Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є її донькою. Згідно з актом від 10.10.2013 року, складеним комісією ЖБК «Молодіжний,16», відповідач та її донька [PERSON], [INFO], не проживають в зазначеній квартирі з 23.08.2012 року. Відповідно до рішення Московського районного суду м.Києва від 06.06.2001 року відповідача було визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. 23.01.2013 року вона придбала у [PERSON] для постійного проживання відповідачів окрему житлову кімнату за адресою: [ADDRESS]. Із зазначеного часу відповідачі постійно проживають у зазначеному житловому приміщенні. В зв'язку з тим, що відповідачі не знялись з реєстрації місця проживання, вона змушена була звернутись до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації із заявою про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання доньки відповідача, на яку отримала відмову, мотивовану порушенням її інтересів. Разом з тим кімната у спірній квартирі, в якій проживали відповідачі, становила 12,4 кв.м, а площа придбаної нею кімнати становить 14 кв.м. Як власник квартири, вона має право використовувати помешкання для власного проживання, а також вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так як відповідачі з часу придбання нею квартири в смт. Калинівка не мають права постійного проживання за місцем своєї реєстрації, понад рік не проживають у спірному житловому приміщенні, а відповідач [PERSON] має право власності за місцем дійсного проживання, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги і просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст.405 ч.2 ЦК України, так як вони не проживають на спірній житловій площі без поважних причин понад один рік. Відповідач з позовом не згідна і пояснила, що через складні взаємовідносини з позивачем вона ще у 1999 році змушена була залишити спірне житло. Деякий час вона проживала на квартирі, а в 2000 році познайомилась з чоловіком, з яким вступила у фактичні шлюбні стосунки і стала проживати разом з ним. 18.10. 2001 року вона народила доньку [PERSON]. В той час, як вона була відсутня на спірній житловій площі, позивач звернулась до суду, і рішенням суду її було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Після трагічної загибелі чоловіка вона повернулась до спірного житла і знову була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Однак скандали продовжувались, а в серпні 2012 року позивач не впустила її з донькою до квартири. Три місяці вона з дитиною проживала в притулку, а потім позивач придбала для них з дитиною житлову кімнату в смт.Калинівка з санвузлом, але без кухні. Незважаючи на незадовільні умови для проживання, вони з дитиною поселилися в цій кімнаті і стали в ній проживати. Коли на вимогу позивача вона намагалася знятися з реєстрації у спірному житловому приміщенні, Служба в справах дітей не дала дозволу на зняття з реєстрації дитини. Вважає, що вони з дитиною не можуть бути зняті з реєстраційного обліку в спірній квартирі, оскільки житлове приміщення, в якому вони проживають, не відповідає вимогам, що пред'являються до житла. Представник третьої особи Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації вважає, що позов задоволенню не підлягає, так як перереєстрація відповідачів за адресою їх фактичного проживання за висновком комісії з питань захисту дитини не відповідає інтересам дитини. Представник третьої особи Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м.Києві в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши сторони, свідка, та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 17.01.2001 року. Рішенням Московського районного суду м.Києва від 06.06.2001 року відповідач була визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Як видно з довідки №19 ЖБК «Молодіжний-16» від 05.06.2013 року за ф.№3, відповідач та її неповнолітня донька [PERSON] 30.09.2004 року були зареєстровані на спірній житловій площі. З акту комісії ЖБК «Молодіжний-16» від 10.10.2013 року вбачається, що відповідач та її донька [PERSON] не проживають в квартирі з 23.08.2012року. Як видно з висновку дільничого інспектора Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 30.08.2012 року за результатами розгляду заяви [PERSON], 23.08.2012 року до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Кєві надійшла заява [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] про те, що прийомна матір [PERSON], 1941 року народження, не пускає в квартиру. З конфліктуючими сторонами проведено профілактичну роботу та роз'яснено порядок вирішення спірних питань. З відповіді в.о. начальника Служби в справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації № 01/14-2614 від 21.09.2012 року на звернення відповідача від 23.08.2012 року вбачається, що працівниками Служби у справах дітей було здійснено виїзд за адресою реєстрації її та малолітньої [PERSON], складено акт обстеження житлово-побутових умов та проведено бесіду з позивачем, яка повідомила, що дійсно заперечує проти її проживання разом з дитиною у вказаній квартирі в зв'язку із втратою довіри. Досягти згоди щодо конфліктної ситуації, яка склалася між сторонами, не вдалося. З метою захисту прав та законних інтересів малолітньої [PERSON] було рекомендовано звернутись до суду. Згідно довідки Київського міського центру соціально-психологічної допомоги №5 від 20.01.2014 року відповідач та її дитина [PERSON], 2001 року народження з 22.08.2012 року по 20.12.2012 року були клієнтами центру з наданням тимчасового притулку за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу житлової кімнати від 23.01.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання прийняла у власність житлову кімнату під номером [ADDRESS], загальною площею 14 кв.м, житловою площею 14 кв.м. З копії плану квартири [ADDRESS] вбачається, що квартира складається з приміщення площею 11,5 кв.м та санвузла площею 2,2 кв.м. 06.02.2013 року відповідач звернулась до голови ЖБК «Молодіжний-16», а 25.02.2013 року - до Голосіївської райдержадміністрації із заявою про зняття її та її доньки з реєстраційного обліку з спірної квартири в зв'язку із купівлею її матір`ю [PERSON] жилої кімнати за адресою: [ADDRESS]. З відповіді начальника Служби в справах дітей Голосіївської РДА №01-14/917 від 21.03.2013 року вбачається, що в задоволенні заяви відповідача відмовлено, так як, на думку Комісії з питань захисту прав дитини зняття з реєстраційного обліку місця проживання малолітньої [PERSON] з двокімнатної квартири [ADDRESS] з подальшою реєстрацією в житлову кімнату [ADDRESS] (14 кв.м.) не відповідає інтересам дитини та порушує її житлові права. Як видно з акту обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача та її неповнолітньої доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеного депутатами Калинівської селищної ради Броварського району Київської області 08.07.2014 року, приміщення в якому проживають відповідач та її неповнолітня донька [PERSON], має відокремлену частину, де знаходиться санвузол. В кімнаті є ліжко, на якому сплять мати та донька, стіл для приготування їжі, стіл для навчання, холодильник. Встановити шафу для одягу немає можливості. В приміщенні дуже тісно, умови проживання складні, все заставлено речами… Умови проживання потребують покращення. Свідок [PERSON] показала, що вона живе по сусідству з позивачем: позивач - на шостому поверсі, а вона - на третьому. Знайома із сторонами з 1998 року. Спочатку у позивача з відповідачем були хороші стосунки, а потім погіршилися. Коли дитина відповідача була ще маленькою, позивач їх виписала, а потім знову прописала. Років п'ять тому їй часто було чути плач дитини відповідача, а приблизно два роки тому відповідач викликала міліцію, тому що мати не пускала її до квартири. Позивач тоді розповідала, що вони посварились, бо відповідач щось у неї вкрала. Позивач скаржилась, що вони з відповідачем не можуть ужитися, бо та погано виховує дитину, кидає роботу. Зі слів позивача їй також відомо, що вона купила відповідачу кімнату, де вона останнім часом проживає разом з дитиною. Судом встановлено, що відповідач та її неповнолітня донька дійсно не проживають на спірній житловій площі з серпня 2012 року. Судом також встановлено, що причиною, по якій відповідач залишила спірне житлове приміщення, є конфлікт між нею та позивачем, в результаті якого позивач в серпні 2008 року не пустила її та її доньку в спірне житлове приміщення. Як наслідок, в період з 22.08.2012 року по 20.12.2012 року відповідач з дитиною проживала у притулку. Після купівлі позивачем житлової кімнати [ADDRESS] в січні 2013 року відповідач з донькою стали проживати в ній; дитина навчається в Калинівській загальноосвітній школі, обслуговується в медамбулаторії за місцем фактичного проживання. Разом з тим умови проживання відповідача та її неповнолітнії доньки є незадовільними, в зв'язку з чим комісія з питань захисту прав дитини Голосіївської райдержадміністрації відмовила відповідачу у знятті дитини з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як відповідач залишила спірну житлову площу вимушено, а не добровільно; кімнату в смт.Калинівка, в якій вона проживає разом з дитиною і яка є її власністю, не можна вважати постійним місцем проживання відповідача та неповнолітньої [PERSON] з огляду на неналежні житлово-побутові умови сім`ї. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed