Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 28.04.2007 року Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 03. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем разом не проживають чотири роки. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони з відповідачем в психологічному плані не сумісні, між ними не має порозуміння, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки, які привели до того, що спільне життя стало неможливим, вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Від шлюбу є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що сторони з 28.04.2007 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER], виданим 28.04.2007 року Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 03. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 28.07.2007 року Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Причиною розірвання шлюбу, згідно позовної заяви, стало те, що у позивача з відповідачем виявились несумісні для спільного проживання характери. Під час спільного проживання між ними постійно виникали сварки, які привили до того, що сумісне життя стало неможливим. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружжя спільно не проживає, спільне господарство не веде, шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, до примирення сторони не прагнуть, а також зважаючи на те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, позов визнав в повному обсязі, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved