Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з 400 грн на тверду грошову суму у розмірі 2 500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що 28 лютого 2007 року вона розірвала шлюб з відповідачем [PERSON] , від якого у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з нею. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2007 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 29 квітня 2010 року відповідач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що утримуються з його доходів, через погіршення його матеріального становища, внаслідок чого розмір аліментів на утримання сина було зменшено із 700 грн до 400 грн. Однак, вказаний розмір аліментів на даний час є значно меншим прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який станом на 01 липня 2019 року склав 2 118 грн. Так, аліменти, що стягуються з відповідача в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину є недостатніми для матеріального утримання дитини, що ставить їх із сином у скрутне становище. Дитина вже перейшла до восьмого класу середньої школи, тому потребує значно більших фінансових витрат на утримання, придбання шкільного приладдя, розвиток фізичних та розумових здібностей, відвідування репетиторів, позашкільних гуртків тощо. Крім цього останнім часом погіршилося здоров`я дитини, він часто хворіє хронічними захворюваннями, потребує додаткових витрат на придбання медичних препаратів та лікування. Допомогти у вихованні дитини, догляді за сином, додаткових витратах на лікування та навчання, відповідач не намагається, її неодноразові прохання про це виявилися безрезультатними, навпаки відповідач навмисне приховує реальний розмір своїх доходів, офіційно не працює, виїжджаючи на заробітки за кордон. Вона ж як мати намагається власними силами забезпечити сину все необхідне, однак на даний час є безробітною та знаходиться у пошуку роботи, а відтак перебуває у скрутному матеріальному становищі. До початку судового засідання представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила про стягнення збільшеного розміру аліментів на користь позивача з дня набрання рішенням законної сили. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити, посилаючись на обставини позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов визнав частково, погодившись на стягнення з нього аліментів у сумі 2 000 грн. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 березня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 11. Після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а. с.10). Від вказаного шлюбу у сторін народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю (а. с. 8, 9). Як вбачається з копії виконавчого листа, що міститься у матеріалах справи, такий видано на виконання рішення Перечинського районного суду Закарпатської області № 2-182/10 від 20 травня 2010 року про зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , із 700 грн до 400 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 12, зворот). Разом з цим, на даний час у спільного сина сторін - [PERSON] , 2005 року народження, загострилися хронічні захворювання, такий хворіє та потребує відповідного лікування, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста № 479 від 26 липня 2017 року, а також випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2340 (а. с. 14, 15). Також встановлено, що на утриманні [PERSON] також знаходиться ще одна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , в той час як позивач не працює, власного доходу не має (а. с. 13, 16-18). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, спільна дитина сторін потребує матеріального забезпечення, відповідач офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1 626 гривень, з 1 липня - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень. Суд вважає, що з часу ухвалення судом рішення від 20 травня 2010 року про зміну розміру аліментів відбулася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, а тому є підстави для часткового задоволення позову. Таким чином, враховуючи матеріальне та сімейне становище позивача, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду, є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у нього постійного місця роботи, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів стягуваних на користь позивача до 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial