Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Перечинської міської ради, в якому просить визнати, що квартира № 18 у будинку № 19 на пл. Народній в м. Перечин, належить їй та її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивує тим, що нею та її сином була приватизована у спільну власність квартира № 18 у будинку № 19 на пл. Народній в м. Перечин. Вказану квартиру вона отримала у 1981 році на підставі ордеру для проживання її та членів сім'ї. На час приватизації у квартирі проживала вона, її син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 14 січня 1999 року, їй та сину належить на праві власності квартира, що складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 47,1 кв. м., загальною площею 60 кв. м. Разом з цим, у технічному паспорті на вказану квартиру, що виготовлявся при її приватизації та є складовою частиною свідоцтва про право власності, зазначено, що квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 35,7 кв. м., загальною площею 60 кв. м. Тобто згідно свідоцтва про право власності на квартиру та технічного паспорту передано не цілу квартиру, а лише її частину. Оскільки вказівка у правовстановлюючому документі на приватизовану квартиру її загальної площі 60 кв. м., що не відповідає дійсній площі, яка фактично складає 73,1 кв. м., перешкоджає їй та синові володіти, користуватися та розпоряджатися належною їм квартирою, тому просить задовольнити позов. Під час розгляду справи позивач змінила предмет позову та просила встановити, що у свідоцтві про право власності на приватизовану квартиру № 18 у будинку № 19 на пл. Народній в м. Перечин Закарпатської області від 14 січня 1999 року, виданому Перечинською селищною радою, яке посвідчує належність вказаної квартири на праві спільної сумісної власності їй та її сину [PERSON], неправильно вказана загальна площа квартири 60 кв. м., та встановити, що така становить 73,1 кв. м. і складається чотирьох кімнат житловою площею 47,1 кв. м., в тому числі: одна кімната 9,7 кв. м., друга 16,3 кв. м., третя 9,7 кв. м., четверта 11,4 кв. м., а також кухні, площею 8,9 кв. м., ванної кімнати 2,6 кв. м., вбиральні 1,2 кв. м., коридору 11,5 кв. м., а також вбудованої шафи 0,7 кв. м. Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву, в якій змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти задоволення змінених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] та її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира № 18 у будинку №19 на пл. Народній в м. Перечин, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 січня 1999 року, виданим згідно розпорядження Перечинської селищної ради №2 від 14 січня 1999 року, а також технічним паспортом на приватизовану квартиру (а. с. 6-10). Разом з цим встановлено, що у вказаних правовстановлюючих документах по різному зазначено загальну площу квартири 60 кв. м. у свідоцтві про право власності на житло та 73,1 кв. м. у технічному паспорті. Встановлено, що на час приватизації квартири в такій проживала позивач, її син [PERSON], та колишній чоловік [PERSON] Після розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] було укладено мирову угоду, що затверджена ухвалою Перечинського районного народного суду від 08 жовтня 1992 року. Згідно вказаної мирової угоди вони, зокрема, встановили порядок користування квартирою (а. с. 11-12). Отже, при приватизації квартири до складу квартири не включили кімнату, яка, згідно вищевказаної мирової угоди, знаходилася у користуванні [PERSON], останній також не вказаний у свідоцтві про право власності на квартиру як співвласник колишній член сім'ї власника. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що на даний час [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 125420, виданим 07 вересня 2011 року, а кімната, що не включена до складу квартири при приватизації, та приміщення, які визначені при приватизації як такі, що є у спільному користуванні, є складовими цілісної ізольованої квартири, яка надавалася позивачу для її проживання та членів її сім'ї, договір найму квартири був укладений із [PERSON] і так само наймачем була лише вона. Таким чином, оскільки приватизації підлягала вся ізольована квартира, позивачу та її сину на даний час на праві спільної власності належить вся квартира, однак у правовстановлюючому документів на неї вказана площа лише частини квартири, тому змінений позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. На підставі наведеного та

Outcome: approved