Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи доводи позову, позивач посилається на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на утриманні лише позивача, відповідач не надає матеріальну допомогу та утримання дитини. Оскільки у позивача недостатньо коштів на утримання неповнолітнього сина, просить позов задовольнити. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій розяснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що між сторонами шлюб розірвано 07.12.2010. Такий факт підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 116786 від 07.12.2010, актовий запис № 362. Із копій свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 026049 від 13.12.2005, актовий запис № 745, вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] Чичийович, матір'ю є [PERSON] (а.с.3). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки забов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Встановлено, що батьки дитини разом не проживають, остання знаходиться на утриманні матері та проживає з нею. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Між тим, збоку позивача не надано жодних належних або переконливих доказів того, що вказують на збільшення розміру стягнення аліментів з відповідача у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Не містять таких доказів і матеріали справи. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Outcome: partial