Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить встановити факт прийняття спадщини та визнати за нею право власності на земельні ділянки. Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] помер його дід [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку. Крім нього спадкоємцями є дружина покійного, його син та дочка - відповідачі по справі. Він вступив в управління та володіння земельною ділянкою, обробляє її, збирає врожай. Крім нього ніхто спадщини не прийняв. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позов підтримав. Відповідача в судове засідання також не прибули, причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності та відзиву на позов суду не подали. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши позов та докази по справі, справи суд дійшов наступного висновку. Позивачка [PERSON] проживала з [PERSON] до дня смерті останньої [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть та довідкою №491 від 12.04.2018р. Згідно державного акта, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 2,5598га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] в с.Муроване Сокальського району Львівської області. З довідки від 01.03.2019р. встановлено, що позивач [PERSON] з народження зареєстрований та проживає в с.Мурповане Сокальського району Львівської області. Дружина спадкодавця - [PERSON] , його син [PERSON] та дочка [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися, що стверджується нотаріально посвідченими заявами від 06.03.2018р. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Разом з тим, з досліджених доказів судом встановлено, що позивач, незважаючи на відсутність місця реєстрації, дійсно проживав із спадкодавцем. Відповідно до пункт 23 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р., справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадові права й обов`язки інших осіб та за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Яка відрилася до 01.01.2004р. Судом встановлено, що позивач вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, а тому вимога про встановлення факту прийняття ним спадщини є підставною. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Статтею 549 ЦК Української РСР (1963р.) регламентовано, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном. В той же час, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Судом встановлено, що позивач постійно проживав із спадкодавцем, не подав заяви про відмову від прийняття спадщини та вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном. Таким чином, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved