Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку автомобіля та його поділ. Вимоги обгрунтовала тим, що з відповідачем з 14 листопада 2015 року перебували в шлюбі. Але, сімейне життя між ними не склалося, тому з квітня 2018 року подружні стосунки між ними припинено остаточно. Від спільного життя дітей не мають. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі у 2017 році, за спільні кошти купили автомобіль Dacia Lodqu, державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, варістю 10000 доларів США, що складало за курсом НБУ станом на 25 квітня 2018 року 2625 грн. за 100 доларів США, а всього 262500 грн., та зареєстрували його на відповідача. Важає, що вказаний транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки придбаний у період шлюбу за їх спільні кошти і кожен з них має право на Ѕ частку автомобіля, що в грошовому виразі складає 131250 грн. За викладених обставин просить: визнати за нею право власності на Ѕ частку транспортного засобу - автомобіля Dacia Lodqu, державний номерний знак [NUMBER], випуску 2013 року варістю 262500 грн.; розділити спільне сумісне майно подружжя - вказаний автомобіль, залишивши його відповідачу в натурі, а на її користь з останнього стягнути Ѕ частку вартості автомобіля, що складає 131250 грн. Ухвалою суду від 11 травня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08 червня 2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 26 червня 2018 року. Позивач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина його неявки суду не відома. У підготовчому засіданні позовні вимоги не визнавав, відзиву, зустрічного позову та доказів на спростування позивних вимог не подавав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено\~наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ №090996, між сторонами 14 листопада 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління у Кіровоградській області зареєстровано шлюб, за актовим записом №129 (а.с. 8). З довідок Територіального сервісного центру 3542 від 10 січня 2019 року, 28 січня 2019 року та 01 лютого 2019 року вбачається, що згідно бази даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС України за [PERSON] 23 травня 2017 року зареєстровано автомобіль Dacia Lodqu, державний номерний знак [NUMBER]. А 24 травня 2018 року вказаний транспортний засіб перереєстровано на іншого власника. Наразі за відповідачем зареєстровано автомобіль LEXUS IS 250, державний номерний знак [NUMBER], на підставі ДКП ТСЦ 8045/2018/1235496 від 19 грудня 2018 року (а.с. 73,85,92). Тлумачення ст.61\~СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові [PERSON] Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно з частинами 1 та 3 ст.65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Тягар доказування обставин відчуження майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя зі згоди другого з подружжя сторони та, що сторони спільно отримали грошові кошти від продажу і спільно розпорядились ними в інтересах родини, покладається на відповідача, про що зазначається у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року у справі №337/804/16-ц. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі № 755/20923/14-ц, зазначено, що \~при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно. Після звернення [PERSON] з даним позовом до суду, спірний автомобіль Dacia Lodqu, державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, відчужений відповідачем у справі на користь третьої особи. Тому позивач вправі вимагати стягнення із відповідача 1/2 частини дійсної вартості спірного автомобіля, а не стягнення грошової компенсації частини коштів, за які подружжям набуте спільне майно у період шлюбу, як про це просить у даному позові позивач, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу. Згідно зі ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасника мисправи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатнимичи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та іншихо бставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 49 ЦПК України, позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Як зазначалося вище вартість майна, що підлягає поділу, визначається\~ виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому, позивачем доказів на підтвердження дійсної ринкової вартості спірного автомобіля або ринкової вартісті подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи суду не надано, клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи щодо визначення дійсної ринкової вартості транспортних засобів не заявлялося. Хоч під час розгляду цієї цивільної справи судом було створено всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині\~\~надання доказів на підтвердження позовних вимог.\~\~Судом було роз'яснено право сторонам по справі заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.\~\~ Також позивачем не уточнювалися позовні вимоги та не подавались заяви про забезпечення позову з метою збереження спільно нажитого майна пожружжя, яке є предметом спору. Позовні вимоги\~про визнання за позивачем права власності на Ѕ частку спірного транспортного засобу та про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом залишення автомобіля відповідачу, суперечать одна одній та є безпідставними, оскільки спірний автомобіль відчужено третій особі. За викладених обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цілому. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed