Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 1.7814 га з кадастровим номером 1821184000:09:003:0074. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Звернувшись до приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, вона отримала відмову, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, свідоцтво про право на нерухоме майно (земельну ділянку) видане після смерті власника, а державний акт на землю виготовлений на неякісному папері, затерті букви, темний фон друку, що не було виправлено за життя спадкодавця. Позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] право власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21.11.2016 року провадження у справі зупинено до вирішення іншої справи №276/925/16-ц про визнання заповіту недійсним. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.08.2020 року провадження у справі поновлено та 04.08.2021 призначено підготовче судове засідання. 02.11.2020 ухвалою суду залучено до участі у даній справі третю особу - [PERSON] . 31.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, будь яких клопотань та заяв до суду не подала. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.10.2015 року виконавчим комітетом Рижанської сільської ради (а.сп.6). 24.07.2015 року [PERSON] складено заповіт, яким вона заповіла все своє майно своїй дочці - [PERSON] (а.сп.7). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.03.2019, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 27.01.2020, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб - [PERSON] , приватного нотаріуса Толстіхіної Ніни Дмитрівни, про визнання заповіту від 24.07.2015 року недійсним. Відповідно до довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради № 892 від 12.05.2016 року, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно погосподарської книги особового рахунку № [NUMBER] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] . 06.05.2016 за замовленням [PERSON] КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №192. Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №109 від 18.05.2016, згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №192, станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.сп.9). Відповідно до довідки №167 від 19.05.2016, виданої КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про інвентаризаційну вартість нерухомого майна, 06.05.2016 року проведено інвентаризацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що загальна інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 74897,00 грн. (а.сп.11). Листом від 06.10.2016 №182/26-16 відділом Держгеокадастру у Володарсько-Волинському районі Житомирської області надано відповідь на звернення [PERSON] , за змістом якого із земель реформованого КСП «Дружба» Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району гр. [PERSON] виділено для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 1,7814 га з кадастровим номером 1821184000:09:003:0074. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №299115 від 15.06.2006 року [PERSON] належало на праві власності земельна ділянка площею 1,7814 га з кадастровим номером 1821184000:09:003:0074 на території Рижанської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.сп.19). 02.11.2015 року на ім`я [PERSON] взамін зіпсованого державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №299115 від 15.06.2006 року видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 1,7814 га з кадастровим номером 1821184000:09:001:0772 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з інформацією про вартість сільськогосподарських угідь від 09.06.2016, вартість земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнта індексації, становить 14365,35 гривень. Згідно з листом приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. №295 від 10.06.2021 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа; спадкоємцем по даній справі є [PERSON] (а.сп.28). Звернувшись до приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку, [PERSON] отримала відмову, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на будинок, виготовлення правовстановлюючого документа на земельну ділянку відбулося після смерті спадкодавця, а державний акт роздрукований неякісно (а.сп.4). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом, через відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок, який дійсно належав [PERSON] , не може реалізувати своє право на спадкування після померлої матері. Державний акт та свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видані після смерті спадкодавця [PERSON] , свідчать про набуття нею права власності на земельну ділянку. Оскільки [PERSON] не встигла оформити за життя правовстановлюючий документ через обставини, які від неї не залежали, зазначене перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відсутність належним чином оформлених майнових прав за спадкодавцем, та як наслідок, неможливість їх успадкування має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем в порядку спадкування за законом. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на нерухоме майно буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. На підставі викладеного,

Outcome: approved