Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної вище квартири, в якій також зареєстрований її батько [PERSON] Вказала, що реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує її право власності та можливість користування, розпорядження квартирою. Вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки без поважних причин не проживає в ньому протягом тривалого часу - з 2011 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала що її батько створив сімю з іншою жінкою, з 2011 року за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, вона несе значні додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, що порушує її права. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 23, 24). Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Представник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив (а.с.26). Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом копії договору купівлі-продажу від 28.11.2006 року, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.01.2007 року ьта копією договору дарування частини квартири від 24.11.2009 року (а.с. 7, 8, 9). Зі змісту довідки №341, виданої 25.04.2017 року директором Приватного підприємства Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» вбачається, що відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі (а.с. 10). Відповідно до акту Приватного підприємства Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» від 04.04.2017 р. відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS], не проживає з 2011 року (а.с. 11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами сторін, пояснили, що відповідач у вказаній квартирі не проживає більше чотирьох років. Покази свідків є послідовними та логічними, не викликають сумніву, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ по справі. Стаття 41 Конституції України\~та стаття\~1\~Першого\~Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти ним. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі, фактично ніколи в ній не проживав, не несе будь-яких обовязків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачу не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратив право користування спірним житлом у звязку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зі змінами та доповненнями, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Наявність рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави, судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial