Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2013 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2013 року і до досягнення донькою повноліття. Однак, відповідач належно не виконує вказане рішення суду та має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 січня 2019 року складає 29435,20 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також 8861,86 грн. пені за прострочення зі сплати аліментів. Ухвалою суду від 18 січня 2019 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу були направлені копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 29 січня 2019 року отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. 06 лютого 2019 року подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково. Зауважив, що заборгованість утворилася не з його вини, оскільки він тривалий час не має постійного заробітку, має на утримання малолітню дитину та дружину від іншого шлюбу, яка ніде не працює. Просить суд відмовити у задоволенні позову або максимально зменшити розмір заборгованості та пені. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2013 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2013 року і до досягнення донькою повноліття.. Також судом встановлено, що відповідач дане рішення суду виконує не в повному обсязі, тривалий час аліменти не сплачує. Із наданої позивачем довідки-розрахунку нарахування та сплати аліментів вбачається, що станом на 01 січня 2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 29435,20 грн. Відповідно, розмір пені, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 8861,86 грн. Суд вважає, що доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості за аліментами є непереконливими, оскільки відповідач достовірно знав, що з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей, і по закону він не звільняється від обов'язку їх утримувати до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Відповідач особисто підтвердив у своєму відзиві, що він був повідомлений про наявність боргу по аліментах. За вказаних обставин, суд вважає, що вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментах встановлена, а тому є підстави для нарахування пені. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню. Вимоги ж позивача про стягнення з відповідача самої суми заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки вже є рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], яке набрало законної сили, і знаходиться на даний час на виконанні, а тому суд не може повторно стягнути суму, яка вже стягнута раніше судовим рішенням. Питання по зобов'язанню боржника повністю погасити заборгованість по аліментам відноситься до повноважень державного виконавця, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином у задоволенні позову у цій частині позивачу слід відмовити. Також, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідач на користь держави суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши його в сумі 177,81 грн.

Outcome: partial