Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання недійсними договорів дарування. Позов мотивувала тим, що відповідач є її внучкою. Неодноразово говорила їй, що для того, щоб вона могла вирішувати всі проблеми по догляду, лікуванню, оформленню субсидій, виготовленню документів та інших питаннях, треба оформити договір довічного утримання. Оскільки, вона є особою похилого віку, часто хворіє, то дійсно не може вирішувати усі свої проблеми, а тому погодилась на укладення такого договору. В кінці грудня 2013 року внучка запропонувала їй поїхати до нотаріуса, але куди саме, не памятає, бо погано орієнтується в м. Луцьку. Нотаріусу розказала, що внучка обіцяє доглядати до смерті, за це хоче оформити на неї будинок. Нотаріус давала підписувати якісь папери, але не читала, оскільки погано бачить. Довіряла внучці та нотаріусу. Приблизно пів року внучка з чоловіком, встановили вікна. Разом з тим, внучка не цікавилась її самопочуттям, хоча вона неодноразово скаржилась на здоровя. На зауваження, що вона обіцяла її доглядати, не реагувала. В липні 2014 року внучка з чоловіком та дітьми залишила будинок. З того часу не спілкується. В листопаді 2016 року з довідки нотаріуса дізналася, що подарувала належний їй будинок та земельні ділянки внучці. Це було несподіванкою, оскільки дарувати майно не збиралася, а хотіла поділити його між дітьми порівну. Вважає, що відповідач, заздалегідь не маючи наміру вести за нею догляд та матеріально утримувати, увійшла в довіря, навмисно і цілеспрямовано ввела її в оману і схилила до укладання договору дарування. Договори дарування були укладені всупереч її волі, помилково. А тому просить визнати недійсними договори дарування від 26.12.2013 від свого імені на імя [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами на вул. берегова, 4 в с. Лаврів Луцького району, земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельної ділянки розміром 0,6 га для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою. В судовому засіданні позивач та представники позивача вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні додатково пояснила, що думала, що майно перейде тому хто догляне після її смерті. З внучкою домовились, що буде доглядати та помагати, але після підписання не дуже помагає. В нотаріуса була, нотаріус була старша жінка, раніше в неї ніколи не була. В 2014 внучка [PERSON] виїхала з будинку. Стала приїжджати дочка [PERSON] та внук. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач суду пояснила, що ще в 2012 році бабуся видала довіреність на чоловіка відповідачки для отримання і оформлення усіх документів. Спочатку складала заповіт на відповідача і її сина, але потім сказала, що заповіт можна оспорити в суді. В нотаріуса бабуся сама все читала і підписувала. Добре знала, що дарує майно. Проживала в подарованому будинку з бабусею, планувала її доглядати, іноді платила за комунальні послуги, іноді баба давала гроші. В 2014 році виїхала з будинку після сварки з бабою. Третя особа приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу [PERSON] клопотала про розгляд справи у її відсутності. Разом з тим, надала суду письмові пояснення (а.с.200), в яких вказувала на те, що 26.12.2013 [PERSON] та [PERSON] звернулись в нотаріальну контору за посвідченням договорів дарування. Вона розяснила їм сутність і наслідки договорів дарування і пішла друкувати договори. Друкувала 3-4 години. Весь цей час вказані особи знаходились в приймальній і спілкувались з нотаріусом [PERSON] [PERSON] можливість додатково отримати консультацію, задавати питання. Після надрукування проектів договорів вона надала їх для прочитання. Перед тим, як друкувати договори на бланках, розяснила наслідки договорів дарування. Прочитала договори вголос. Дарувальник особисто в її присутності підписала усі шість примірників договорів, а також заяви, та поставила підписи в журналі реєстрації нотаріальних дій. Приблизно через рік після цього, до неї звернулась особа, яка назвала себе дочкою [PERSON] і просила видати довідку. Пізніше вони приходили удвох з [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 26.12.2013 року було укладено три договори дарування, за якими [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON]: - цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на вул. Берегова, 4 в с. Лаврів Луцького району (а.с.55); - земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: с. Лаврів Луцького району, вул. Берегова, 4 (а.с.70-71); - земельну ділянку розміром 0,6 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Лаврів Луцького району, вул. Берегова, 4 (а.с.84-85). Договори дарування укладені в письмовій формі із зазначенням усіх істотних умов договору, підписані дарувальником та обдаровуваним. Зміст договорів дарування відповідає вимогам закону. Дієздатність дарувальника перевірена нотаріусом. Форма правочинів дотримана. Право власності відповідача на вищевказане майно, набуте за договорами, зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно із частиною третьою ст.203 волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша ст.229 ЦК України). З розяснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» убачається, що відповідно до ст.ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та розяснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. З матеріалів спадкової справи№18/09, заведеної після смерті чоловіка позивача [PERSON] вбачається, що позивач не оформила свої спадкові права на будинок по вул. Берегова в с. Лаврів. 13.01.2012 [PERSON] видала довіреність чоловіку своєї внучки [PERSON] бути її представником в уповноважених органах з питання отримання дублікатів правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами №4 по вул. Береговій в с. Лаврів Луцького району та земельну ділянку, на якій він розташований (а.с.34). Надання позивачем такої довіреності чоловікові відповідача для отримання документів свідчить про наміри позивача в подальшому вчиняти дії з цим майном. 29.10.2012 [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] бути її представником, в тому числі і в органах нотаріату та судових установах та інших компетентних органах при вирішенні питань, повязаних з веденням та оформленням її спадкових прав на майно її чоловіка (а.с.40). При чому, вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], яку, як казала в судовому засіданні позивач, вона ніколи не бачила до підписання договорів дарування. З виписки з медичної картки амбулаторного хворого (а.с.15) вбачається, що позивач має ряд вікових захворювань. Разом з тим, жодних доказів того, що позивач потребує постійного догляду і сторонньої допомоги суду не надано. З довідки Лаврівської сільської ради Луцького району про склад сімї та зареєстрованих у житловому будинку осіб від 09.12.2013 №152 (а.с.61) вбачається, що ще до укладення оспорюваних договорів в будинку по вул. Берегова в с. Лаврів були зареєстрованими та проживали власник [PERSON], її внучка [PERSON], чоловік внучки [PERSON] та син внучки [PERSON] На даний час в будинку по вул. Берегова в с. Лаврів додатково зареєстрований ще одна дитина [PERSON] [INFO], донька відповідача. Тобто, фактично передача нерухомого майна за договорами відбулася. З пояснень в судовому засіданні сторін встановлено, що відповідач з сімєю залишила будинок в с. Лаврів в 2014 році в звязку з конфліктними стосунками з бабусею. Хоча, будинок є єдиним житлом позивача, однак позивач залишається проживати в будинку. Право позивача на проживання в будинку ніким не оспорюється. В судовому засіданні сторона позивача покликалася зокрема і на те, що позивач думала, що укладає договір довічного утримання. Однак, якби такі обставини мали місце, то договір був би один, а їх позивач уклала три щодо трьох різних обєктів майна. Судом не встановлено неадекватності форми зовнішнього волевиявлення внутрішній волі [PERSON] як субєкта оспорюваних правочинів внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб, а також внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті субєктом правочину його очікуваного результату. Обставин, за яких дії [PERSON] щодо укладення договору дарування не могли обєктивно відображати її внутрішню волю внаслідок збігу тяжких обставин, що склались в її житті на момент укладання договорів дарування чи під впливом негативного фізичного та психічного стану, впливу вікових особливостей на її психічну діяльність у момент укладання договору дарування, внаслідок чого спотворювалось її сприймання та усвідомлення основних аспектів угоди суд не вбачає. Таким чином, правових підстав визнання договорів недійсними судом не встановлено. Оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними і до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed