Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого вказала, що 09.04.2004 року помер її батько [PERSON] Після смерті батька залишилася спадщина, яка складається з 2/3 частки житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вул. Рилєєва, 18 (далі Спадщина), яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.1960 року. [PERSON] залишив заповіт від 18.04.1995 року, відповідно до якого вищевказану частину будинку заповів їй. Спадщину вона прийняла шляхом спільного проживання з батьком на момент його смерті, проте в травні 2018 року, звернувшись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено, у звязку з пропуском 6-тимісячного терміну звернення з заявою про прийняття спадщини. Крім того, нотаріус повідомив, що у неї відсутній договір купівлі-продажу 2/3 частки житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вул. Рилєєва, 18, а тому вирішення даного спору можливе лише у судовому порядку. Вважає, що спадщину вона прийняла шляхом спільного проживання з батьком на час його смерті. Інші спадкоємці, які претендують на спадщину після смерті [PERSON] відсутні. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт, що вона постійно проживала разом з батьком [PERSON] на день його смерті 09.04.2004 року за адресою: Волинська обл., смт. Іваничі, вул. Львівська, 75, а також визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку № 18 по вул. Рилєєва в м. Луцьку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. \~ \~ \~ \~13.08.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позовні вимоги [PERSON] він визнає у повному обсязі. На спадкове майно він не претендує та про наявність заповіту йому відомо. Підтвердив той факт, що позивачка на час смерті їх батька [PERSON] постійно проживала разом з померлим в одному будинку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.10.2018 року було задоволено клопотання представника позивача, до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали, наддали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, прсоили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову (а.с. 47). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. В матеріалах справи міститься заява останнього, посвідчена приватним нотаріусом Іваничівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], відповідно до якої [PERSON] заявлені вимоги визнає у повному обсязі, позгляд справи просить проводити у його відсутності (а.с. 68). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення свідків, дослідивши інші письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.04.2004 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЕГ № 143592 (а.с. 6). Померлому [PERSON] за життя належало 2/3 частки житлового будинку № 18 по вул. Рилєєва в м. Луцьку (далі Спадкове майно). Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 25.05.1960 року (а.с. 9-10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Спадкове майно. Згідно ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт від 18.04.1995 року, у якому зазначив, що житловий будинок, належний йому на праві власності та знаходиться в м. Луцьку по вул. Рилєєва під номером 18, Волинської області, він заповів дочці [PERSON] (а.с. 8). Факт спорідненості [PERSON] та [PERSON], як доньки та батька, підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 370255 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 308492 (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що іншими спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON], окрім позивачки [PERSON], є відповідач [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] та рідним братом позивачки. Дана обставина підтверджуються поясненням позивачки, а також відзивом на позовну заяву. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії І-ЕГ № 073724 (а.с. 59). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 10.03.2004 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського РУЮ (а.с. 59). На момент смерті [PERSON], [PERSON], [INFO], відповідно до пенсійного законодавства та Законів України була «непрацездатною», а тому після смерті її чоловіка мала право на обовязкову частку в спадковому майні. Однак, як вбачається з заяви від 09.03.2011 року № 106 та свідоцтва про право на спадщину за законом № 430, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в частині, яка складається з грошових заощаджень, що знаходяться в Нововолинському відділенні ощадного банку № 6519/038 на рахунках № 315517569, № 915513155, та у Іваничівському відділенні ощадного банку № 7938 на рахунках № 29345, № Д-0437, разом з відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що належали померлому на підставі ощадних книжок (а.с. 57, 60). Разом з тим, як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 101090, 12.10.2010 року [PERSON] померла (а.с. 85). Залучений у якості співвідповідача [PERSON] є сином померлої 12.10.2010 року [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІ-ЯР № 389805 та копією свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК № 0061897 (а.с. 88-89). Після смерті [PERSON] її син - [PERSON] своєю заявою прийняв всю спадщину після смерті матері, що підтверджується його заявою від 04.11.2011 року № 176, що міститься в спадковій справі до майна померлої 12.10.2010 року [PERSON] (а.с. 84). Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем усіх прав та обовязків після смерті [PERSON] Так, у своїй нотаріально посвідченій заяві, яка подана до суду, [PERSON] зазначив, що на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Рилєєва, 18, він не претендує і не заперечує щодо оформлення спадкових прав на будинок за [PERSON] (а.с. 68). Отже, позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] яка спадкує майно останнього за заповітом. Судом встановлено, що позивачка звернулася до державного нотаріуса Іваничівського нотаріального округу Волинської області [PERSON] з метою прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батька [PERSON] Постановою нотаріуса від 29.05.2018 року у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадкове майно було відмовлено, в зв'язку з пропуском строку звернення з заявою п ро прийняття спадщини (а.с. 19). У своїй позовній заяві позивачка зазначила, що вона постійно проживала разом з батьком на день його смерті, тим самим належним чином прийняла спадщину. Згідно ст.\~293,\~ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК України,\~суд в\~порядку окремого\~провадження розглядає\~цивільні справи\~про встановлення\~фактів,\~що має\~юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Разом з тим, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Факт постійного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] на день смерті останнього 09.04.2004 року підтверджується наступними доказами, дослідженими судом. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Померлого [PERSON] знала досить тривалий час. Останній довгий час хворів, а тому [PERSON] доглядала за ним, неодноразово привозила його в лікарню. Ствердила, що позивачка постійно проживала разом з своїм батьком до моменту його смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачку вона знає тривалий час, оскільки вони разом працювали. У звязку з хворобою батька [PERSON], остання постійно проживала у Іваничах разом з ним ([PERSON]Й.) до моменту його смерті. Вищевказаних свідків було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від дачі показань за ст. ст. 384, 385 КК України та приведено їх до присяги (а.с. 62-63). Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву також підтвердив той факт, що позивачка доглядала батька [PERSON], постійно проживала з ним в одному будинку в смт. Іваничі на день його смерті (а.с. 44). Крім того,\~у своїй\~заяві, посвідченій приватним нотаріусом Іваничівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], співвідповідач [PERSON] зазначив, що [PERSON] доглядала його дочка [PERSON], так як 14 років він був лежачим після перенесеного інсульту і потребував постійного догляду (а.с. 68). Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з її батьком [PERSON] на момент його смерті 09.04.2004 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкування, за нормами ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного Кодексу України, перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що відкривається внаслідок смерті особи, і до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року визначено, що згідно з правилами статті 1220 ЦК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом спільного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Отже, позивачці як спадкоємиці [PERSON] належить майно - житловий будинок, що знаходиться по вул. Рилєєва, 18, в м. Луцьку Волинської області. Наявність спадкового майна в натурі підтверджуються: технічним паспортом на обєкт нерухомого майна за адресою: м. Луцьк, вул. Рилєєва, 18 (а.с. 11-15), а також будинковою книгою А № 15181 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають [INFO] кв. № 1 по вул. Рилєєва в м. Луцьку (а.с. 16-18). Оскільки, позивач позбавлена можливості оформити спадкові права через нотаріальну контору, у звязку з тим, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також вона (позивачка) позбавлена можливості в інший спосіб реалізувати своє право, в частині успадкування майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст. ст. 1216, 1218, 1233, 1234, 1241, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved