Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком № 28, по вул. Вишнева, смт. Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області, і зобов'язати Комінтернівське РВ ГУМВС України в Одеській області зняти відповідача з реєстраційного обліку у вищевказаному будинку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Суд враховує, що в судовому засіданні позивачу було роз'яснено право подати відповідне клопотання про заміну відповідача чи залучення співвідповідача, проте позивачем таке клопотання подано позивачем не було. В силу ст. 33 ЦПК України суд позбавлений права самостійно вирішувати питання про залучення співвідповідача до участі у справі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у позові. Представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи за своєї відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: Між позивачем та відповідачем у 1992 році було укладено шлюб, який 30.10.2007 року було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 30.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області. Позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідачка зареєстрована у вказаному житловому будинку з 1993 року по теперішній час. Після розірвання шлюбу відповідач виїхала з будинку, і з 2007 року фактично не проживає в цьому будинку. В матеріалах справи міститься акт депутата Комінтернівськї селищної ради Комінтернівського району Одеської області, в якому містяться підписи чотирьох сусідів, та депутата, про те, що дійсно з 2007 року відповідач не проживає у житловому будинку, що належить позивачу. В судовому засіданні представник відповідача також не заперечував того факту, що відповідач не проживає з 2007 року в будинку, що належить позивачу, проте послався, що саме позивач чинить перешкоди у користуванні позивачу спірним будинком. Суд враховує, що доказів, які підтверджують факт перешкоджання позивачем у користуванні житловим будинком відповідачем матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї у відповідності до ч. 2 ст. 156 ЖК Української РСР. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що матеріалами справи доведена відсутність відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У відповідності до ч. 1. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком, належного позивачу, є обгрунтованими, заснованими на законі, тому підлягають задоволенню. Вимоги про зобов'язання третьої особи до вчинення певних дій не можуть бути задоволені з наступних підстав: Виходячи зі змісту ст.ст. 30, 35, 36, 118 ЦПК України, а також загальних засад цивільного судочинства, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору не можуть бути зобов'язанні до вчинення певних дій, оскільки займають інше правове положення у процесі, передбачене ст.ст. 34, 35 цього Кодексу. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі наведеного,

Outcome: partial