Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування зазначила, що з 18.12.1999 року по 27.02.2014 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Після розірвання шлюбу добровільно поділити майно відповідач не бажає, а тому позивач просить суд поділити між нею та відповідачем спільне сумісне майно, набуте в період шлюбу, а саме квартиру №14, що розташована в буд. № 3-а по вул. Космічній у м. Запоріжжі, вартість якої на цей час становить 251 305,00 грн. та автомобіль марки ВАЗ 2109, випуску 1990 року, номер кузова ХТА210930Н0853814, вартість якого на цей час не встановлена та визнати за позивачем та відповідачем у рівних частках право власності на спірне майно. Крім цього, позивач посилаючись на те, що відповідач не сумлінно виконує свій батьківський обовязок по утриманню дочки, оскільки добровільно грошових коштів на її утримання та навчання не надає, аліменти не сплачує, просить суд стягнути з відповідача витрати за минули роки навчання дочки та зобовязати відповідача в подальшому сплачувати ? частину витрат, повязаних з навчанням доньки. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги про поділ автомобіля придбаного сторонами під час шлюбу, а також стягнення з відповідача витрат за минули роки навчання дочки та зобовязання його в подальшому сплачувати ? частину витрат, повязаних з навчанням доньки просили залишити без розгляду. Вимогу про поділ квартири №14, що розташована в буд. № 3-а по вул. Космічній у м. Запоріжжі підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити її з підстав викладених у позові. Відповідач та його представник позов визнали частково, просили суд при поділі квартири збільшити частку відповідача з врахуванням того, що квартиру було придбано за кредитні кошти, частину яких [PERSON] сплатив після фактичного припинення шлюбних відносин зі свої особистих коштів. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.12.1999 року по 27.02.2014 рік, від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про одруження І-ЖС № 066193 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації м. Запоріжжя 11 лютого 2000 року, копією рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2014 року (справа №331/814/14-ц, провадження № 2/331/623/14), копією свідоцтва про народження дитини І-ЖС №061510 виданим повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя 01 лютого 2002 року та не заперечується сторонами. В судовому засіданні було встановлено, що за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі на ім'я відповідача [PERSON] 08.04.2005 року укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 66 000 грн., що підтверджується копією цього договору, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 593 . Згідно з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.04.2016 року вбачається, що на ім'я [PERSON] 14.04.2005 року зареєстровано право власності на вищевказану квартиру. З матеріалів справи вбачається, що 08.04.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 313-7-К/Р/З, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 66 000 грн. строком до 07.04.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17 % річних, що підтверджується копією з цього договору. Сторони в суді підтвердили той факт, що спірна квартира була придбано саме за кошти, отримані [PERSON] в кредит. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, згідно вищенаведених правових норм, укладаючи кредитні договори на своє ім'я відповідач діяв фактично за згодою позивача, кошти, одержані за кредитними договорами, вважаються спільною сумісною власністю подружжя, а майно, придбане за ці кошти, є також об'єктом права спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, що правовстановлюючі документи на це майно оформлені на ім'я відповідача. Таким чином, квартира розташована за адресою [ADDRESS] придбана сторонами по справі під час перебування в зареєстрованому шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, згідно приписів ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно рекомендацій, викладених в п.30 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, як обставини, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Як на підставу для відступу від засади рівності часток подружжя у спільному майні на його користь, відповідач посилається на те, що майно було придбано за кредитні кошти, частину яких на погашення кредиту він сплатив після фактичного розірвання шлюбних стосунків з позивачем. Для обґрунтування цих тверджень відповідачем надано до суду копії квитанцій щодо сплати коштів на погашення кредитів, а також розрахунок з якого вбачається, що відповідачем після фактичного розірвання шлюбних стосунків з позивачем було сплачено 30\~339,46 грн. Так, відповідач просить визнати за позивачем право власності на ? частину в ідеальній формі, оскільки за розрахунками відповідача участь позивача у придбанні квартири складає 25,85 %. Суд не бере до уваги розрахунок відповідача, оскільки при його здійсненні була допущена помилка. Відповідачем помилково було враховано вартість квартири у розмірі 125\~652,50 грн., проте відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майна двокімнатної квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], вартість зазначеної квартири станом на 23.09.2015 року складає 251\~305 грн. Таким чином, сума сплачена відповідачем після розірвання шлюбних стосунків з позивачем є незначною в порівнянні з загальною вартістю квартири, а отже може бути стягнута відповідачем з [PERSON], в окремому позовному провадженні. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що жодних передбачених законом підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у спільному майні судом в даному випадку не встановлено, а тому суд при вирішенні спору виходить із рівності часток подружжя і вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири розташованої адресою [ADDRESS]. З будь-якими іншими вимогами сторони до суду не зверталися, а за положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved