Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами (А-1 житловий будинок; Б- сарай; N - уборна), розташованих за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Ударне, вул. Шкільна буд. 47, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27 березня 2016 року, який зареєстровано, згідно погосподарської книги за [PERSON], померлого 10 лютого 2015 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2015р. помер [PERSON] (свекор позивача). Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в сел. Ударне, вул. Шкільна буд. 47 (колишня адреса: смт. Манченки, вул. Шкільна б. 35), що належав померлому [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі. Згідно заповіту складеного [PERSON] все своє майно він заповів [PERSON] (своєму онуку), однак [PERSON] відмовився від своєї спадщини на користь свого батька [PERSON], який є спадкоємцем першої черги, про що написав у нотаріуса відповідну заяву. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - [PERSON], який у встановлений законом термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька. Прийнявши спадщину, останній не встиг оформити документи на прийнятий в спадщину будинок, оскільки у нього були відсутні правовстановлюючі документика на житловий будинок, що належить його батьку. 27 березня 2016 року помер [PERSON]. Позивач, як спадкоємець першої черги у встановлений законом термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва на житловий будинок, скільки відсутні правовстановлюючі документи на імя спадкодавця, що спонукало останню звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, але позивач надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.89). Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією (а.с.32). Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю та проти позовних вимог не заперечують (а.с.69, 70, 71). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Ударне, вул. Шкільна, буд. 47 (колишня адреса: смт. Манченки, вул. Шкільна б. 35), належить [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі, що підтверджується повідомленням [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області від 12.12.2016р. № 710 (а.с.12). Відповідно до Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19.12.1977р., житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Ударне, вул. Шкільна, буд. 47 (колишня адреса: смт. Манченки, вул. Шкільна б. 35) було введено в експлуатацію (а.с.8-9). Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Суд вважає, що [PERSON] набув на спірний житловий будинок право власності за своє життя в порядку забудови. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому Законом України «Про власність» від 07.02.1991р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності ... на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки... Відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995р.) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української PCP, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966р., п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, якіадміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975р. вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в Погосподарській книзі. Також, відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999р. № 12/5-126 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на обєкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992р., тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обовязковим. 10 лютого 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останнього (а.с.4). Оскільки спірні правовідносини щодо спадкування після смерті спадкодавця виникли в 2014 році, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, яке діяло на час їх виникнення. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Згідно заповіту складеного [PERSON] все майно він заповів своєму онуку [PERSON] [INFO], однак [PERSON] відмовився від свого спадку на користь свого батька [PERSON]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON], який є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], та його родинні відносини з батьком підтверджуються копією Свідоцтва про народження серії ЯЛ № 194476 (а.с.5), який у встановлений законом термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька (а.с.87, 88). [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1979 року, що підтверджується копією Свідоцтва про укладання шлюбу серії II ВЛ № 262204 від 22.12.1979 р. (а.с.7). 27 березня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останнього від 29.03.2016р. серії І-ВЛ № 538568 (а.с.6), який на момент смерті проживав та був зареєстрований в [INFO], б. 1 кв. 135. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, для прийняття якої позивач, як спадкоємець першої черги у встановлений законом термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Крім позивача, спадкоємцями першої черги є діти - [PERSON], 05.10.1980р.н., [PERSON], 20.05.1987р.н., [PERSON], 20.05.1987р.н., що зареєстровані та мешкали разом з батьками за адресою: м. Харків, вул. Броненосця Потьомкіна 6. 1 кв. 135. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у нотаріуса відмовилися від своєї частки спадщини після смерті [PERSON] на користь позивавча. Для оформлення спадщини позивач, як спадкоємець [PERSON] за законом, звернулася до Сьомої харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва на право на спадщину, що складається з 1/5 частини квартири № 135, яка знаходиться в м. Харкові по вул. Броненосця Потьомкіна, буд. 1, та житлового будинку, що розташований в сел. Ударне по вул. Шкільній, № 47 (колишня адреса: смт. Манченки, вул. Шкільна б. 35) Харківського району Харківської області. 03 жовтня 2016 року позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з 1/5 частина квартири № 135 в м. Харкові по вул. Броненосця Потьомкіна, буд. 1, а в отриманні Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в сел. Ударне по вул. Шкільній, № 47 (колишня адреса: сел. Манченки, вул. Шкільна б. 35) Харківського району Харківської області було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно перевірки за Державним реєстром речових прав та Довідки № 76-В від 31.08.2015р., виданої КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок в сел. Ударне по вул. Шкільній, № 47 (колишня адреса: сел. Манченки, вул. Шкільна б. 35) Харківського району Харківської області не зареєстровано (а.с.15). Вищевикладені обставини підтверджуються повідомленнями Сьомої харківської державної нотаріальної контори від 10.05.2017р. за № 1195/02-14 та Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 18.05.2017р. за № 1707/01.16 (а.с.80, 86). Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 аркуш 20, по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на мирні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, оскільки спірний житловий будинок був зареєстрований за спадкодавцем в погосподарчій книзі та введений в експлуатацію, входить до спадкової маси та не являється самочинним майном, а позивачем були виконані всі вимоги закону щодо прийняття спадщини та інші спадкоємці першої черги відмовилися від спадщини на користь [PERSON]. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: approved