Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю,посилаючись на те, що з 1969 року вона проживала однією сім»єю в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Шлюб між ними в органах РАЦС не реєструвався. В 1974 році позивач з [PERSON] купили старий будинок по [ADDRESS] . Згодом розпочали будівництво нового будинку, який закінчено будівництвом в 1982 році. Крім того, спільно ними побудовано в 1975 році літню кухню Б, б, б1, в 1985 році колодязь питний №1, в 1982 році - ворота з хвірткою №2 і огорожу №4. З моменту купівлі будинку, тобто з 1974 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання позивача. На підставі рішення виконкому Полтавської районної ради народних депутатів №291 від 04 серпня 1988 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами від 15 вересня 1988 року, що розташований в [ADDRESS]. 20 вересня 1988 року право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON], про що свідчить реєстровий напис на документі про право особистої власності записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №30 в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації. Зміна назви вулиці відбулася на підставі рішення Надержинщинської сільської ради п»ятої сесії сьомого скликання від 14 квітня 2016 року. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту він не залишив. Дітей [PERSON] не мав, а також немає спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, що підтвержується довідкою Полтавської районної державної нотаріальної контори від 25 січня 2018 року. Позивач залишилася проживати в будинку сама, продовжувала утримувати його в належному стані, після смерті [PERSON] в 1989 році закінчила будівництво гаражу В, сараю В1, а в 2005 році збудувала убиральню Д, огорожу №5 . Таким чином, вартість будинковолодіння підвищилася за рахунок вкладення нею особистих коштів в будівництво вищезазначених об»єктів та ремонт будинку. Рішенням Полтавського районного суду від 17 листопада 2004 року за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого за адресою [ADDRESS], як на майно, яке визнано спільною сумісною власністю. На даний час домоволодіння складається з житлового будинку А-1,а загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 32,5 кв.м ; погріба під частиною будівлі «в», літньої кухні Б, б, б1 ; гаражу В, сараю В1, убиральні Д, колодязя питного №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №4, огорожі №5 . Для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства в [ADDRESS], Надержинщинською сільською радою позивачу була виділена у користування земельна ділянка загальною площею 0,34 га, в тому числі : 0,25 га для будівництва жилого будинку і господарських будівель, 0,9 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтвержується довідкою Надержинщинської сільської ради від 25.01.2018 року № 45.. Згідно довідки Надержинщинської сільської ради від 22.12.2017 року №854 за позивачем числиться житловий будинок за адресою [ADDRESS], а згідно довідки від 25.01.2018 року №45 - позивач є головою двору з [INFO], тобто з дня смерті [PERSON] . В 2017 році [PERSON] мала намір приватизувати земельну ділянку площею 0,34 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та ведення особистого підсобного господарства. В процесі збирання документів з'ясувала, що не має належним чином оформленого права власності на житловий будинок. По-перше, нею не було зареєстровано право власності на 1\\2 частину будинку за рішенням Полтавського районного суду від 17.11.2004 року. Ця обставина підтвержується довідкою КП «БТІМ Полтавського району» від 21.12.2017 року № 809, в якій зазначено, що згідно матеріалів технічного архіву станом з 2002 року по 31 грудня 2012 року в архіві підприємства відомості стосовно реєстрації прав власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за померлим [INFO] [PERSON], або іншими особами, відсутні. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України (в редакції 2003 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно вимог діючого законодавства на момент набрання чинності рішення Полтавського районного суду від 17.11.2004 року, позивач повинна була зареєструвати право власності на нерухоме майно. На той час вона не знала про вимоги законодавства, а тому не зареєструвала право власності на 1\\2 частину домоволодіння. Крім того, вважала, що 1\\2 частина житлового будинку, що належала [PERSON], перейшла у її користування за відсутністю спадкоємців, так як згідно даних Надержинщинської сільської ради спірний будинок записаний на ім»я позивачки, та вона яваляється головою двору. На її ім»я були укладені договори на надання комунальних послуг, в тому числі на газопостачання. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку иабувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, або помер і спадкоємці відсутні, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіла нерухомим майном за адресою [ADDRESS] з 1982 року і по цей час. Якщо врахувати період, з якого необхідно починати рахунок набувальної давності згідно діючого законодавства, а саме, з 01.01.2001 року, то нерухоме майно знаходиться у користуванні позивача 16 років. Отже, вона набула право на звернення до суду з даним позовом за набувальною давністю. Після смерті [PERSON] [PERSON] весь час проживає в домоволодінні одна, інших зареєстрованих в будинку осіб , крім неї, немає, що підтверджується довідкою Надержинщинської сільської ради від 22.12.2017 року № 854. Позивач в судове засідання не з?