної ні письмової інформації про умови кредитування та не надали можливості ознайомитися з умовами договору. Крім того, позивач стверджує, що на момент підписання спірного договору споживчого кредиту та договорів страхування її паспорт громадянина України був недійсним, оскільки у паспорті була відсутня фотографія при досягненні позивачем 25 річного віку, а тому на її погляд представником ПАТ «ОТП Банк» та представниками страхових компаній було безпідставно прийнято документ що ідентифікує особу, у зв'язку з чим оспорювані договори мають бути визнані недійсними з моменту їх укладення. Вважає, що оспорювані договори було укладено з порушенням частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, а тому відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України є підстави для визнання зазначених договорів недійсними. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними з моменту укладення: - договір про надання споживчого кредиту № 2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк»; - договір добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений між нею та ПАТ «Страхова компанія «Кардіф»; - договір добровільного страхування життя № 04/05/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений між нею та ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», а також вирішити питання про судові витрати. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» надіслав до суду письмові пояснення з яких вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» заперечує проти задоволення позовних вимог повністю. Зокрема представник зазначив, що ПАТ «ОТП Банк» повністю виконав умови договору про надання споживчого кредиту № 2005311418 від 19 серпня 2013 року, а перед його укладенням позивачу було повністю роз'яснено кредитні умови за яких такий кредит буде надано. Представник зазначає, що на момент укладення договору волевиявлення позивача було вільним і остання особисто підписала оспорюваний договір. Представник ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» надіслав до суду письмові пояснення, у яких заперечував проти задоволення позовних вимог. Зокрема зазначив, що 19 серпня 2013 року між позивачем [PERSON] та та ПАТ «ОТП Банк», який діяв як страховий агент ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» було укладено договір добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року, однак [PERSON] не внесла жодного страхового платежу, а тому відповідно до Закону України «Про страхування» зазначений договір не набрав чинності і відповідно не спричинив для сторін жодних правових наслідків. Представник ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» надіслав до суду письмові заперечення проти позовних вимог. Зокрема зазначив, що дійсно 19 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» було укладено договір добровільного страхування життя № 04/05/2005311418. Сам по собі факт відсутності вклеєної фотокартки у паспорті громадянина України у зв'язку з досягненням [PERSON] 25-ти років і наявності її вільного волевиявлення на укладення оспорюваного договору страхування та наявності у останньої повної цивільної дієздатності не надає підстав для визнання договору добровільного страхування життя № 04/05/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений між [PERSON] та його довірителем - ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» недійсним. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилася та не забезпечила в судове засідання явку свого представника, а тому суд з врахуванням думки представника позивача, вважає за можливе ухвалити рішення по справі за їх відсутності на підставі доказів досліджених в судовому засіданні. Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 19 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2005311418 від 19 серпня 2013 року. Відповідно до умов укладеного договору загальна сума кредиту становила 10947 гривень 20 копійок і зазначений кредит було надано для придбання товару та послуг позивачу, а остання зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі визначені договором та графіком погашення. 19 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» було укладено договір добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року. 19 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» було укладено договір добровільного страхування життя № 04/05/2005311418 від 19 серпня 2013 року. Суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що їй не було надано ні усної ні письмової інформації про умови кредитування та не надали можливості ознайомитися з умовами договору. Дане твердження спростовується тим, що у матеріалах договору про надання споживчого кредиту № 2005311418 від 19 серпня 2013 року міститься відмітка про те, що вона підтверджує, що перед укладенням договору банк повідомив її у письмовій формі про особу та місцезнаходження Банку, кредитні умови(мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позичальника, тим відсоткової ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, (перелік усіх витрат пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як комісії, витрати на страхування, юридичне оформлення, консультаційні витрати, тощо), строк на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту, та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту, та його умови, відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також, суд не бере до уваги, як правову підставу для визнання оспорюваних договорів недійсними, відсутність у паспорті позивача вклеєної фотокартки, що повинна вклеюватися при досягненні громадянином 25-річного віку. Не беручи таке до уваги, суд виходить з наступних міркувань. Дійсно, судом встановлено, що на момент укладення позивачем оспорюваних договорів у її паспорті була відсутня фотокартка, яка вклеюється при досягненні громадянином України(в даному випадку [PERSON]) 25-річного віку. Відповідно до п. 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року за № 3423-ХІІ (із змінами та доповненнями) термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25-ти і 45- ти річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт в якому не вклеєні такі фотокартки при досягненні його власником зазначеного віку вважається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Натомість представник позивача пояснила, що її довірителем зазначені договори були підписані особисто, без примусу, і її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі, а укладені договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків що обумовлені ними. Судом не встановлено факту відсутності у [PERSON] в момент вчинення оспорюваних правочинів необхідного обсягу цивільної дієздатності. Виходячи з таких міркувань, суд констатує, що дійсно при укладенні оспорюваних договорів позивачем було надано паспорт громадянина України, що не відповідав вимогам Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року за № 3423-ХІІ (із змінами та доповненнями) в розумінні його належного оформлення, однак з урахуванням доведеності факту вільного волевиявлення [PERSON] на підписання оспорюваних договорів та наявності повного необхідного обсягу цивільної дієздатності, суд вважає, що зазначена останньою обставина, не може бути правовою підставою для задоволення вимог про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту № 2005311418 від 19 серпня 2013 року укладеного з та ПАТ «ОТП Банк», договору добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладеного з ПАТ «Страхова компанія «Кардіф», договору добровільного страхування життя № 04/05/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладеного з ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя». Окрім того, відмовляючи [PERSON] в задоволенні вимог про визнання недійсним з моменту укладення договору добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений між нею та ПАТ «Страхова компанія «Кардіф», суд вважає, що останній не набрав чинності в розумінні положень Закону України «Про страхування» та положень Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 983 Цивільного кодексу України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Представником ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» у письмових поясненнях стверджується, що [PERSON] не було сплачено страхового платежу, що не оспорювалося представником позивача і така обставина останньою повністю визнана. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнані сторонами та іншими особами що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з таких міркувань, суд вважає, що договір добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» станом на день розгляду даної справи судом не набрав чинності і відповідно не спричинив для сторін договору правових наслідків, що дає суду підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зазначених вимог. Суд вважає, що в конкретному випадку, з врахуванням фактичних обставин справи, саме лише підписання [PERSON] договору добровільного страхування держателя кредитної картки № 06/08/2005311418 від 19 серпня 2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» не порушує прав позивача, оскільки не створює жодних юридичних наслідків для останньої. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог [PERSON] з посиланням на норми частини 1 статті 203, частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, оскільки такі суперечать доказам дослідженим в судовому засіданні та не ґрунтуються на матеріалах справи, ретельно досліджених судом в ході слухання справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Твердження позивача в обґрунтування позовних вимог, судом не беруться до уваги, оскільки такі суперечать матеріалам справи та не доведені будь-якими належними та допустимими доказами і викладені у формі припущень. Твердження позивача, про те, що оспорювані договори підлягають визнанню недійсними з обставин зазначених у позові є її припущенням, і мотиви не прийняття таких тверджень до уваги судом, викладені вище у мотивувальній частині даного рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження позивача в обґрунтування позову, крім його пояснень, не підтверджені жодними доказами, а також не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи, а тому не беруться судом до уваги і такі обставини встановлені в судовому засіданні не дають суду законних підстав для задоволення позовних вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, вважаючи такі не обґрунтованими та переконливо не доведеними перед судом. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed