Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 2,5813 га, кадастровий номер 1825085200:04:000:0115, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Ставецької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, як за спадкоємицею за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька залишилась спадщина у вигляді вказаної земельної ділянки, однак державний нотаріус Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із розбіжностями в площі цієї земельної ділянки, які містяться в правовстановлюючому документі на землю та Державному земельному кадастрі. Ухвалою судді від 16.09.2021 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явились, однак звернулись до суду з заявами, в яких просять розгляд справи провести без їх участі, позивач позов підтримує, а представник відповідача позов визнає (а.с. 79). Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 11, 12). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЖТ №156285 від 15.07.2003 [PERSON] належить земельна ділянка, площею 2,6148 га, кадастровий номер 1825085200:04:000:0115, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Ставецької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с. 14). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1815739692021 від 24.06.2021 площа вказаної земельної ділянки становить 2,5813 га (а.с. 15). Зі змісту листа Управління у місті Житомирі та Житомирському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №132/431-21 від 08.11.2021 вбачається, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ земельних ділянок, такі помилки за згодою власника земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель (а.с. 84). Таким чином, враховуючи роз`яснення, які містяться у вищевказаному листі управління Держгеокадастру, суд дійшов висновку, що вірним розміром спірної земельної ділянки є розмір, який зазначений у витягу з Державного земельного кадастру. Також судом встановлено, що позивач є єдиною спадкоємицею після смерті батька, що підтверджується довідкою виконкому Радомишльської міської ради №686 від 24.10.2018 та матеріалами спадкової справи №22//2012 (а.с. 13, 29-77). Згідно постанови Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області №649/02-14 від 31.07.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, із у зв`язку із розбіжностями в площі цієї земельної ділянки, які містяться в правовстановлюючому документі на землю та Державному земельному кадастрі (а.с. 18-21). Отже, судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини. За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, наявність того факту, що позивач, як спадкоємиця за законом після смерті батька, не може через нотаріальні органи здійснити своє спадкове право на спірну земельну ділянку, яка за життя належала померлому, є підставою для повного задоволення позову. У відповідності ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи, що відповідач перед початком розгляду справи по суті звернувся до суду з заявою про визнання позову, суд вважає, що позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову (а.с. 1).

Outcome: approved