явилась, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохали задовольнити. Від представника відповідача - Надержинщинської сільської ради, на адресу суду надійшла заява про розгляд без їх участі, поклались на розсуд суду при вирішенні питання позову. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач з 1969 року проживала однією сім»єю в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Шлюб між ними в органах РАЦС не реєструвався. В 1974 році позивач з [PERSON] купили старий будинок по [ADDRESS] . Згодом розпочали будівництво нового будинку, який закінчено будівництвом в 1982 році. Крім того, спільно ними побудовано в 1975 році літню кухню Б, б, б1, в 1985 році колодязь питний №1, в 1982 році - ворота з хвірткою №2 і огорожу №4. З моменту купівлі будинку, тобто з 1974 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання позивача. На підставі рішення виконкому Полтавської районної ради народних депутатів №291 від 04 серпня 1988 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами від 15 вересня 1988 року, що розташований в [ADDRESS]. 20 вересня 1988 року право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON], про що свідчить реєстровий напис на документі про право особистої власності записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №30 в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації. Зміна назви вулиці відбулася на підставі рішення Надержинщинської сільської ради п»ятої сесії сьомого скликання від 14 квітня 2016 року. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту він не залишив. Дітей [PERSON] не мав, а також немає спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, що підтвержується довідкою Полтавської районної державної нотаріальної контори від 25 січня 2018 року. Позивач залишилася проживати в будинку сама, продовжувала утримувати його в належному стані, після смерті [PERSON] в 1989 році закінчила будівництво гаражу В, сараю В1, а в 2005 році збудувала убиральню Д, огорожу №5 . Таким чином, вартість будинковолодіння підвищилася за рахунок вкладення нею особистих коштів в будівництво вищезазначених об»єктів та ремонт будинку. Рішенням Полтавського районного суду від 17 листопада 2004 року за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого за адресою [ADDRESS], як на майно, яке визнано спільною сумісною власністю. На даний час домоволодіння складається з житлового будинку А-1,а загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 32,5 кв.м ; погріба під частиною будівлі «в», літньої кухні Б, б, б1 ; гаражу В, сараю В1, убиральні Д, колодязя питного №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №4, огорожі №5 . Для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства в [ADDRESS], Надержинщинською сільською радою позивачу була виділена у користування земельна ділянка загальною площею 0,34 га, в тому числі : 0,25 га для будівництва жилого будинку і господарських будівель, 0,9 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтвержується довідкою Надержинщинської сільської ради від 25.01.2018 року № 45.. Згідно довідки Надержинщинської сільської ради від 22.12.2017 року №854 за позивачем числиться житловий будинок за адресою [ADDRESS], а згідно довідки від 25.01.2018 року №45 - позивач є головою двору з [INFO], тобто з дня смерті [PERSON] . В 2017 році [PERSON] мала намір приватизувати земельну ділянку площею 0,34 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та ведення особистого підсобного господарства. В процесі збирання документів з'ясувала, що не має належним чином оформленого права власності на житловий будинок. По-перше, нею не було зареєстровано право власності на 1\\2 частину будинку за рішенням Полтавського районного суду від 17.11.2004 року. Ця обставина підтвержується довідкою КП «БТІМ Полтавського району» від 21.12.2017 року № 809, в якій зазначено, що згідно матеріалів технічного архіву станом з 2002 року по 31 грудня 2012 року в архіві підприємства відомості стосовно реєстрації прав власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за померлим [INFO] [PERSON], або іншими особами, відсутні. Згідно вимог діючого законодавства на момент набрання чинності рішення Полтавського районного суду від 17.11.2004 року, позивач повинна була зареєструвати право власності на нерухоме майно. На той час вона не знала про вимоги законодавства, а тому не зареєструвала право власності на 1\\2 частину домоволодіння. Крім того, вважала, що 1\\2 частина житлового будинку, що належала [PERSON], перейшла у її користування за відсутністю спадкоємців, так як згідно даних Надержинщинської сільської ради спірний будинок записаний на ім»я позивачки, та вона яваляється головою двору. На її ім»я були укладені договори на надання комунальних послуг, в тому числі на газопостачання. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном за адресою [ADDRESS] з 1982 року і по цей час. Якщо врахувати період, з якого необхідно починати рахунок набувальної давності згідно діючого законодавства, а саме, з 01.01.2001 року, то нерухоме майно знаходиться у користуванні позивача 16 років. Після смерті [PERSON] [PERSON] весь час проживає в домоволодінні одна, інших зареєстрованих в будинку осіб , крім неї немає, що підтверджується довідкою Надержинщинської сільської ради від 22.12.2017 року № 854. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України (в редакції 2003 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК; При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішим володільцем та повернення цього майна протягом одно го року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до вимоги положень ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved