Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її прадіду [PERSON] та прабабі [PERSON] на праві власності належало по 1/2 частці житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] (вступила в управління спадковим майном чоловіка, але юридично не оформила своїх спадкових прав). Після смерті прабаби [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона за життя заповіла позивачу. Позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті прабаби, так як на на час її відкриття була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем і бажає оформити спадщину на дане спадкове майно на своє ім`я в порядку спадкування за заповітом. Однак в нотаріальному порядку їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв`язку з вищевказаним, позивач просив суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті прабаби [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/2 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача - Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу надіслав заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив справу розглядати у його відсутність. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 6 за 1986-1990 роки Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.06.1990 року за [PERSON] , 1896 р.н., який був головою двору, та [PERSON] , 1910 р.н., числився житловий будинок особовий рахунок № [NUMBER] по [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 10.07.2019 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані з 1967 року по 1991 рік (а.с. 11-14). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00023732375 від 21.08.2019 року з 10.06.1957 року [PERSON] (прадід позивача) та [PERSON] (прабаба) перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 54). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (прадід позивача) та [PERSON] (прабаба позивача) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть (а.с. 6). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини, вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (прабаба позивача) прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] (прадід позивача), вступила в управління спадковим майном, проживали разом та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 550 від 01.07.2019 року (а.с. 5). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57295501 від 21.08.2019 року у спадковому реєстрі інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] (прадід позивача), який помер [INFO] , відсутня (а.с. 55). [INFO] [PERSON] (прабаба позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Ще за життя вона посвідчила заповіт, яким все належне їй майно: житловий будинок, стайню, стодолу, комору, приватизовану земельну ділянку, земельний пай, що знаходиться в с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області, і буде їй належати на день її смерті заповіла [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 07.11.2002 року (а.с. 8) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7795115 від 19.12.2006 року (а.с. 47 зворот). Позивач [PERSON] 17.09.2011 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (а.с. 15). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті прабаби [PERSON] , оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом із нею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 548 від 01.07.2019 року (а.с. 4). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 141/2019 від 01.07.2019 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті прабаби [PERSON] , яка бажає прийняти та прийняла спадщину (а.с. 44-57). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті прабаби [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. № 700/02-31 від 21.08.2019 року (а.с. 9). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 814,43 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved