Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання незакінченого будівництвом будинку об'єктом спільною сумісною власності та визнання за нею права на ? частину спірного обєкту нерухомості, зазначаючи, що з відповідачем вона проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з червня 2008 року. Вони мають чотирьох дітей та в період спільного проживання та ведення спільного господарства, за спільні грошові кошти придбали земельну ділянку та дачний будинок № 4 по пров. Морському, в м. Одеса, розташований в ДБК «Металург», в якому після реконструкції мешкає вся родина позивача. В подальшому між сторонами був укладений шлюб, однак питання щодо розподілу майна набутого під час сумісного проживання, між сторонами в позасудовому порядку не вирішено. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовної заяви в частині визнання факту спільного проживання однією родиною не заперечував, в частині інших вимог, вважав, що відповідач витрачав більше грошових коштів у порівнянні з позивачем, а тому вважав, що частка позивачки повинна бути меншою ніж 1/2 . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками чотирьох дітей: доньки [PERSON], [INFO], доньки Анастасії [INFO], сина [PERSON] [INFO], доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявних в матеріалах справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] підтвердили, факт проживання однією сімєю сторін з червня 2008 року. Крім того, факт спільного проживання не заперечувався й відповідачем, що свідчить про визнання вказаної обставини з його боку та наявність підстав звільнення від доказування, згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України. На підставі вищезазначених обставин: наявність спільних дітей, визнання вказаного факту з боку представника відповідача, пояснення свідків, суд встановлює факт проживання однією сімєю позивача та відповідача з червня 2008 року. Судом встановлено, що 17.03.2015 р. позивач уклала з відповідачем шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районній реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, реєстраційний запис № 346. Згідно договору дарування від 08.04.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №576, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 08.04.2010 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар дачу, що складає 41/100 частин в ДБК «Металург» по пров. Морському, 4, у м. Одеса, загальною площею 55,1 кв.м. Згідно п. 2 вказаного договору, дар сторонами оцінено в 47226 гривень. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майна № 22507498 від 16.04.2009 року, право власності на вказаний будинок зареєстроване за [PERSON] у встановленому на час такої реєстрації порядку. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 08.04.2009 року, зареєстрованого за № 579, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав земельну ділянку, площею 0,0515 га, розташовану в ДБК «Металург» по пров. Морському,4 у м. Одеса. За час спільного проживання однією сімєю сторони провели реконструкцію дачного будинку. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 012/16 від 08.06.2016 р., , площа реконструйованого будинку №4 по пров. Морському, в м. Одесі була збільшена до 647,5 кв.м, будівельно-монтажні та опоряджувальні роботи виконані у повному обсязі (100%) готовності, всі інженерні мережі прокладені, інженерне та санітарно-технічне обладнання встановлено, підключено та функціонує (роботи виконані у 100% обсязі). Роботи по благоустрою присадибної ділянки виконані у повному обсязі. Будинок № 4 по пров. Морському в м.Одесі придатний до експлуатації, готовність до експлуатації 100 %. Ринкова вартість будинку з урахуванням земельної ділянки площею 515 кв.м. складає 22350105 (двадцять два мільйона триста пятдесят тисяч сто пять) гривень. Таким чином, судом встановлено, що під час здійснення реконструкції вказаного будинку, який в силу статті п.2 ч.1 ст. 57 СК України, є особистою приватною власністю [PERSON], вказаний обєкт нерухомості фактично був знищений, та збудований новий будинок. До вказаного висновку суд дійшов, шляхом співставлення площі будинку до реконструкції 55,1 кв.м. та після її проведення 647,5 кв.м. Крім того, якщо під час укладення договору дарування, вартість обєкту нерухомості складала 47226 гривень, то після проведення реконструкції, вартість вказаного будинку склала 22350105 гривень. На підтвердження наявність власних грошових коштів на будівництво будинку, позивачем надані документи щодо наявності на банківському рахунку грошових коштів (а.с. 39-64). Крім цього, відповідачем були надані докази надана будівельна документація та документи щодо витрат на будівництво, договори та розписки прорабу на закупку будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт .(а.с. 65-186 ) За таких обставин, суд вважає, що будинок за вказаною адресою є новоствореним майном, в сенсі ст. 331 ЦК України, тому вказане майно є таким, що перебуває у спільній сумісній власності сторін. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні\~ст. 74 СК України\~слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно\~ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~\~ Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постановах від 16 грудня\~\~2015 року, від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу жилого будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Судом також встановлено, що майно - земельна ділянка та дачний будинок № 4 по пров. Морському, в м. Одеса, розташований в ДБК «Металург», придбано під час спільного проживання, спільного ведення господарства та за спільні кошти . Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року\~\~№ 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved