Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що з 10.05.2017 працював на посаді оператора автоматичних на напівавтоматичних ліній, верстатів та установок на ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів». Проте, згідно наказу №2889-к від 26.06.2017р. його 26.06.2017р. було звільнено з займаної посади за п.7 ст.40 КЗпП України. Вважає, що підприємством в односторонньому порядку були порушені умови трудового договору щодо робочого часу і з 3-змінного 5-денного робочого тижня, з двома вихідними днями (субота та неділя) без його згоди, перейшло на 12 год. робочу зміну, тобто 1 зміна з 6-00 ранку до 18-00 вечора, наступна з 18-00 до 6-00 ранку. З врахуванням доїзду до місця праці та повернення, що складає 2 години, перерва між змінами триває 22 години, що є порушенням вимог КЗпП України. Також, закінчивши 12-годинну нічну зміну о 6-00 год. ранку 25.06.2017р., 26.06.2017р. він повідомив відповідача, що не добре себе почуває, в зв'язку з чим пішов на лікарняний. Після перебування на лікарняному з 26.06.2017р. по 03.07.2017р., відповідно до листка непрацездатності серія АДВ №023883, позивач 03.07.2017р. приїхав на підприємство для подачі листка непрацездатності, але його повідомили, що він звільнений за появу в нетверезому стані на робочому місці та повернуто трудову книжку. Для захисту своїх порушених прав змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить такий задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив. Зазначив, що 26.06.2017 року працівник [PERSON] з'явився на робочу зміну о 06.00 год. ранку. Про погане самопочуття усно чи письмово не попереджав. Коли позивач безпосередньо приступив до роботи, бригадир [PERSON] запідозрила позивача в перебуванні в нетверезому стані, про що негайно повідомила майстра зміни. Комісія відсторонили позивача від роботи, про що о 06 год. 05 хв. склали акт про відсторонення від роботи, зміст якого був вголос зачитаний в присутності відстороненого працівника. Зі змістом акта про відсторонення від виконання робіт позивач ознайомлюватись відмовився. Позивача було доставлено в медичний пункт та запропоновано пройти тест на алкоголь із застосуванням сертифікованого та повіреного алкотестера Alkosan ALP-1 № 1HE9R008. Відтак, за результатами показів алкотестера о 06 год. 36 хв. вміст алкоголю в організмі позивача становив: 1,89 %. Таким чином, позивач визнав факт прибуття на роботу у нетверезому стані і не заперечував проти свого відсторонення від роботи. О 06 год. 45 хв. 26 червня 2017 року комісія склали акт про появу/ перебування на роботі з ознаками алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння від 26 червня 2017 року. Позивачу надавалася можливість заперечити чи пояснити факт перебування на роботі у нетверезому стані, зокрема, шляхом надання пояснень із власноручним внесенням їх до вищезазначеного акта, проте позивач відмовився надавати такі пояснення. На основі вищезазначених актів, майстер зміни [PERSON] склала службовий допис, розглянувши, який начальник відділу виробництва наклав резолюцію на звільнення позивача за появу на робочому місці в нетверезому стані п.7 ст.40 КЗпП. 26.06.2017 року було видано наказ №2889-к від 26 червня 2017 року про звільнення з роботи згідно п.7 ст.40 КЗпП України, за появу в нетверезому стані, з яким позивач під підпис ознайомився 03.07.2017 року. 03.07.2017 року позивач з'явився для отримання трудової книжки, про що зроблено відповідний напис. Про свою незгоду зі звільненням відповідно до наказу №2889-к від 26.06.2017 року відповідача не повідомляв. За час затримки розрахунків позивачу проведено нарахування та виплату середнього заробітку. Тому його права не порушено. З врахуванням наведеного, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача,заслухавши показання свідків,дослідивши представленні по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу №1856-п від 03.05.2017 року, позивача [PERSON] прийнято на роботу з 10.05.2017 року на посаду оператора автоматичних на напівавтоматичних ліній, верстатів та установок на ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів», згідно строкового трудового договору №1856 від 03.05.2017 року (а.с.41-43), що також стверджується копією трудової книжки. Як вбачається, зокрема, з копії наказу №2889-к від 26.06.2017 року (а.с.27), таким [PERSON] з 26.06.2017 року звільнено із займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані. Дійсно, відповідно до положень п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю (далі КЗпП), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, зокрема акта про відсторонення від робіт (а.с.28), копія результатів тесту (а.с.29), акта про появу/перебування на роботі з ознаками алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння (а.с.31-32), службових дописів (а.с.33-34), копії наказу №2889-к (а.с.27), такі складені 26.06.2017 року. Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Як вбачається із копії листка непрацездатності серії АДВ №023883 (а.с.5), позивач [PERSON] звільнений від роботи від 26.06.2017 року по 01.07.2017 року у зв'язку із загальним захворюванням. Такий зареєстрований в журналі реєстрації листків непрацездатності Комунальної установи «Жидачівської центральної районної лікарні» (а.с.59-60). Як зазначалось вище, згідно з ч.3 ст.40 КЗпП України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) у період його тимчасової непрацездатності. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Як встановлено судом у день звільнення із роботи з ініціативи адміністрації позивачу видано лікарняний лист про його тимчасову непрацездатність. Таким чином, суд приходить до переконання, що звільнення [PERSON] з роботи 26.06.2017 року було здійснено ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів» з порушенням положень закону, оскільки в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. При цьому доводи представника відповідача про те, що позивач отримав лікарніний лист після того, як був виявлений факт перебування його на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння не приймаються судом, оскільки звільнення з ініціативи адміністрації не допускається у день видачі лікарняного листа, т.б. 26.06.2017 року відповідач не мав права видавати наказ про звільнення позивача з роботи за с.4 ст.40 КзПП України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та відповідно до ч.2 одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивача було звільнено без законних підстав і він підлягає поновленні на роботі, тому слід стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Як вбачається із довідки ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів», розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] становить 279,41 грн. З врахуванням наведеного, зокрема кількості робочих днів в період з 26.06.2017 року по день постановлення рішення, до стягнення на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу всього за 76 днів в загальному розмірі 21 234,16 грн. грн.( 76х 279.41 грн.). Задовольняючи позов, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України та п.1 ст.5 ст.4 Закон України «Про судовий збір», з врахуванням задоволення судом вимоги немайнового характеру в частині поновлення на роботі, за яку підлягав би до сплати позивачем судовий збір в розмірі 640 грн., та задоволення вимоги майнового характеру - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за яку підлягав би до сплати судовий збір в розмірі 640 грн., з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в загальному розмірі 1 280 грн.

Outcome: approved