Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернулася в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи тим, що 16 квітня 1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. Подружні відносини не склалися і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 4 травня 2017 року шлюб розірвано. Донька сторін [PERSON] з 01.09.2017 зарахована на навчання до Вінницького торговельно-економічного інституту КНТЕУ, на денну форму навчання. Загальна вартість за весь період навчання становить 55690 гривень, які мають бути внесені посеместрово в період з 01.09.2017 по 25.01.2021. Плата за навчання за перший курс склала 12000 гривень. Позивач не може самостійно оплачувати навчання доньки, а відповідач в добровільному порядку не бажає допомагати оплачувати навчання. Просила стягнути з відповідача на її користь одноразово додаткові витрати на дитину в розмірі 6000 грн. за оплату навчання дитини. Під час розгляду справи позивач позовні вимоги збільшила, просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 27845 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали, просили стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати за навчання в розмірі половини вартості розміру за надання освітньої послуги [PERSON] в розмірі 27845 гривень. В судове засідання відповідач [PERSON], не з'явився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідач матеріально допомагає доньці під час навчання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дійсно позивач по справі оплатила за перший курс її навчання. Оплату здійснювала двічі по 6000 грн. Одна з квитанцій на її ім'я тому, що мати попросила її здійснити оплату та дала кошти на це. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: сторони спору з 16 квітня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року було розірвано (а.с.5). За час спільного подружнього життя у сторін спору народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). З договору про навчання № 1410Пд від 14 серпня 2017 року слідує, що загальна вартість навчання становить 55690,00 грн., замовник вносить плату посеместрово (а.с.6-8). Згідно квитанції від 25.01.2018 позивачем від імені [PERSON] внесено оплату за навчання в Вінницькому торговельно-економічному інституті в розмірі 6000 грн. за перший семестр (а.с.10). Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивачем також внесено оплату за навчання в Вінницькому торговельно-економічному інституті в розмірі 6000 грн. за другий семестр, а всього нею внесено суму в розмірі 12000 грн. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Проаналізувавши норми СК України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати щодо навчання неповнолітньої дитини в інституті, є додатковими витратами; ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання). Наявність додаткових витрат позивачем доведена. Надані позивачем докази відповідачем не спростовані. З огляду на положення ст.180 та 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (ст.141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Проте, після досягнення повноліття дитиною такі витрати мають входити до розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається. Враховуючи вищезазначені обставини та норми законодавства, яке регулює спірне питання, те, що відповідачем не повідомлені обставини, що мають істотне значення для визначення судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача 1/2 частину понесених нею витрат на навчання неповнолітньої дитини, а саме додаткові витрати в розмірі 6000,00 грн., які позивач просила стягнути до збільшення позовних вимог. Одночасно з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в частині фінансування оплати навчання наперед, оскільки ця вимога заявлена на майбутнє без надання доказів того, що [PERSON] буде продовжувати навчання у Вінницькому торговельно-економічному інституті КНТЕУ. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь Державної судової адміністрації України судовий збір за подання позову в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial