Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу ,- В позові вказувала, що 25 листопада 2007 року одружилася з [PERSON]. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції , актовий запис за № 2693. Під час реєстрації шлюбу змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Від шлюбу мають двох дочок: [PERSON]. [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачем шлюб виявився невдалим. Між ними не було взаєморозуміння, що породжувало часто суперечки та сварки. .Врешті-решт втратили один до одного почуття поваги. З червня 2014 року проживають окремо. Миритися з відповідачем не бажає, вважає що подальше збереження шлюбу та примирення між ними суперечило б її інтересам та інтересам відповідача, який також не погоджується на примирення. Спору щодо спільно нажитого майна немає. Вважала, що сім'я розпалася і подальше спільне життя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, просила шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала на примирення з відповідачем не погодилася. Вказувала на те, що виїджає за кордон тому просила, щоб діти залишилися проживати з батьком, оскільки інших осіб якіб доглядали дітей не має. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просив залишити дітей проживати з ним. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами немає взаєморозуміння, шлюб між ними існує формально, спільно господарства не ведуть, припинили шлюбно-сімейні правовідносини та з червня 2014 року проживають окремо. Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивача, «[PERSON]». Виходячи з наведеного суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того судом встановлено, що позивачка виїджає за межі України на заробітки, Дітей з собою взяти не може , відповідач має можливсть доглядати зв дітьмм є фізично здоровою особою. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки мати не має фізичної моливості доглядати за дітьми, виїджає за межі України, відповідач являється особою, яка має можливість здійснювати догляд за малолітніми дітьми тому суд вважає , що необхідно залишити дітей проживати з батьком. На підставі ст.ст. 110, 112-114,161 СК,

Outcome: approved