Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 10.02.2015р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №4-94; повернення їй квартири за адресою [ADDRESS]; виключення з реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей від 10.02.2015р. щодо реєстрації договору довічного утримання (догляду) від 10.02.2015р., посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №4-94. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що вони належним чином виконують умови договору довічного утримання, оскільки виплачують у повному обсязі передбачені договором суми утримання. Щодо надання послуг та виконання робіт, передбачених договором довічного утримання, то позивач своєю поведінкою унеможливлює надання їх належним чином та у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 10.02.2015р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №4-94 (далі Договір довічного утримання), згідно з п. 1.2 якого відчужувач ([PERSON]П.) передає у власність, а набувач ([PERSON]І.) отримує у власність на умовах цього договору квартиру №62, що знаходиться у місті Дніпропетровську, вул. Коробова, 14, а набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. У цей же день право власності на квартиру за адресою[ADDRESS] на підставі Договору довічного утримання було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33417056 від 10.02.2015р. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до п. 2.2 Договору довічного утримання утримання (догляд) Відчужувача з боку набувача повинно відбуватися у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на місяць у вигляді: забезпечення Відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. У обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями та службами; надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни - один раз на 10 днів), виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки); забезпечення надання Відчужувачеві медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями - спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж та ін.), придбання для відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів; організації щоденного триразового калорійного харчування відчужувача (сніданок, обід, вечеря). Вартість продуктів визначається, виходячи з середніх цін на продукти у період їх придбання, і може підтверджуватися довідками торгівельних організацій чи адміністрації ринку, чеками, замовленнями з відміткою про оплату та дату (час) виконання замовлення, яка завіряється штампом (печаткою) і підписом уповноваженої особи суб'єкта господарювання та іншими документами. Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2015 року на виконання Договору довічного утримання відповідач передала позивачу кошти у розмірі 7 000, 00 грн. Крім того, відповідачем було передано позивачу 4000 грн. в рахунок оплати комунальних послуг за період з червня 2013 року по січень 2015 року. Вказані обставини підтверджуються відповідними підписами позивача та не заперечувались нею у судовому засіданні. З аналізу п. 2.2 Договору довічного утримання вбачається, що ним передбачено регулярне надання відчужувачу побутових послуг, які сторони оцінили у 1000 грн. на місяць, а тому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на щомісячну виплату позивачу 1000 грн. як на підтвердження належного виконання набувачем зобовязань за договором, оскільки зміст договору довічного утримання (догляду) відповідно до ст. 744 ЦК України полягає не тільки у наданні відчужувачу грошового утримання, але і відповідного догляду, якщо це передбачено умовами договору. Водночас, як пояснила [PERSON] у судовому засіданні, за період з часу укладення договору по моменту розгляду даної справи у суді (тобто за 6 місяців), вона відвідала відчужувача за місцем її проживання лише близько 5 разів та ще близько 5 разів вони зустрічались у закладах громадського харчування. Під час візитів до квартири відчужувача [PERSON] роботи та послуги, передбачені п.\~2.2 Договору довічного утримання (зокрема, лагодження одягу та взуття, вологе прибирання квартири, прання та прасування білизни) не надавала, проте виконувала в цей час інші прохання позивача. При цьому, зустрічі з відчужувачем відбувались лише за ініціативи відчужувача, з власної ініціативи з пропозиціями щодо надання обумовлених п.2.2 Договору довічного утримання послуг, як пояснила набувач, вона не зверталась. Суд не бере до уваги твердження відповідача та її представника про те, що належне надання обумовлених п.2.2 Договору довічного утримання послуг позивачу було неможливе з огляду на особливості характеру позивача, адже вона допускає у квартиру сторонніх осіб лише тоді, коли вважає за потрібне, оскільки за твердженням [PERSON] випадків її недопуску у квартиру позивачем не було. Крім того, як вбачається з пояснень сторін, вони тривалий час знайомі один з одним, а тому особливості характеру позивача були відомі відповідачу під час укладення відповідного договору та взяття на себе зобовязань надавати обумовлені договором послуги у визначені ним строки. Суд також не бере до уваги посилання відповідача на належне та тривале виконання членами її сімї іншого договору довічного утримання, який був укладений її матірю [PERSON] (набувач) та [PERSON] (відчужувач) 25.06.2001р., оскільки вказаний договір розірваний рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2014р., яке набрало законної сили, а відтак зобовязання за цим договором припинились на підставі ч. 2 ст. 653 ЦК України та не впливають на права та обовязки сторін в межах спірних правовідносин. З метою встановлення належності виконання відповідачем обовязків за Договором довічного утримання у судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], проте суд критично ставиться до їх свідчень, оскільки інформація щодо виконання або невиконання [PERSON] своїх обовязків за договором відома їм лише зі слів позивача або відповідача, особисто присутніми при відповідних обставинах вони не були. Суд також критично ставиться до тверджень відповідача та її представника про те, що позивач відмовлялась від надання їй послуг чоловіком [PERSON] або іншою третьою особою за рахунок відповідача, як це передбачено п. 6.2 Договору довічного утримання, оскільки доказів подібних пропозицій суду не надано, тоді як позивач у судовому заперечувала факт таких пропозицій. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд доходить висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань як набувача, передбачених п. 2.2 Договору довічного утримання, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України є підставою для його розірвання. За змістом ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Враховуючи наявність підстав для розірвання Договору довічного утримання, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог також в частині повернення позивачу права власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. Водночас, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, захисту згідно з ст. 392 ЦК України підлягає право власності у випадку його невизнання або оспорення, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності, виключно на підставі позову власника такого майна. З огляду на те, що у межах даної справи позивач звернулась за захистом свої договірних прав на належне виконання відповідачем умов Договору довічного утримання щодо надання передбаченого договором догляду, а також враховуючи, що на момент розгляд справи у позивача відсутнє право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] (власником такої квартири відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33417056 від 10.02.2015р. є [PERSON] на підставі Договору довічного утримання), суд приходить до висновку про відсутність порушень права власності позивача, а відтак і про відсутність підстав для його захисту шляхом визнання на підставі ст. 392 ЦК України. Не підлягає задоволенню також вимога про виключення з реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей від 10.02.2015р. щодо реєстрації Договору довічного утримання, оскільки у випадку розірвання судом договору зобовязання сторін відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України припиняються з моменту набрання судовим рішенням законної сили, а не з моменту укладення договору, а відтак реєстрація такого договору 10.02.2015р. та реєстрація на його підставі 10.02.2015р. права власності на відповідну квартиру за відповідачем є правомірними і не порушують права позивача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial