Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визначення часток у спільному майні подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, 10 серпня 1991 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Під час спільного проживання в шлюбі сторони в 1997 році придбали квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформлено на [PERSON] 26 серпня 2015 року шлюб між [PERSON]Б, та [PERSON] розірвано. [PERSON] звернулась до відповідача з проханням укласти договір про розподіл часток у спільному майні подружжя з метою отримання документів на її частку квартири та подарувати її синові. Однак, відповідач відмовився в добровільному порядку визнати право власності на частку майна подружжя, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти визнання за позивачем права власності на ? частину квартири. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 1991 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-ОК №035953, актовий запис №98. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ОК №102118 від 26 серпня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час перебування в шлюбі у [PERSON] та [PERSON], 05 серпня 1996 року, народилася спільна дитина. Як вбачається, з копії договору купівлі-продажу від 10 жовтня 1997 року №6583 укладеного між [PERSON], що діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), продавці продали, а покупець купив квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на квартиру, яка є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту підписання договору кпівлі-продажу. Крім того, відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Вишгородським бюро технічної інвентаризації квартира №58 в м. Вишгород по вулиці Шевченка, 9 в цілому зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №6583 від 10 жовтня 1997 року. Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, частина 3 статті 368 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2 та ч.3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63 та ч.1 ст.65 СК України. У відповідності до ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, під час розгляду справи відповідачем визнано позовні вимоги, щодо визначення часток у спільному майні подружжя. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує його права, а також свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки як встановлено спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає розподілу в рівних частках.

Outcome: approved