Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що 12 жовтня 2002 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між ними остаточно розірвані з листопада 2018 року. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стала розбіжність у поглядах на сімейне життя та його планування. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливо та суперечить їх інтересам, тому просить суд даний шлюб розірвати. Ухвалою суду від 21.03.2019 року прийнято до розгляду цивільну справу та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Від позивача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити. Від відповідача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 жовтня 2002 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, про що зроблено актовий запис №787 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Фактичні шлюбні відносини між сторонами остаточно розірвані з листопада 2018 року. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стала розбіжність у поглядах на сімейне життя та його планування. Як вказував позивач, що не оспорював відповідач, питання щодо майна буде вирішуватись окремо. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. З огляду на викладене та обопільну згоду сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Згідно з ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб слідує, що під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за доцільне залишити без змін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 352,40 грн., а інші 50% (352,40 грн. відповідно) - повернути позивачеві з державного бюджету. Крім того, з відповідача слід стягнути недоплачену суму судового збору на користь держави у розмірі 31,80 грн.

Outcome: approved