Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернулась із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, укладений 24 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 26 лютого 2014 року помер її дід по батьковій лінії [PERSON]. Будучи онукою померлого, оскільки син померлого та батько позивача [PERSON] помер 07 січня 1998 року, позивач є спадкоємцем першої черги за правом представлення. [PERSON] проживав за адресою: [INFO] в домі, який належав померлому на праві власності. [PERSON] за життя страждав на розлад психіки, внаслідок чого з липня 2007 року перебував на обліку лікаря психіатра. З 2007 року померлий періодично проходив стаціонарне лікування у Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні. Останній раз потрапив у лікарню у квітні 2013 року, коли почав себе вести неадекватно загрожуючи оточуючим тим, що почав палити власні речі, відкривати газ, через що був поміщений до психіатричного відділення лікарні. Під час перебування в лікарні позивач разом із своєю матір`ю відвідувала [PERSON], спілкувалася з ним в лікарні. У [PERSON] була дружина мачуха батька позивача, яка померла у 2012 році та у якої був син, що мешкає в Ізраїлі. Після смерті дружини діда позивач дізналася, що до [PERSON] стала навідуватись сестра дружини не рідного сина померлого відповідач у справі. Після смерті [PERSON] відповідач зателефонувала матері позивача та повідомила, що організовує похорон та що приходити до будинку, в якому проживав померлий не потрібно, оскільки право на будинок вони не мають. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, під час чого, від нотаріуса дізналася про те, що будинок, розташований за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області відчужений померлим на користь відповідача. Зазначає, що померлий під час укладання угоди по відчуження будинку не міг керувати своїми діями та розуміти їх, внаслідок чого звернулася із позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Вказали на той факт, що під час укладання договору померлий не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, нотаріус не є спеціалістом у галузі психології, пояснення свідків, допитаних за клопотанням відповідача різняться між собою. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Вказали на те, що позивач є неналежним, оскільки не є належним спадкоємцем померлого, не має права претендувати на спірний будинок та заявлені вимоги у виді визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав, встановлених ч.1 ст.225 є невірним способом захисту порушеного права. Зазначили, що [PERSON] на момент укладання договору розумів значення своїх дій, міг керувати ними, про що свідчить те, що з лікарні його відпустили, мав дійсні наміри продати належний йому житловий будинок, про що свідчили його дії перед укладанням договору. В судове засідання 09 вересня 2016 року від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи з підстав, визнаних судом поважними. 12 жовтня 2016 року відповідач до суду не з`явилась, надавши суду заяву про перерву в розгляді справи з підстав, які визнані судом в судовому засіданні не поважними. Представник відповідача до суду не з`явився, поважних причин неявки в судове засідання 12 жовтня 2016 року не повідомив. В судове засідання 27 жовтня 2016 року відповідач не з`явилася, надавши суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою. Докази на підтвердження факту захворювання суду не надані, в зв`язку з чим причини неявки відповідача до судового засідання судом визнані неповажними, постановлено ухвалу про можливість розгляду справи на підставі наявних в ній матеріалів. Представник відповідача в судовому засіданні 27 жовтня 2016 року заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача з підстав вимоги відповідача, яка заперечувала проти розгляду справи без її присутності. Вказав на наявність клопотань, які готує відповідач про необхідність залучення додаткових доказів, які відповідачем не подані, заявив клопотання про відновлення судового розгляду. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що будинок, власником якого був [PERSON] належав бабусі [PERSON] та після декількох правочинів став належати [PERSON], який заповів його [PERSON] На момент підписання спірного договору купівлі-продажу [PERSON] діяв заповіт, яким померлий все своє майно заповів [PERSON] сину [PERSON] Після смерті [PERSON], [PERSON] тяжко переніс втрату дружини та захворів. Доглядали за [PERSON] сусіди [PERSON] та [PERSON], які направили [PERSON] до психіатричної лікарні, а самі винесли з будинку всі речі, належні [PERSON] В 2012 році, дізнавшись про ситуацію, що склалася вона стала відвідувати [PERSON] в лікарні. [PERSON] ставився до неї добре та просив дізнатися про стан його будинку. Звернувшись до [PERSON] та [PERSON] з вимогою надати доступ до будинку, належного [PERSON] їй відповіли відмовою, про що вона повідомила [PERSON], який надав їй письмовий дозвіл на використання будинку. Отримавши доступ до будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області побачила, що в будинку відсутні речі [PERSON] та предмети домашнього вжитку. За весь період перебування [PERSON] у лікарні його лише раз відвідала старша донька, якій [PERSON] повідомив про необхідність передачі будинку [PERSON] Більше в лікарні [PERSON] ніхто не відвідував. В квітні 2013 року [PERSON] виписався з лікарні та прийшов до неї з метою укласти договір купівлі-продажу належного йому житлового будинку. Після чого 24 квітня 2013 року у нотаріуса вона з [PERSON] уклала спірний договір та передала [PERSON] грошові кошти за придбання будинку в розмірі, еквівалентному 122000 грн. Безпосередньо після укладання договору [PERSON] пішов до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», а вона поїхала до своєї квартири. [PERSON] після укладання договору став проживати в квартирі, належній відповідачу та в кінці квітня 2013 року попросив відвезти його до психіатричної лікарні, що вона і зробила. Після цього, вона навідувала [PERSON] в лікарні, а 26 лютого 2014 року отримавши повідомлення від лікаря-психіатра про смерть [PERSON] в лікарні, вона повідомила мати позивача про смерть [PERSON] Участі в похованні [PERSON] ані позивач, ані її мати не приймали. Всі витрати на поховання понесла вона. Вказала, що про не бажання [PERSON] залишити будинок спадкоємцям за законом свідчить факт складання заповіту на користь [PERSON] Від третьої особи надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких приватний нотаріус просить провести розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позову. Вказує на те, що 24 квітня 2013 року за реєстром № 703 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу посвідчений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] (Продавець), продав, а [PERSON] (Покупець), купила належний Продавцю житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Херсонська, будинок № 5 (пять). Договір купівлі-продажу посвідчений за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. № 59, оф. № 221, що є робочим місцем приватного нотаріуса [PERSON] Обставини посвідчення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], наступні: 24 квітня 2013 року до приватного нотаріуса [PERSON], звернулися [PERSON] та [PERSON] з клопотанням щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Встановлення осіб, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії здійснено за паспортами громадян України. Нотаріусом встановлено шляхом усного спілкування з [PERSON] та [PERSON], що вони усвідомлюють значення своїх дій, розуміють, що відбувається навколо, усвідомлюють наслідки та зміст укладання договору купівлі-продажу. Тобто [PERSON] був дієздатною особою на момент укладання договору купівлі-продажу. Він чітко усвідомлював значення своїх дій та чітко висловив своє бажання укласти договір купівлі-продажу. На підтвердження своїх намірів щодо укладання договору купівлі-продажу, сторони в письмовій формі висловили своє бажання укласти договір купівлі-продажу. При підготовці проекту договору купівлі-продажу [PERSON] попрохав нотаріуса викласти текст договору не дванадцятим шрифтом друкарських пунктів (як передбачено правилами ведення нотаріального діловодства та загальноприйнятою практикою), а чотирнадцятим, що також свідчило про те, що увага його була сконцентрована, він чітко усвідомлював значення своїх дій та розумів, що відбувається навколо, уважно поставився до змісту укладеного договору. Після усіх зясувань дієздатності осіб, їх волевиявлення щодо вчинення конкретної нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу, цей договір був, з дотриманням усіх вимог законодавства складений, прочитаний, підписаний [PERSON] та [PERSON] та посвідчений. У разі, якщо б особа не змогла б визначити своє волевиявлення, або не усвідомлювала своїх дій, їй було б відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, договір купівлі-продажу був посвідчений з дотриманням вимог законодавства щодо форми та посвідчення, та у зв'язку із вільним волевиявленням щодо цього договору. Вирішуючи клопотання представника відповідача, повторно оголошене на стадії судових дебатів на неможливість розгляду справи за відсутності відповідача в судовому засіданні 27 жовтня 2016 року, суд виходить з того, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, протягом часу як до судового розгляду так і після його початку не була позбавлена права надавати докази та заявляти клопотання, інших клопотань, ніж тих, що надійшли до суду та оголошені під час розгляду справи не заявляла, приймала участь в судовому розгляді справи, надавала заперечення проти позову та допитана судом в якості свідка за власною заявою, приймала участь в дослідженні доказів, зібраних у справі до постановлення судом ухвали про призначення експертизи, ознайомлена з висновком експерта, повторно, без надання доказів на підтвердження поважності причини неявки в судові засідання 12 жовтня 2016 року та повторно 27 жовтня 2016 року не з`явилась, представництво її інтересів за договором здійснюється її представником, який присутній під час судового розгляду, суд, з урахуванням положень ч.4 ст.169 ЦПК України, відмовляє в задоволенні поданого клопотання, вважаючи за можливе вирішити справу та постановити у ній рішення на підставі наданих учасниками цивільного процесу та отриманих судом доказів за відсутності особисто відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, судом встановлено наступне. Матеріалами справи підтверджено, що 25 липня 1949 року народився [PERSON], батьком якого був [PERSON], матір`ю [PERSON] /а.с.8-9/. 29 квітня 1986 року народилась [PERSON], батьком якої був [PERSON], матір`ю є [PERSON] /а.с.7/, та яка 06 липня 2006 року змінила прізвище на [PERSON] /а.с.6/. У відповідності до наданої суду копії заповіту від 17 червня 1997 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за р.№ 3059, у відповідності до якого все своє майно заповів [PERSON] /а.с.39/. [PERSON] помер 07 січня 1998 року /а.с.10/. У відповідності до наданої суду копії заповіту від 27 березня 2008 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 374, у відповідності до якого все своє майно заповів [PERSON] /а.с.40/. 24 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 24 квітня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 703 /а.с.23-25/, у відповідності до якого [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, належний [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 17 червня 1997 року за р.№ 3054, право власності на яке зареєстроване КП «Новомосковське МРБТІ» 27 червня 1997 року за ціною 123000,00 грн., сплачених Продавцю Покупцем до оформлення договору. Під час підписання договору сторони стверджували, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки. При підписанні договору сторонами стверджувалось про добровільність своїх дій та перебування їх при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміння значення дій. У відповідності до отриманих судом відповідей установ охорони здоров`я, [PERSON] перебував на обліку лікаря психіатра КЗ «Новомосковська ЦМЛ» ДОР з жовтня 2007 року по 26 лютого 2014 року з діагнозом: Органічний маячний розлад /а.с.68/. 26 квітня 2013 року оглянутий в.о. завідуючого консультативної поліклініки КЗ «ДКПЛ ДОР» за заявою двоюрідної сестри [PERSON] у зв`язку з погіршенням психічного стану. 26 квітня 2013 року був оглянутий ЛКК. Рішенням ЛКК був госпіталізований до КЗ «ДКПЛ ДОР» в примусовому порядку без усвідомленої згоди з діагнозом органічний маячний розлад. Тривалий час знаходився на лікуванні. Соматичний стан погіршився 25 лютого 2015 року, настала зупинка дихання та серцевої діяльності /а.с.90/. Чотири рази [PERSON]Г знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ «ДКПЛ ДОР», остання госпіталізація з 26 квітня 2013 року по 26 лютого 2014 року /а.с.94/. 26 лютого 2014 року [PERSON] помер /а.с.11/. 27 лютого 2014 року [PERSON] отримано рахунок замовлення № 122 на суму 533 грн. на підтвердження придбання товарів та ритуальних послуг /а.с.41/. У відповідності до довідки Завідувача Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 546/02-14 від 01 липня 2014 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого 26 лютого 2014 року та є спадкоємцем за законом за правом представлення /а.с.122/. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 13 від 16 червня 2016 року за результатами комісійної первинної посмертної судової психіатричної експертизи [PERSON], останній за час життя в період часу та на момент складання договору купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року, виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу в формі органічного маревного розладу. За своїм психічним станом на момент укладання договору 24 квітня 2013 року [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до описової частини висновку експерта, під час дослідження медичної документації [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 31 липня по 31 серпня 2007 року, з 15 листопада по 14 грудня 2012 року, з 04 лютого по 24 квітня 2013 року, з 26 квітня 2013 року по 26 лютого 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ «ДКПЛ ДОР». В день виписки зі стаціонару 24 квітня 2013 року виписаний з діагнозом Органічний маревний розлад. Соціальна недостатність внаслідок порушення життєдіяльності по категоріям: контроль поведінки, спілкування, навчання та трудова діяльність. рекомендована явка до невропатолога, при необхідності психіатра, вживання підтримуючого лікування. У відповідності до мотивувальної частини висновку експерта, розлад психіки, діагностований у [PERSON] на підставі дослідженої комісією медичної документації, матеріалів цивільної справи були виражені настільки суттєво, що позбавляли його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. /а.с.178-181/. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON], який показав суду, що був знайомий з [PERSON] В 2012 році в день похорон дружини [PERSON] [PERSON] до будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області приїхав син [PERSON] [PERSON], який на наступний день після похорон попросив відвезти його та [PERSON] до нотаріуса в м. Дніпропетровськ та на що він погодився. В наступному, [PERSON] зателефонував через два місяці та повідомив, що документи на будинок буде оформляти [PERSON] Показав, що з 2012 року [PERSON] вів себе неадекватно, що виявлялось у нав`язливому бажанні [PERSON] одружитися, втраті останнім орієнтації в просторі. В листопаді 2013 року він дізнався від сусідів [PERSON] про те, що останній за місцем свого проживання виніс на подвір`я свої особисті речі та почав їх палити. Приїхавши до будинку [PERSON], він дізнався від останнього, що той палить речі в зв`язку з тим, що вирушає до м. Києва для одруження. Після означеного він відвозив [PERSON] до лікаря психіатра, крім того, ще один раз [PERSON] відвозили до лікарні лікарі швидкої допомоги. В наступному, коли [PERSON] перебував у психіатричній лікарні, він відвідував [PERSON] протягом лютого березня 2013 року. [PERSON] під час відвідувань просив забрати його додому, поводив себе неадекватно, міг повторно розповідати одне й теж саме декілька разів, заговорюватися. Бачив, як приходила [PERSON] та просила ключі від будинку [PERSON] Свідок [PERSON] показала суду, що була знайомою з [PERSON], який з 2007 року став поводити себе неадекватно. Після смерті його дружини - [PERSON] в 2012 році [PERSON] почав розповідати їй та своїм родичам, що збирається знову одружитися, декілька разів виїздив з будинку, викидав речі з будинку та палив їх. [PERSON] доглядав та прав за [PERSON] та в наступному [PERSON] став казати, що збирається передати будинок [PERSON] В листопаді 2012 року [PERSON] вийшов на подвір`я та почав палити свої особисті речі, через що був направлений нею та її чоловіком до лікаря-психіатра, після відвідування якого він повернувся додому побитим та сестра позивача відвезла його до лікарні ім. Мечнікова в м. Дніпропетровську. Після цього [PERSON] направили до психіатричної лікарні. Декілька разів вона разом із [PERSON] відвідувала [PERSON] в психіатричній лікарні. [PERSON] впізнавав їх. Також вона водила [PERSON] до лікаря-окуліста через його поганий зір. Навесні 2013 року до них прийшла [PERSON] та забрала ключі від будинку [PERSON] Про те, що [PERSON] продав будинок [PERSON] вони не знали, [PERSON] про цей факт їм не розповідав. Свідок [PERSON] показала, що є донькою [PERSON] та була невісткою померлого [PERSON] [PERSON] з 1975 року не міг сам собі дати ради та вона доглядала за [PERSON] та його дружиною по 1998 рік. В 1998 році [PERSON] на підставі договору дарування набув у власність житловий будинок по вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області та в якому став проживати. З 2007 року [PERSON] в зв`язку з розладом здоров`я декілька разів направлявся до психіатричної лікарні. При відвідуванні [PERSON] в 2013 році в лікарні вона побачила, що [PERSON] був побитий, на запитання про обставини побиття, [PERSON] повідомив, що він падав та що його били. Під час спілкування [PERSON] поводив себе неадекватно, міг спочатку розмовляти ясно, а потім починав розмовляти уривками. Лікар, який наглядав за [PERSON] повідомив, що його не можна забирати додому, оскільки той не може себе контролювати. 25-26 лютого 2014 року вона дізналася про смерть [PERSON] Про договір купівлі продажу [PERSON] її не повідомляв, кажучи, що хата нікому не достанеться. Свідок [PERSON] повідомила суд, що [PERSON] є її рідною сестрою, а [PERSON] був її рідним дідом. За два роки до смерті [PERSON], яка сталася в 2012 році, [PERSON] почав виявляти ознаки психічного захворювання, що послугувало причиною того, що декілька разів [PERSON] проходив лікування у психіатричній лікарні м. Дніпропетровська в дев`ятому відділенні. Після закінчення курсу лікування вони забирали [PERSON]Г з лікарні. Через тиждень після смерті [PERSON] вона дізналася, що Син [PERSON] возив [PERSON] до нотаріуса. Запитавши у [PERSON] про обставини, за яких він відвідував нотаріуса, [PERSON] не відповів. Останній раз з лікарні вона забрала [PERSON] в лютому-березні 2013 року, де він перед цим знаходився 2 місяці. За спливом одного місяця 2013 року, проведеного [PERSON] вдома за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, вона отримала повідомлення від сусідів [PERSON], що останній палить свої речі та вживає ліки, виписані лікарем у великій кількості, виходить з дому та не повертається. Отримавши повідомлення та приїхавши до місця проживання [PERSON], не знайшла його вдома. Шукаючи [PERSON] знайшла останнього на автовокзалі м. Новомосковська, звідкіля дідусь не міг поїхати, говорячи, що не пам`ятає, як добратися додому. Після означеного, вона відвезла [PERSON] до психіатричної лікарні. Відвідуючи [PERSON] у лікарні, від лікаря психіатра дізналася, що забирати [PERSON] через його психічний стан не можна, оскільки той не видужав та не розуміє значення своїх дій. Відвідувала [PERSON] у лікарні навесні, влітку та восени 2013 року. Останній раз відвідала [PERSON] в січні 2014 року в лікарні. Сам [PERSON] пів години не міг пригадати, хто вона є, мав ознаки побиття. Про те, що відчужив належний йому будинок не повідомляв, кажучи, що залишає будинок їй. Свідок [PERSON], син [PERSON] повідомив суд, що в лютому 2012-2013 року їздив до будинку [PERSON], який був його родичем. Їх впустили в будинок [PERSON] [PERSON] та [PERSON] В наступному він відвідував [PERSON] в лікарні. При спілкуванні з [PERSON] той поводив себе адекватно, не виявляв ознак психічного захворювання. Знає, що [PERSON] віддала [PERSON] грошові кошти за продаж будинку. Останній раз відвідував [PERSON] за 2-3 тижні перед його смертю навесні 2013 року та той поводив себе адекватно, однак погано бачив. Свідок [PERSON] повідомив суду, що є чоловіком [PERSON] та знайомий з [PERSON] з 1969 року. Обізнаний, що [PERSON] був в психіатричній лікарні, з якої його виписали навесні 2013 року. 24 квітня 2013 року [PERSON] сам прийшов до нотаріуса з метою продажу належного йому житлового будинку його дружині. Про бажання придбати будинок його повідомила дружина, на що він дав свою згоду. О 09:00 годині 24 квітня 2014 року він разом із дружиною прийшов до нотаріуса в м. Дніпропетровську, де до них підійшов [PERSON] Нотаріус під час укладання договору задавав питання [PERSON] на що той надавав відповіді, поводив себе адекватно. [PERSON] отримав грошові кошти, підписав договір та після цього із грошима пішов до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Потім, [PERSON] прийшов до них додому та три дні після цього залишався на ночівлю. Разом із [PERSON] була [PERSON] Знає, що до укладання договору [PERSON] перебував у психіатричній лікарні, де він відвідував його. Під час відвідань [PERSON] поводив себе врівноважено та адекватно. Після укладання договору відвідував [PERSON]Г в лікарні в листопаді 2013 року. На запитання у [PERSON] про те, чому він звертається до лікарні, той пояснив, що в лікарні за ним доглядають. Свідок [PERSON] показала суду, що знала [PERSON] з 1995 року. [PERSON] поводив себе адекватно, не виявляв проявів психічного розладу. В квітні 2013 року вона приїхала до [PERSON] у психіатричну лікарню, в якій той знаходився через легкий розлад здоров`я, де [PERSON] їй повідомив, що буде продавати будинок, належний йому, вказуючи, що має бажання пожити один, повідомив про свою виписку з лікарні та попросив допомогти йому з продажем. Відвізши [PERSON] до нотаріуса для укладання правочину, вона побачила [PERSON], якій [PERSON] і продав належний йому будинок. Вона залишилась сидіти в приймальні нотаріуса, а [PERSON] з [PERSON] пішли в кабінет нотаріуса укладати правочин. Вийшовши від нотаріуса [PERSON] повідомив, що супроводжувати його більше не треба, а сам пішов до банку, класти кошти на рахунок. Про мотиви продажу будинку [PERSON] повідомив їй, що не може жити самостійно в ньому. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Ч.1 ст.225 ЦК України визначає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266). У відповідності до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272). За таких обставин, оскільки позов у даній справі подано спадкоємцем померлого [PERSON] першої черги за правом представлення, предметом позову є майно, право власності на яке було зареєстроване за померлим на день укладання договору купівлі-продажу, висновки посмертної судової психіатричної експертизи [PERSON] вказують, що [PERSON], який був дієздатною особою на час укладання договору в період часу та на момент складання договору купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу в формі органічного маревного розладу, за своїм психічним станом на момент укладання договору 24 квітня 2013 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що поданий позов підлягає задоволенню в повному обсязі і договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, укладений 24 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] з підстав, встановлених ч.1 ст.225 ЦК України слід визнати недійсним. При цьому, суд не приймає до увагу позицію відповідача, третьої особи щодо підтвердження показами свідків факту того, що [PERSON] одразу після виписки з закладу охорони здоров`я 24 квітня 2013 року та до наступного поміщення в нього 26 квітня 2013 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними в силу положень ч.2 ст.59 ЦПК України та того, що свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є фахівцями в галузі психіатрії, в той час, як на підтвердження наявності у померлого розладу психіки на момент укладення договору свідчить надана суду медична документація та показання інших свідків, допитаних під час розгляду справи, висновок експертизи. Розглядаючи позицію відповідача та її представника про те, що при наявності факту заповіту, складеного померлим на користь іншої особи права позивача не є порушеними укладанням померлим договору і що договір купівлі-продажу не може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, оскільки є двостороннім та пройшов нотаріальне посвідчення, суд з урахуванням положень статей 1223, 1261, 1269, 1268, 1272 ЦК України, враховуючи відсутність доказів звернення спадкоємця за заповітом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, постійного проживання спадкоємця за заповітом із померлим на день відкриття спадщини, довідку Завідувача Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 546/02-14 від 01 липня 2014 року, зміст частини 3 статті 203 та частини 1 статті 225 ЦК України, якими передбачено в якості загальної вимоги, необхідної для чинності укладеного двостороннього або одностороннього правочину - наявність повної цивільної дієздатності та правоздатності у особи, якою вчиняється правочин на момент його вчинення, не приймає зазначену позицію до уваги, вважаючи її необґрунтованою. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, яким здійснено витрати по сплаті судового збору /а.с.1/.

Outcome: approved