Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що в період часу з 2011 року по 2019 року вона спільно з відповідачем проживали без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання в них народився син, [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає спільно з позивачем та перебуває на її утриманні. Крім того, син [PERSON] хворіє, діагноз: складений далекозорий астегматизм обох очей; вроджена центральна катаракта справа, у зв`язку з чим потребує постійного амбулаторного медикаментозного лікування, контрольного огляду дитячого офтальмолога кожні 3 місяці та планового оперативного лікування катаракти. Відповідач проблем зі здоров`ям не має, дітей від іншого шлюбу не має, працює за кордоном, у зв`язку із чим він має матеріальну спроможність утримувати свою дитину. За вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду та просить:стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 12.07.2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, та просила позов задовольнити у повному обсязі. Також повідомила, що в місяць заробляє приблизно 5000, 00 грн, яких не вистачає на утримання двох дітей та її особисто. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що він живе за рахунок підробітків за кордоном, виїжджаючи за кордон на три місяці працює там, потім повертається в Україну, та через місяць-півтора знову їде на три місяці за кордон. З вирахуванням витрат на проїзд, оренду житла та інших необхідних потреб, його чистий дохід в місяць складає приблизно 300-350 євро, а тому виходячи з розміру фактичних доходів сплачувати в місяць 5000 тис гривень він не має можливості. Крім того, відповідач зауважив, що вже сплачує позивачу, починаючи з вересня 2019 року грошові кошти на утримання сина, а саме в період з вересня 2019 року по жовтень 2020 року переводив на рахунок позивача по 2000 грн. щомісячно, крім цього купував сину одяг та речі. Однак, у зв`язку з падінням рівня його доходів, починаючи з листопада 2020 року по даний час, вимушений сплачувати позивачу по 1300 грн. щомісячно. Платити більшу суму коштів він не має можливості, оскільки ще допомагає матеріально батькам, просить суд визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, що складає 1300 грн. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.2014 року(а.сп.6). Відповідно до копій квитанцій, наданих відповідачем в судовому засіданні, встановлено, що відповідач у період з вересня 2019 року по липень 2021 року, сплатив позивачу 35 700 (тридцять п`ять тисяч сімсот) гривень на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 2 та 3 статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Відповідно частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем, [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] вже сплачує грошові кошти на утримання сина, купує для нього речі та згоден сплачувати аліменти в подальшому в сумі 1300, 00 грн, виходячи з розміру його фактичних доходів. Відтак, враховуючи фактичну можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, з огляду на його доходи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2000 грн та вважає, що даний розмір буде співвмірним участі кожного з батьків в утриманні неповнолітньої дитини. Доказів того, що відповідач отримує більші доходи, які б могли гарантувати сплату аліментів у розмірі 5000, 00 грн щомісячно, ніж ним зазначено, позивачем суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з завдань цивільного судочинства, а також з потреб в забезпеченні інтересів дитини, які полягають, крім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок батьків, а також враховуючи часткове визнання позову відповідачем,суд при визначенні розміру аліментів, виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини та з урахуванням відомостей про матеріальний стан відповідача,

Outcome: partial