Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 2012 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Станом на теперішній день відповідач не піклується про духовний і матеріальний стан їхнього сина. Не виховує його та взагалі уникає зустрічей. Відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд їхнього сина за кордон. На даний час по місцю навчання їхнього сина організовується поїздка до Федеративної Республіки Німеччина. Метою поїздки є вивчення традицій та культури Баварії. Удосконалення комунікативних здібностей з німецької мови. Керівником групи буде вчитель німецької мови Березнівського НВК «ЕГЛ-ЗОШ І-ІІ ст.» Радіо Наталія Василівна. Через відсутність відповідача син не має такої змоги. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, відповідач не наводить, а взагалі ухиляється від будь-яких розмов. Позивач вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам їхньої дитини та гармонійному розвитку її особистості, відповідач зловживає своїми батьківськими правами. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явилась. Від неї надійшла письмова заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки, суду не повідомив. Відзив на позов не подав. Для повідомлення відповідача було подано оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України». Від представника Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Березнівської міської ради міського голови Р.Пилипчука надійшло клопотання якому він просить розглядати справу без їх участі. Також Органом опіки та піклування було надано висновок, щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька від 22.04.2019 року, в якому вважають за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон без згоди батька [PERSON] , беручи до уваги той факт, що [PERSON] , [INFO] дійсно є членом групи дітей Березнівського НВК «ЕГЛ-ЗОШ І-ІІ ст.», які в липні 2019 року матимуть короткострокову поїздку до Федеративної Республіки Німеччина та не мають обмежень чи заборон на виїзд за межі України. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який розірвали, що підтверджується копією рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 05 березня 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.04.2004 року видане відділом рацс Березнівського районного управління юстиції Рівненської області. Згідно довідки виданої управлінням освіти, молоді та спорту Березнівського навчально-виховного комплексу «Економіко-гуманітарний ліцей - загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» встановлено, що дійсно [PERSON] , [INFO] навчається у 9-Б класі Березнівського навчально-виховного комплексу «Економіко-гуманітарний ліцей ЗОШ І-ІІ ст.» та є членом групи дітей Березнівського НВК «ЕКГ-ЗОШ І-ІІ ст.», які у липні 2019 року матимуть короткострокову поїздку у Федеративну Республіку Німеччини. Метою поїздки є вивчення традицій та культури Баварії, удосконалення комунікативних здібностей з німецької мови. Керівником групи вчитель німецької мови Березнівського НВК «ЕГЛ-ЗОШ І-ІІ ст.» Радіо Наталії Василівни. Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини . Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження, щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, позивач зверталася до відповідача по цьому питанню, зокрема шляхом направлення відповідного листа, також встановлено, що батько не спілкується з дитиною, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини, реалізації соціального та духовного розвитку, що підтверджено наведеними вище доказами, відмова батька у наданні дозволу у виїзді дитини за кордон є безпідставною та неаргументованою, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При винесенні рішення суд також враховує вік дитини, в зв`язку з цим право на виїзд дітей за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов`язки, та не порушуватиме його батьківських прав. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи те, що тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон на навчання для розширення світогляду відповідає її інтересам, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Вказані правовідносини регулюються ст. 154 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 ЦПК України, Порядком виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» . На підставі викладеного,

Outcome: approved