Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь за прострочення сплати аліментів відповідно до ст. 196 СК України за період з 15 листопада 2011 року по 24 жовтня 2014 року в розмірі 114663 грн. 22 коп., вмотивувавши свої вимоги тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.11.2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але відповідач ухиляється від їх сплати. Згідно довідки, виданої Саксаганським відділом ВДВС м. Кривого Рогу, заборгованість по аліментам станом на 01.10.2014 року складає 19283 грн. 32 коп. Також позивач просить суд збільшити розмір аліментів, стягнутих за вказаним судовим рішенням до 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача, оскільки її матеріальний стан погіршився, вона отримує мінімальну заробітну плату, відповідач жодного разу не сплатив їй аліментів. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. Позивач в судове засідання надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його відсутності суду не відомі, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.11.2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, стягнення здійснено, починаючи з 13 липня 2011 року та було видано виконавчий лист №2-1718/11/0408 (а.с.10, 11). Згідно довідок-розрахунків, виданих державними виконавцями Саксаганського та Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за зазначеним виконавчим листом за період з 13 липня 2011 року по 01 жовтня 2014 року складає 19283 грн. 32 коп. (а.с.12, 13). Отже, розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів з 15 листопада 2011 року по 24 жовтня 2014 року в розмірі 114663 грн. 22 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач знав про свій обов'язок утримання неповнолітньої дитини, свідомо уникав виконання вказаного обов'язку, що підтверджується зазначеним вище судовим рішенням, однак з 13 липня 2011 року по 01 жовтня 2014 року не вніс жодного платежу (а.с.12, 13), а тому суд убачає наявність вини відповідача в простроченні сплати аліментів. Верховний Суд України в справі № 6-81 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За таких обставин та ураховуючи зазначені вимоги норм Закону, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми неустойки за прострочення зобов'язання по сплаті аліментів в сумі 5880 грн. за наступним розрахунком. Неустойка за період з 13 липня 2011 року по 01 жовтня 2014 року: 1176 (дні за цей період) х 1% (розмір неустойки) х 500 грн. (щомісячний розмір нарахованих аліментів) = 5880 грн. Відтак, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів з 13 липня 2011 року по 01 жовтня 2014 року складає 5880 грн. Щодо вимог про збільшення розміру аліментів, стягнутих за вищевказаним судовим рішенням з 500 грн. до 1/4 частки щомісячно з усіх видів доходу відповідача, суд зазначає наступне. Виходячи з положень ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно довідки, виданої 25 лютого 2014 року ТОВ «ФОКУС-М», доход позивача за травень-жовтень 2014 року склав 7352 грн. 19 коп. Отже, враховуючи такі обставини, розмір стягнутих з відповідача аліментів, а також значне знецінювання на цей час національної валюти України, суд приходить до висновку про погіршення матеріального становища позивача, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню несплачені позивачем судові витрати по справі за обидві позовні вимоги пропорційно до задоволених позовних вимог та на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. (а.с.16). На підставі викладеного,

Outcome: partial