Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що згідно судового наказу виданого Липовецьким районним судом Вінницької області 16.12.2016 з відповідача на її корить на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], присуджено до стягнення аліменти в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.12.2016 і до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві позивач вказує, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ураховуючи наведене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, визначених судовим наказом виданим Липовецьким районним судом Вінницької області 16.12.2016, які стягуються з [PERSON] на її, [PERSON], корить на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частку від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, що у ньому наведені, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, зі змісту якої суд дійшов висновку, що причини з яких відповідач не з'явився в судове засідання не є об'єктивними, отож його неявку визнав неповажною. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору встановив, що згідно судового наказу виданого Липовецьким районним судом Вінницької області 16.12.2016 з [PERSON] на корить [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], були присуджені аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.12.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4). Судовий наказ набрав законної сили 13.01.2017 та був звернутий до виконання. Позивач звернулась до суду із позовом про зміну розміру аліментів присуджених за судовим рішенням, вказуючи на зміни в законодавстві щодо визначення мінімального розміру аліментів на дитину. Судом встановлено, що 17.05.2017 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017, відповідно до якого було внесено зміни до Сімейного кодексу України. Так, ст.181 СК України, передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Правилами ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений розмір аліментів за судовим наказом від 16.12.2016 становить 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Утім з урахуванням унесених змін, такий розмір аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини з відповідача є значено менший ніж передбачено законодавцем. Згідно доказів доданих до матеріалів справи, спільна дитина сторін проживає біля позивача, остання, будучи одержувачем аліментів, наділена правом на зміну способу стягнення аліментів визначених рішенням суду. Суд враховує, що обов'язок утримувати дітей покладається на обох батьків, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути нижчим ніж визначений законодавцем, а тому визначаючись із розміром аліментів, суд вважає, що аліменти слід стягувати із відповідача у розмірі запропонованому позивачем, що становить ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, а з урахуванням приписів ст.183 СК України не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтовані, тому, за відсутності заперечень зі сторони відповідача, підлягають до задоволення. Розподіл витрат суд здійснює відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved