Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІФОРМ ПЛЮС» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 29442 грн. 03 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49278,76 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 21.05.2019 працювала на посаді начальника ткацько-оздоблювального виробництва та в ТОВ «Уніформ Плюс» та була звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку на підставі ст. 38 КЗпП України 01 квітня 2020 року. Однак, при звільненні відповідачем не виплачено всі належні суми, розмір яких на сьогодні складає 29442 грн. 03 коп., а тому посилаючись на ст.43 Конституції України, ст.116 КЗпП України просить стягнути дані кошти в примусовому порядку. Також просить стягнути за весь час затримки виплати заробітної плати (83 дні) середній заробіток в розмірі 49278,76 грн. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 20.08.2020 відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду про відкриття провадження по справі відповідачем отримано 28.08.2020 року, проте відзив на позовну заяву до суду не надано. З урахуванням вищевикладеного судом ухвалено про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач 21.05.2019 прийнята на роботу у ТОВ «Уніформ Плюс» у зв`язку з переведенням із ПрАТ «КСК «Чексіл» за згодою між керівниками, на посаду начальника ткацько-оздоблювального виробництва, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.14). Наказом № 87-К від 30.03.2020, [PERSON] звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до розрахункових листків за грудень 2019 року - березень 2020 року борг по заробітній платі за підприємством, з урахуванням сплачених відповідачем позивачу після звільнення частини заробітку в сумі 333,44 грн., становить 2942,03 грн. (а.с. 15-16). Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виплати заборгованості по заробітній платі за спірний період в повному обсязі. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач порушив права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, тому із відповідача слід стягнути на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 29442 грн. 03 коп. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2020 року по 03.08.2020 року в сумі 49278,76 грн., згідно розрахунку позивача, який відповідачем не спростований. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, позов задоволений у повному обсязі, тому з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Із матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Губко Н.В. був укладений договір про надання правової допомоги № 04-08/20 (а.с. 20-23). Згідно з квитанцією №14 від 05.08.2020 року адвокат Губко Н.В. прийняла 2472,30 грн. в якості оплати за надану правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги (а.с. 27). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №1, складеного 05 серпня 2020 року, до наданих адвокатом послуг входить: усна консультація клієнта, 30 хв. - 236,15 грн.; ознайомлення з наявними документами, 30 хв. - 236,15 грн.; складання позовної заяви - 2000,00 грн. (а.с. 26). Встановлено, що позивачем надані докази понесення судових витрат на оплату правової допомоги і у позовній заяві наявне відповідне клопотання про відшкодування вказаних понесених витрат, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2472 грн. 30 коп. Суд визнає необхідним застосувати п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved