Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], про видачу дозволу на вивіз дитини за територію України. Свої вимог обґрунтувала тим, що з 21 квітня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки від 20 серпня 2010 року, вищевказаний шлюб розірвано. Зазначає, що донька проживає з нею і перебуває на її утриманні. 14 листопада 2014 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Канади - [PERSON], [INFO]. Зараз вона має на меті поїхати з донькою у гості до свого чоловіка, який постійно проживає в Канаді. Відповідач участі у вихованні та утриманні доньки не приймає та відмовляється надати їй дозвіл н тимчасовий вивіз доньки за межі території України. Тому, просить суд визнавши безпідставною відмову відповідача на дачу нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд доньки за межі України, надати їй дозвіл на вивіз дитини за територію України без згоди батька дитини - [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог [PERSON] та вважає за належне задовольнити їх у повному обсязі, за наступних підстав. Згідно копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, 21 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 394 (а.с. 10). Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20 серпня 2010 року, вищевказаний шлюб між сторона - розірвано (а.с. 12). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, у сторін народилась дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 2007 року Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції (а.с. 9). Неповнолітня [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], яка займається її вихованням та утриманням. Дані обставини підтверджуються: - копією Рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20 серпня 2010 року, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01 липня 2010 року і до повноліття дитини (а.с. 17); - копією Довідки № 6522000194, виданої 11 листопада 2014 року Управління соціального захисту населення Дніпровського району м. Херсон, згідно якої [PERSON] взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Разом з тим взято на облік і неповнолітню [PERSON], як особу, яка не досягла 18-річного віку (а.с. 13); - копією Довідки № 197/02-06 від 28 листопада 2014 року, неповнолітня [PERSON] навчається у 1-А класі Херсонського загальноосвітнього навчально-виховного комплексу № 48 Херсонської міської ради. Батько дитини, за час її навчання у наведеному навчальному закладі жодного разу не з'явився (а.с. 15). Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України закріплено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 14 листопада 2014 року позивач, згідно копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 14 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсон (а.с. 11), уклала шлюб із громадянином Канади - [PERSON], [INFO]. Зважаючи на викладене, слід зауважити, що позивачем вжито усіх необхідних заходів з утримання та виховання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON]. Зокрема, згідно копії паспорту [PERSON], остання разом із неповнолітньою донькою зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений населений пункт входить до складу тимчасово окупованої території України. З метою збереження життя та здоров'я дитини [PERSON] переїхала разом з дитиною до іншого населеного пункту. Крім того, позивачем вжито заходів з надання освіти [PERSON], у зв'язку з чим останню влаштовано до 1-А класу Херсонського загальноосвітнього навчально-виховного комплексу № 48 Херсонської міської ради. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтями 11 та 12 наведеного Закону закріплено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклуванні батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. З вище перелічених документів, доданих до позовної заяви вбачається, що позивач утворила нову сім'ю, уклавши шлюб із громадянином Канади [PERSON], а отже сприяла забезпечення права дитини на проживання у повній сім'ї, що позитивно вплине на її фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Проте, у зв'язку з тим, що чоловік позивача є громадянином іншої держави, останній не може постійно мешкати на території України, а отже [PERSON] та [PERSON] змушені проживати окремо один від одного протягом деякого часу. За таких обставин, позивач та її неповнолітня донька потребують у тимчасовому виїзді за межі території України, до чоловіка [PERSON] - [PERSON] Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до пп. 2 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (із відповідними змінами і доповненнями), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п. 18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року (із відповідними змінами та доповненнями), оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. На підставі викладеного та,

Outcome: approved