Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до Березнівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина проживає разом з матір`ю. Відповідно до виконавчого листа №555/2246/18 від 07.11.2019р., виданого Березнівським районним судом із [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Неповнолітній проживає разом з позивачем, яка самостійно доглядає та виховує його, матеріально забезпечує, а також виконує інші обов`язки, необхідні для належного утримання сина. Матеріальний стан і доходи відповідача дозволяють йому брати участь у витратах на дитину, однак він не бажає цього робити. Стверджує, що з травня по серпень 2019 року [PERSON] були надані стоматологічні послуги на загальну суму 11237,91 грн., а тому вважає, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, у відповідності до статті 185 СК України батько дитини має разово покрити половину витрат, які понесла позивачка, що становить 5618 грн 95 коп. В зв`язку з тим, що відповідач відмовляється брати участь у додаткових витратах на дитину просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 5618 грн 95 коп. в якості понесених додаткових витрат на дитину [PERSON] , а саме за лікування та надання стоматологічних послуг за період з травня по серпень 2019 року. Позивач та представники позивача, адвокат Щур О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими та доведеними, просили суд їх задоволити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи. Додатково пояснили, що відповідач не надав суду доказів, які спростовували б обставини наведені в розрахункових документах з придбання товарів, робіт і послуг. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованим, безпідставним та не можуть бути задоволені. В судовому засіданні вказував, щодо позовної заяви не додано жодного належного розрахункового документу, що підтверджує факт продажу товарів, надання послуг. Витрати на лікування дитини також не підтверджені належними та допустимими докази, наявні в матеріалах справи квитанції з придбання ліків не підтверджують факту купівлі таких товарів саме для сина. Крім того стверджує, що позивач в позовній заяві вказав витрати за оплату стоматологічних послуг, ліків, витрат на проїзд на загальну суму 11237,91 коп. та просить стягнути з відповідача половину в розмірі 5618 грн. 91 коп., на що вважає за необхідне зазначити, що в період з січня 2019 року по травень 2019 року включно, він добровільно сплатив кошти на лікування сина в сумі 7195 грн. Окрім того, позивач не зверталася до відповідача для відшкодування вказаних витрат до пред`явлення позову до суду. Також відповідач сплачує аліменти на користь позивачки на утримання сина, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає з огляду на те, що він не заперечує щодо участі у додаткових витратах на лікування сина, що викликані особливими обставинами. Ним в AT КБ « ПриватБанк» відкрито рахунок платіжна картка «ЮНІОР» терміном дії з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, у зв`язку з потребами сина в грошових коштів на лікування зубів. Платіжна картка «ЮНІОР» була відкрита у зв`язку з тим, що відповідач проживає за межами Рівненської області та не має можливості постійно приїздити та надавати кошти на лікування. Тому 03.01.2019 року було перераховано Назару грошові кошти в сумі 1400 гривень, 03.02.2019 року грошові кошти в сумі 1400 гривень, 03.03.2019 року грошові кошти в сумі 1400 гривень та 26.05.2019 року та грошові кошти 2995 грн., вказані кошти перераховувалися саме на лікування зубів. У зв`язку з цим вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з нього грошових коштів в розмірі 5618 грн. 91 коп., як фактично понесені додаткові витрати на дитину, є безпідставними які не підтверджені жодними належними допустимими доказами. Просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі. Шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виконавчого листа №555/2246/18 від 07.11.2019р., виданого Березнівським районним судом із [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З травня по серпень 2019 року [PERSON] були надані стоматологічні послуги на загальну суму 11237,91 грн., на підтвердження вказаних обставин були подані квитанції, чеки, автобусні квитки. Згідно положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду,з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс 17 зроблено висновок, що Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст.180,185 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також гой з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надасться даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує не аби яких додаткових витрат на її навчання, розвиток, тощо, а додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей,страждає натяжку хворобу,є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (тяжка хвороба), так і позитивними фактами. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до частини 2 статті 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до наданих позивачем документів, витрати на лікування дитини становлять 11237,91 коп., а 50% витрат складають 5618 грн. 95 коп. Судом встановлено, та сторонами не заперечувалося того факту, що [PERSON] в AT КБ «ПриватБанк» було відкрито сину [PERSON] рахунок, платіжну картку «ЮНІОРА» терміном дії з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року. Про існування та користуванням сином [PERSON] , вказаною карткою позивачу було відомо, про що остання зазначила в судовому засіданні. На картку 03.01.2019 року відповідачем було перераховано грошові кошти в сумі 1400 гривень, 03.02.2019 року перераховано грошові кошти в сумі 1400 гривень, 03.03.2019 року перераховано грошові кошти в сумі 1400 гривень та 26.05.2019 року перераховано грошові кошти 2995 грн., що підтверджується довідками з АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, оплата відповідачем послуг стоматологічної клініки на лікування сина, купівлю ліків підтверджується розрахунковими довідками з АТ КБ «Приватбанк». Крім того, суд критично оцінює твердження позивача про те, що відповідачем додатково не сплачувалися кошти з січня 2019 року по травень 2019 року на лікування, оскільки в ході судового розгляду представником відповідача дані твердження спростовано. За таких обставин суд приходить до переконання, що відповідно до заявлених позовних вимог і наданих позивачем документів, витрати на лікування дитини становлять 11237,91 коп., а 50% витрат складають 5618 грн. 95 коп., які відповідач сплатив добровільно. Крім того, витрати на лікування дитини не підтверджені позивачем належними та допустимими докази Наявні в матеріалах справи квитанції з придбання ліків не підтверджують факту купівлі таких товарів саме для дитини. Найменування ліків зазначених в чеках, не притаманні при лікуванні зубів. Дата та час придбання ліків, зазначених у квитанціях, наводить суд до переконання про неможливість здійснення куплі вказаних ліків, в аптеках за різними адресами, в той самий проміжок часу. Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає. Суд, враховуючи, що відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання їх дитини у розмірі 1200 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а також те, що відповідач в добровільному порядку сплатив більше 50% витрат на лікування сина вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed