Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи це тим, що 27 березня 2012 року його було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Приазовського національного природного парку до призначення директора парку. Тобто з ним, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 23 КЗпП України було укладено строковий трудовий договір на час виконання певної роботи. Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 259-О від 23 липня 2012 року його було звільнено в зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до листа непрацездатності АВХ №473367, у період з 11 липня 2012 року по 03 серпня 2012 року він перебував на стаціонарному лікуванні КУ «Мелітопольська міська лікарня №2 Мелітопольської міської ради Запорізької області» В порушення приписів ст. 40 КЗпП України відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, його було незаконно звільнено в період тимчасової непрацездатності. Крім того його було звільнено з роботи до призначення директора парку. Станом на 23 липня 2012 року директора парку призначено не було. Вже після видання наказу про його звільнення, 25 липня 2012 року було призначено не директора, а виконуючого обов'язки директора парку. Тобто, обставина, з якою було пов'язане закінчення строку дії укладеного з ним строкового трудового договору, на час видання наказу не настала, отже правові підстави для видання наказу про його звільнення були відсутні, а тому просить скасувати наказ Міністерства екології та природних ресурсів України №259-О від 23 липня 2012 року про звільнення його з роботи. Поновити його на роботі на посаді виконуючого обов'язки директора Приазовського національного природного парку. Також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 95 388 грн. 25 коп. Тривалість вимушеного прогулу з 07 серпня 2012 року по 07 квітня 2015 року, що складає 695 робочих днів, з розрахунку, що його середньоденний заробіток складає 137 грн.25 коп. Строк звернення до суду ним було пропущено з поважних причин, а саме: внаслідок тяжкого захворювання - злоякісної пухлини. Зазначену хворобу було виявлено ще під час коли він працював, на час звільнення він проходив лікування. За весь цей час він переніс декілька операцій та проходив лікування в Туреччині, в м. Сімферополі та Донецьку, а тому просить поновити йому строк звернення до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заперечення, де вказував на наявність підстав для відмови у задоволенні позову та просив розглядати справу без його участі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові документи справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу № 10 Міністерства екології та природних ресурсів України від 27 березня 2012 року позивача було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Приазовського національного природного парку до призначення директора парку. Тобто з ним, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 23 КЗпП України було укладено строковий трудовий договір на час виконання певної роботи, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 259-О від 23 липня 2012 року позивача було звільнено в зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 7). Відповідно до листа непрацездатності АВХ №473367 (а.с.9), у період з 11 липня 2012 року по 03 серпня 2012 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні КУ «Мелітопольська міська лікарня №2 Мелітопольської міської ради Запорізької області» Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Як встановлено в судовому засіданні і це також підтверджується листом непрацездатності АВХ №473367 позивача звільнили з роботи в період тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам ч.2 ст. 40 КЗпП України. У відповідності з копією трудової книжки (а.с.6), оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, позивача прийнято на посаду виконуючого обов'язки директора парку тимчасово до призначення директора цього парку, але ні на час звільнення, а також і 25 липня 2012 року директора вказаного парку призначено не було, а призначено знову виконуючого обов'язки, що підтверджується копією наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 25 липня 2012 року (а.с. 8) Згідно до ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Але позовні вимоги в частинні стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, так як позивачем та його представником не надано розрахунку середнього заробітку позивача відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з відповідними змінами, а також позивачем та його представником не заявлялось клопотання перед судом про його витребування. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем з поважних причин пропущений місячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, так як він пропустив зазначений строк звернення до суду внаслідок тяжкого захворювання - злоякісної пухлини. На час звільнення позивач проходив лікування. За весь цей час він переніс декілька операцій та проходив довготривале лікування в Туреччині, в м. Сімферополі та Донецьку, що підтверджується довідкою та виписками з історії хвороби (а.с. 158-167,179-183) . Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, поновити позивачу пропущений строк звернення до суду, оскільки вважає його пропущеним з поважних причин.

Outcome: partial