Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом\~про захист\~прав споживачів\~та визнання\~договору частково\~недійсним.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 17.01.2015\~року між\~АКБ «ОТП\~Банк» та\~нею був\~укладений кредитний\~договір №2010270295.\~Вказаний договір\~є споживчим\~та був\~взятий в\~інтересах сімї,\~так як\~з 27\~серпня 2014\~року вона\~знаходилась в\~шлюбі з\~[PERSON]\~Відповідно до\~договору банк\~надав кредит\~у сумі\~31155,04\~грн.\~на споживчі\~цілі.\~Строк дії\~кредитного договору\~60\~місяців.\~Розмір процентної\~ставки 0,01%\~річних.\~Згідно з\~п.\~1.4.1.\~кредитного договору\~позичальник зобовязаний\~повністю повернути\~банку суму\~отриманого кредиту\~та виконати\~всі інші\~зобовязання встановлені\~кредитним договором\~не пізніше\~17.01.2020\~року.\~Згідно до\~п.\~1.4.4.\~за управляння\~кредитом позичальник\~щомісяця сплачує\~комісію розмір\~якої зазначений\~в графіку\~платежів,\~що є\~невідємною частиною\~договору.\~Згідно до\~графіку платежів\~сума комісії\~складає 654,26\~грн.\~У відповідності\~до графіку\~платежів:\~тіло кредиту\~складає 31155,04\~грн.,\~процента за\~користуванням кредиту\~7,89\~грн.,\~комісія 39255,60\~грн.\~Вважає,\~що банком\~під час\~укладення договору,\~було порушено\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» та\~Правила надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту.\~Оскільки \~банк зобовязаний\~надати інформацію\~щодо форм\~кредитування з\~коротким описом\~відмінностей між\~ними,\~у том\~числі між\~зобовязаннями споживача,\~а також\~інформацію щодо\~переваг та\~недоліків пропонованих\~схем кредитування.\~Але,\~крім умов\~укладеного кредитного\~договору,\~банк їй\~більше нічого\~не запропонував,\~що вплинуло\~на її\~свідомий вибір\~при укладенні\~договору.\~Вважає,\~що банком,\~в порушення\~закону,\~незаконно була\~нарахована комісія\~у розмірі\~654,26\~грн.\~щомісячних платежів.\~З урахуванням\~кредитного договору\~не зрозуміло,\~чи є\~вказаний платіж\~як додаткова\~послуга банку,\~та за\~які послуги\~вказана сума\~нараховується.\~Внаслідок зазначеного\~вона повинна\~сплачувати банку\~комісію,\~яка не повязана з кредитом та наданню додаткових послуг по кредиту, тобто за послуги, які вказані лише в договорі, але які банком фактично не виконувались. Таким чином, вважає, що вказані пункти 1.4.4. договору та Додатку № 1 (Графіку платежів) є істотним дисбалансом у взаєминах між банком та нею, є не дійсним. Тому просить суд визнати недійсним п.1.4.4. кредитного договору №2010270295 від 17.01.2015 року та пункт інформаційного листа умов кредитування по продукту «Реструктуризація» в частині щомісячних нарахувань комісії в розмірі 654,26 грн., укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявились, до початку розгляду справи представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив суд задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заяв про відкладення не подавав. Надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що твердження позивача про те, що їй перед укладенням договору банком не надавалася інформація, про умови кредитування, передбачена ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не знаходить свого підтвердження. Згідно з підпунктом «е» п. 3.9 кредитного договору підписанням цього договору позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що банк ознайомив позичальника з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту. Зазначені положення кредитного договору слід оцінювати як письмовий доказ належного виконання відповідачем вимог передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підписуючи кредитний договір №2010270295 від 17.01.2015 року позивач підтвердив, що вона ознайомлена з його умовами та цілком погоджується із ними. Якщо позивач не ознайомилась з умовами договору до його підписання, це не може бути підставою для визнання договору недійсним, а твердження позивача, що відповідач не надав їй можливості ознайомитись з текстом договору не підтверджені належними доказами. Тому, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача КФ ТОВ «ФІНАНСОВА КОМАНІЯ\~«ДОВІРА ТА\~ГАРАНТІЯ» в\~судове засідання\~не зявився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлений належним\~чином,\~що підтверджується\~матеріалами справи,\~заяв про\~відкладення не\~подавав. Правом на відзив не скористався. Третя особа [PERSON] в судове\~засідання не\~зявився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлений належним\~чином,\~що підтверджується\~матеріалами справи,\~заяв про\~відкладення не\~подавав. Письмові пояснення по суті позовних вимог до суду не надавав. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності представників відповідачів на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, та без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзив, відповідь на відзив, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2015 року між АКБ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ«ОТП Банк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2010270295, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 31155,04 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту та виконання всіх інших встановлених договором зобовязань не пізніше 17.01.2020 року. Згідно п. 1.3.1. Договору, датою надання кредиту позичальнику є дата підписання позичальником даного договору (а.с. 12). Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.\~215\~ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з п. 1.2.1. кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору. Відповідно п. 1.4.1. кредитного договору позичальник зобовязаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобовязання встановлені кредитним договором не пізніше 17 січня 2020 року та п. 1.4.3. договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п.1.1. даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений в Графіку платежів. Для розрахунку використовується база виходячи з 365 днів у році. Згідно до п.1.4.4 договору за управлінням кредитом позичальник щомісяця сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невідємною частиною договору. Згідно до графіку платежів сума комісії складає 654,26 грн. У відповідності до графіку платежів: тіло кредиту складає - 31155,04 грн., проценти за користуванням кредиту - 7,89 грн., комісія - 39255,60 грн. (а.с. 13). За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Положення п. 22, 23 ст. 1, ст. 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) щодо заборони кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст.\~42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, комісія за управління кредитом у розмірі 2,1 % від суми кредиту щомісячно є платою за послуги, що супроводжують кредит, а тому є незаконною в силу ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Слідує відмітити, щодо саме така правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові від 12.12.2018 року за результатами розгляду справи за №444/484/15-ц, провадження № 61-10156св18. Відповідно до положень ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, враховуючи вищевикладене, суд задовольняє вимогу позивача та визнає недійсним п.1.4.4. договору споживчого кредиту №2010270295 від 17.01.2015 року, що дає в свою чергу підставу для визнання недійсним й пункту інформаційного листа умов кредитування по продукту «Реструктуризація» в частині щомісячних нарахувань комісії в розмірі 654,26 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів з кожного окремо по 275,60 грн. на користь позивача судовий збір. На підставі та

Outcome: approved