Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що її батько [PERSON] був власником будинковолодіння [ADDRESS] та двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Сілецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989 р. виконком Сілецької сільської ради народних депутатів 18.01.1990 р. видав батькові як голові колгоспного двору свідоцтво про право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, у якому станом на 15.04.1991 р. проживав голова двору [PERSON] , який після набрання чинності Законом України «Про власність» став єдиним власником будинковолодіння. 29.09.2003 р. батько склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Сілецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів позивачу. Після смерті [INFO] батька вона прийняла спадщину відповідно до вимог ст.1269 ЦК України, оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.Інших спадкоємців немає. З огляду на те, що спадкове будинковолодіння мало статус колгоспного двору, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просила визнати за нею право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Позивач та його представник у підготовче засідання не з`явилися, у поданій суду заяві представник позивача просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, від відповідача надійшла заява, у якій він позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглядати у відсутності свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Сілецької сільської ради народних депутатів 18.01.1990 р. на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989 р., житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] на [ADDRESS] [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] Станом на 15.04.1991 р. у дворі проживав голова двору [PERSON] , який після набрання чинності Законом України «Про власність» став єдиним власником будинковолодіння, ринкова вартість якого на даний час складає 191854 грн. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, у тому числі на вказане будинковолодіння, яку прийняла позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 29.09.2003 р. секретарем виконкому Сілецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, у порядку ст.1269 ЦК України шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини від 20.02.2019 р. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне будинковолодіння, яке позивач успадкувала за заповітом, мало статус колгоспного двору. У зв`язку з цим та відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач позбавлена можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Майно колгоспного двору відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з вимогами ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачем права власності на спірне будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлого батька. З урахуванням наявності підстав для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у відповідності з вимогами ч.1 ст.142 ЦПК України суд повертає позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору, що складає 959,27 грн. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 1223, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved