Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що вона, [PERSON], з Відповідачем, [PERSON], з 11 серпня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Шлюб між ними розірваний згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року. Під час шлюбу 16 жовтня 2001 року [PERSON] заснував селянське (фермерське) господарство «Володар» та на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Волинської області від 04 березня 2002 року № 410 йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 1,751 га на території Кричевичівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства. 30 жовтня 2003 року Кричевичівська сільська рада прийняла рішення за №9/3 про відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку, яким власнику СФГ «Володар», фізичній особі - [PERSON] надано дозвіл на виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку та господарських споруд із землі, яка надана йому у приватну власність. На зазначеній ділянці знаходяться незакінчений будівництвом житловий будинок, баня, господарські приміщення, також тимчасові споруди, які були побудовані у період шлюбу за спільні кошти. Хоча в члени СФГ «Володар» вона була прийнята 03 вересня 2013 року, однак фактично її членство було з часу заснування СФГ «Володар», вона брала участь у веденні господарства, оскільки це був їх бізнес, який вони активно розвивали та від своєї діяльності прагнули отримувати сімейний дохід. Зокрема, вона здійснювала функції з приводу ведення документації господарства, організації його діяльності, реалізації сільськогосподарської продукції, допомагала [PERSON] у проведенні будівництва на наданій земельній ділянці, проводила розрахунки по договорах господарства, доглядала за територією, майном та господарством. Після розлучення з [PERSON] за особисті кошти вона сплачує податки та інші обовязкові платежі СФГ «Володар». Апеляційним судом Волинської області був виданий виконавчий лист від 17 листопада 2014 року №161/7308/13-к, згідно якого підлягає конфіскації в дохід держави все майно, належне [PERSON]. Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого листа №161/7308/13-к було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 грудня 2014 року (ВП № 45864088). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16 грудня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС [PERSON] МРУЮ [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого листа №161/7308/13-к було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.Головним державним виконавцем ВДВС [PERSON] [PERSON] МРУЮ [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого листа №161/7308/13-к був складений акт опису й арешту майна від 21 жовтня 2015 року, згідно якого виконавцем було описано й накладено арешт на земельну ділянку площею 1,751 га на території Кричевичівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства та на тимчасові будівельні споруди, що розташовані на зазначеній земельній ділянці. Також, 11 грудня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа №161/7308/13-к був складений акт опису й арешту майна. Заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON] винесено постанову від 20 листопада 2015 року про передачу виконавчого провадження (в ЄДРВП № 45864088) за виконавчим листом по справі № 161/7308/13-к, виданим 17 листопада 2014 року Апеляційним судом Волинської області про конфіскацію в дохід держави всього майна, належного [PERSON] на праві приватної власності, до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 161/7308/13-к, виданого 17 листопада 2014 року Апеляційним судом Волинської області винесена постанова від 26 листопада 2015 року про прийняття до виконання виконавчого провадження № 45864088. Враховуючи ту обставину, що вона є членом СФГ «Володар», приймала та бере участь в діяльності господарства, вважає, що накладення арешту на земельну ділянку площею 1,751 га, що розташована на території Кричевичівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства є незаконним, та таким, що порушує її права співвласника, оскільки дана земельна ділянка була отримана [PERSON] під час перебування його в шлюбі з нею, а тому у відповідності до ст. 22 КпШС зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, внаслідок чого кожен із них має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Накладення арешту на майно, належного [PERSON] на праві приватної власності, та заборона його відчуження, порушують її права як співвласника, та оскільки із незаконним позбавленням права власності вона та її діти протиправно позбавляються прав, гарантованих Конституцією України та іншими актами цивільного законодавства, для захисту їх прав та інтересів, вона змушена звернутись із даним позовом до суду. З 2008 року в період шлюбу вона з Відповідачем по справі за спільні кошти почали будувати садові будинки на земельній ділянці площею 1,751 га на території Кричевичівської сільської ради. Під час побудови даних споруд вона виконувала функції з приводу організації, оплати будівництва та монтажу зазначених садових будинків, зокрема, вона надавала кошти на купівлю будівельних матеріалів, здійснювала оплату монтажу спірної нерухомості. Зазначене майно було побудоване у період шлюбу з Відповідачем, садові будинки набуті в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Просить: 1) Визнати об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1,751 га, що розташована на території Кричевичівської сільської ради Ковельського району Волинської області; 2) Поділити земельну ділянку загальною площею 1,751 га, що розташована на території Кричевичівської сільської ради Ковельського району Волинської області; 3) Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 1,751 га, що розташована на території Кричевичівської сільської ради Ковельського району Волинської області; 4) Виключити з опису та звільнити з-під арешту 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 1.751 га, що розташована на території Кричевичівської сільської ради Ковельського району Волинської області. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені та збільшені позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча у встановленому порядку повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору селянського (фермерського) господарства не зявився, хоча у встановленому порядку повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, у судове засідання не зявився, подав письмові заперечення на заявлені позовні вимоги та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. В своїх запереченнях просить відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що суд прийняв рішення про конфіскацію спірного майна, а тому право власності на це майно припинено і воно переходить в дохід держави безоплатно. Представник прокуратури у судовому засіданні висловила свою думку щодо безпідставності заявленого позову та вважає у його задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними доказами своє членство у фермерському господарстві «Володар». Разом з тим, земельна ділянка є приватною власністю [PERSON], яка йому надана у 2003 році, коли діяли положення Кодексу про шлюб і сімю, які не передбачали спільної власності подружжя на таке майно. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона періодично допомагала вести бухгалтерський облік СФГ «Володар». Всі документи завжди знаходилися у [PERSON], яка постійно сплачувала всі податки по господарству. Вона ствердила, що [PERSON] та [PERSON] вели спільно господарство, хоча реєстраційні документи були оформлені на [PERSON] Опитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона деякий час працювала у 2005-06 роках з [PERSON] в одному кабінеті в приміщенні «Старого подвіря» та неодноразово була свідком, коли чоловік останньої [PERSON] приїжджав та брав гроші у [PERSON] для потреб бази відпочинку на озері в с. Кричевичі. Також, зі слів останньої, їй відомо, що вони часто спільно працювали на цій базі, щоб забезпечити майбутнє своїх дітей. Суд зважаючи на доводи сторін, вислухавши пояснення свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1996 року, який був зареєстрований міським відділом РАГСу м. Ковеля Волинської області, актовий запис 251, та був розірваний рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області 23 жовтня 2013 року. Державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ-07366 стверджується, що [PERSON], на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації від 04 березня 2002 року № 410, передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,751 гектарів, яка розташована на території Кричевичівської сільської ради, для ведення фермерського господарства. Згідно досліджених у судовому засіданні доказів, головою фермерського господарства є [PERSON], а членом господарства була [PERSON], яка померла 05.06.2015 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 171207. Рішенням Кричевичівської сільської ради Ковельського району Волинської області № 9/3 від 30.10.2003 року вирішено дати дозвіл [PERSON] на виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку та господарських споруд із землі, яка йому надана у приватну власність. Зборами селянського (фермерського) господарства «Володар» від 03.09.2013 року вирішено прийняти у члени господарства [PERSON], дружину голови господарства, однак даних про внесення змін до статутних документів та реєстрацію таких змін у встановленому порядку, суду не надано. Довідкою Кричевичівської сільської ради № 227 від 18.03.2016 року стверджується, що [PERSON] дійсно сплачувала податок за СФГ «Володар» на протязі 2010-2015 років. З відповіді директора [PERSON] філії ПАТ «Волиньобленерго» слідує, що [PERSON] особисто оплачує рахунки за спожиту електроенергію СФГ «Володар» та заборгованість відсутня. Тобто, наведеними двома останніми документами та показаннями свідків підтверджується той факт, що [PERSON] не будучи членом фермерського господарства приймала участь у його діяльності, тим самим підтверджується факт її участі у веденні спільного господарства з [PERSON], як подружжя. Суд, аналізуючи наведені докази, приходить до висновку, що земельна ділянка приватного підприємства, яким є фермерське господарство «Володар», отримана за рахунок спільної сумісної праці та власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року та на час створення СФГ «Володар», спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). Ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При таких обставинах, у відповідності до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як передбачено ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України - у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Згідно п. 22, п. 23, п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного України), відповідно до ч. ч. 2, З ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, оскільки, майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї, ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету та будь-які угоди щодо іншого статусу цього майна ними не укладалися. Розподіляючи майно між подружжям, суд виходить з принципу рівності їх часток. Разом з тим, розподіляючи майно фермерського господарства між подружжям, суд бере до уваги інтереси третіх осіб, які мали право на це майно, а саме [PERSON], яка була членом селянського (фермерського) господарства, однак померла у 2015 році та після її смерті належне їй майно ніхто не успадкував. Тому фактичними співвласниками цього господарства залишилися [PERSON] та [PERSON] З урахуванням того, що позивачкою не заявлялись вимоги про стягнення грошової компенсації її частки у майні і відповідачем, не внесена вартість частки на депозитний рахунок, позов підлягає задоволенню шляхом реального поділу майна. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на три роки. Ухвалено зняти арешти з арештованого майна після сплати ним судових витрат по справі. Вироком Апеляційного суду Волинської області від 14.05.2014 року вирок Луцького міськрайонного суду від 20.12.2013 року скасовано та ухвалено новий вирок за яким [PERSON] засуджено до восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності. В решті вирок місцевого суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 жовтня 2014 року вирок Апеляційного суду Волинської області залишено без змін. 16.12.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45864088 з примусового виконання виконавчого листа № 161/7308/13-к, виданого 17.11.2014 року Апеляційним судом Волинської області, про конфіскацію в дохід держави всього майна, належного [PERSON] на праві приватної власності. Цього ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 21.10.2015 року державним виконавцем описано та накладено арешт на земельну ділянку СФГ «Володар» на території Кричевичівської сільської ради. 20.11.2015 року дане виконавче провадження передано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. 11.12.2015 року державним виконавцем Коритнюком Р.О. описано та накладено арешт на земельну ділянку площею 1,751 га, яка розташована на території Кричевичівсьької сільської ради та призначено оцінку цього майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. На переконання суду, накладення державним виконавцем арешту на майно, належного [PERSON] на праві приватної власності та заборона його відчуження при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 161/7308/13-к, виданого 17 листопада 2014 року Апеляційним судом Волинської області, порушують права позивача [PERSON], як співвласника цього майна. Тому суд вважає за необхідне для забезпечення захисту порушеного права [PERSON], виключити з опису та звільнити з-під арешту 1/2 частину земельної ділянки СФГ «Володар», загальною площею 1,751 га, що розташована на території Кричевичівської сільської ради Ковельського району Волинської області. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання спільною власністю подружжя земельної ділянки фермерського господарства «Володар», визнання за нею права власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки та звільнення її з-під арешту, є підставними і підлягають задоволенню. Судові витрати понесені позивачем, слід залишити за нею, згідно її клопотання. На підставі викладеного,

Outcome: approved