Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та просить визнати недійсними договори: купівлі-продажу частини нежитлової будівлі комори, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд № [NUMBER] , посвідчений 31 березня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною за реєстровим номером №1118; купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, зерносховища, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, посвідчений 31 березня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною за реєстровим номером №1119; купівлі-продажу частини нежитлової будівлі комори, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, посвідчений 05 квітня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною за реєстровим номером №1152; купівлі-продажу частини нежитлової будівлі зерносховища, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд № [NUMBER] , посвідчений 05 квітня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною за реєстровим номером №1153; скасувати записи про право власності: №14027504 від 05 квітня 2016 року щодо реєстрації державним реєстратором приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі зерносховища, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за [PERSON] ; № 13968873 від 31 березня 2016 року щодо реєстрації державним реєстратором приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі зерносховища, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за [PERSON] ; № 14026953 від 05 квітня 2016 року щодо реєстрації державним реєстратором приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі комори, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за [PERSON] ; № 13966097 від 31 березня 2016 року щодо реєстрації державним реєстратором приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі комори, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за [PERSON] ; а також визнати за нею право власності на нежитлову будівлю зерносховище, загальною площею 620,0 кв.м. та нежитлову комору, загальною площею 226,9 кв.м., що знаходяться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на частину 1 статті 203, частину 1 статті 215, та статтю 238 ЦК України, мотивуючи тим, що зазначені вище нежитлові будівлі комори та зерносховища є її власністю, договори купівлі-продажу щодо цих нежитлових будівель були укладені між відповідачами у справі [PERSON] та її сином [PERSON] , й останній діяв від її імені, будучи її представником за довіреністю, всупереч її волі та інтересам. Натомість, останній діяв у власних інтересах, маючи умисел на позбавлення її права власності на нерухоме майно і оформлення цього майна на нього, не узгоджуючи з нею ціни та умов продажу майна. Гроші від продажу майна вона не отримувала. Також зазначає, що договори купівлі-продажу не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки гроші за реалізацію майна не передавались [PERSON] і її повіреному [PERSON] , який після укладення договорів продовжував використовувати нежитлові будівлі для здійснення підприємницької діяльності належним йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Т.В.П.». Також, посилається на те, що відповідач [PERSON] не мав оригіналів договорів купівлі-продажу на руках, й лише 15 травня 2018 року звернувся до нотаріуса з приводу отримання їх дублікатів, крім цього, до 01 листопада 2018 року останній не переукладав договір про постачання електроенергії щодо нежитлових будівель, а оплата за послуги електропостачання проводилась від її імені. Представник позивача [PERSON] під час судового засідання позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених в уточнюючій позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Відповідач приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував. Позивач та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, позивач у раніше поданій заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, відповідач про причину неявки суд не повідомив, будучи присутнім під час судових засідань, щодо задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлені такі фактичні обставини. 29 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Караваєвою Л.А. було посвідчено довіреність строком на десять років, яка дійсна до 29 вересня 2021 року, та якою [PERSON] уповноважила [PERSON] , зокрема, управляти і розпоряджатися усім своїм майном та майновими правами на території України, з чого б вони не складалися і де б вони не знаходились, укладати усі не заборонені законом угоди, договори щодо управління та розпорядження майном та майновими правами, в тому числі: купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, передавати в заставу (як за її зобов`язанням, так і за зобов`язаннями будь-яких інших осіб) і приймати у заставу будь-яке майно, рухоме і нерухоме, в тому числі житлові будинки, квартири, нежитлові будівлі та приміщення, земельні ділянки, гаражі, транспортні засоби, цінні папери, майнові, в тому числі корпоративні, права, здійснювати розрахунки по укладених угодах, договорах, укладати угоди про розірвання, припинення та зміну умов договорів і угод; отримувати належні їй на будь-яких підставах майно, гроші, вклади, перекази, кореспонденцію, цінні папери, інші документи від усіх фізичних, юридичних осіб. Для чого йому було надано повноваження, зокрема представляти її інтереси та діяти від її імені у нотаріусів із усіх без винятку питань; підписувати від її імені будь-які договори, угоди, здійснювати розрахунки по укладених договорах. 31 березня 2016 року та 05 квітня 2016 року між [PERSON] , від імені якої на підставі зазначеної вище довіреності, діяв [PERSON] та з іншої сторони [PERSON] було укладено договори купівлі продажу щодо: ? частини нежитлової будівлі, комори, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за суму 39600 гривень; ? частини нежитлової будівлі, зерносховища, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за суму 105150 гривень; ? частини нежитлової будівлі, комори, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за суму 39600 гривень; ? частини нежитлової будівлі, зерносховища, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2, за суму 105150 гривень. Ці договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною, зареєстровано в реєстрі відповідно за №1118, 1119, 1152,1153. Крім того, після нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною, як державним реєстратором, було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на частини зазначених вище нежитлових будівель комори і зерносховища, відповідно за номерами записів про право власності № 13966097 від 31 березня 2016 року, № 14026953 від 05 квітня 2016 року, № 13968873 від 31 березня 2016 року, №14027504 від 05 квітня 2016 року. Зазначені обставини не заперечувались сторонами, їх представниками, та підтверджуються копіями довіреності (т.1 а.с.12), договорів (т.1 а.с. 13-24), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційна довідка №198108193 від 29 січня 2020 року (т.2 а.с.21-24). Обмірковуючи правомірність вимог позивача, суд зважає на таке. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За правилами частини 1 статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частина 2 цієї ж статті). Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина 3 цієї статті). Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивач у 2011 році довіреністю уповноважила свого сина [PERSON] на здійснення широкого кола повноважень, в тому числі, щодо управління та розпорядження належним їй майном, але за умови, що такі дії щодо нерухомого майна будуть обов`язково погоджуватись з нею. В 2018 році, перебуваючи в гостях у сина, вона знайшла скриню з документами, де побачила договори купівлі-продажу, що оспорює, та дізналась про продаж належних їй приміщень комори та зерносховища. Зазначила, що хоча [PERSON] і мав довіреність, але його дії не мали суперечити майновим інтересам позивача, проте, її син та [PERSON] змовились позбавити її права власності, домовились, що син оформить нерухоме майно на нього, а той потім оформить майно на її сина. Договори купівлі-продажу не були спрямовані на реальне настання наслідків у вигляді переходу майна у володіння [PERSON] , оскільки гроші за договорами не передавались останнім ні їй, ні її сину. Крім цього, зазначила, що довіреність від 29 вересня 2011 року позивачем не скасовувалась, вона і дійсною, але позивач забрала оригінал довіреності у [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав письмову заяву про визнання позову,\~ в судовому засіданні також визнав позовні вимоги та пояснив, що він знайомий з відповідачем [PERSON] більше тридцяти років, останній є хрещеним батьком його дочки, перебували у дружніх відносинах, до 2013 року останній працював на підприємстві, де він був керівником, з 2013 року співпрацювали, будучи керівниками різних підприємств. У 2015 році у нього почались суперечки з матір`ю [PERSON] , яка повідомила, що усе належне їй майно вона має намір заповісти не йому, а його сестрі, зокрема, нежитлові будівлі зерносховища та комори в с.Будо-Вороб`ї Малинського району Житомирської області, де належне йому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Т.В.П.» фактично розташовувалось та здійснювало господарську діяльність. Він був обурений намірами матері, обговорював цю ситуацію зі своїм партнером та другом [PERSON] . Останній запропонував переписати на нього нежитлові будівлі зерносховища та комори, потім він запропонував [PERSON] після переходу права власності оформити приватизацію земельної ділянки, на якій розташовані ці будівлі, а потім переписати будівлі і земельну ділянку на нього, так і вчинили. При цьому, належне йому товариство продовжувало свою діяльність у зазначених будівлях. В 2018 році [PERSON] наголосив йому, що він є власником приміщень в с.Будо-Вороб`ї Малинського району, а він не має на них ніяких прав, та позбавив його доступу до приміщень, навіть не віддавши йому майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Т.В.П.». Пояснив, що метою укладених договорів купівлі-продажу було відібрання приміщень у матері та послідуюче оформлення їх на себе, а не передача власності на нежитлові будівлі іншій особі, тому гроші за договорами йому не передавались, як зазначено у тексті договорів. Також зазначив, що реально вони не домовлялись сплачувати кошти за договорами, а тому оформили договори на частини майна, оскільки при повній реалізації приміщень сума договорів перевищувала би суму, оплата якої дозволялась готівкою, й треба було би проводити розрахунки у безготівковій формі через банківську установу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, відповідач підтвердив твердження відповідача [PERSON] про те, що вони перебували у дружніх та ділових стосунках, працювали в приміщенні одного офісу в місті Києві протягом тривалого періоду часу. Надалі надав пояснення, що суперечать поясненням відповідача [PERSON] , зазначивши, що останній здійснював підприємницьку діяльність у нежитлових будівлях зерносховища та комори в с.Будо-Вороб`ї Малинського району Житомирської області, але діяльність перестала приносити дохід, і він запропонував останньому придбати ці нежитлові будівлі зерносховища та комори. [PERSON] погодився продати приміщення, продаж відбувався за згодою позивача [PERSON] , вона була обізнана про умови договорів. Гроші за продаж майна передавались ним безпосередньо [PERSON] у салоні належного йому автомобіля перед самим візитами до нотаріуса до підписання договорів. Зазначив, що будівлі були продані йому частинами оскільки на момент підписання двох перших договорів у нього були відсутні кошти в повному обсязі, тому домовились з [PERSON] договори щодо іншої частини будівель укласти потім. Також пояснив, що у липні 2018 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Т.В.П.», керівником якого є [PERSON] , виникла заборгованість перед ним, як фізичною особою-підприємцем, між ними виникла фінансова суперечка, і тоді [PERSON] , щоб уникнути сплати боргу, почав погрожувати, що анулює договір купівлі-продажу будівель та позбавить його майна. Після цього [PERSON] звернулась з позовом до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, в задоволенні її позову було відмовлено, а на стадії апеляційного розгляду відмовилась від позову. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача окрім письмової заяви відповідача [PERSON] про визнання позову, посилалась також на заяву [PERSON] від 28 серпня 2019 року про часткове визнання апеляційної скарги (т.1 а.с.41-48), договір про постачання електричної енергії на комору та зерносховище (т.1 а.с.220-225), оригінали двох договорів купівлі-продажу від 31 березня 2016 року, які знаходяться у відповідача [PERSON] , висновок Державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 05 липня 2018 року №602-123-20-1/29488 (т.1 а.с.50), заяву відповідача [PERSON] про визнання позову, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , письмову заяви [PERSON] (т.1 а.с.29) також суд враховує таке. З огляду на те, що визнання відповідачем [PERSON] суперечить закону, порушує майнові права та інтереси відповідача [PERSON] , суд вважає, що заява про визнання позову не може бути обставиною, що обґрунтовує позовні вимоги позивача. Свідок [PERSON] , яка раніше працювала на посаді головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Т.В.П.», під час судового засідання пояснила, що була запрошена [PERSON] до кабінету, який питав її поради оформлення будівель зерносховища та комори на [PERSON] . На її запитання [PERSON] їй тоді пояснив, що мати вирішила заповісти це майно його сестрі, а він був проти цього, а тому вирішив таємно від матері вивести з її власності цю нерухомість, оформити її на [PERSON] , той приватизує земельні ділянки під будівлями на себе, а потім оформить майно на [PERSON] . Вона тоді порадила [PERSON] укладати не договір дарування, а договір купівлі-продажу, оскільки за укладення такого договору менший розмір податку та можна було не повертати кошти. В послідуючому вона дізналась, що було укладено договір купівлі-продажу. Свідок [PERSON] , який раніше працював на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Т.В.П.», в судовому засіданні показав, що працював в одному кабінеті з [PERSON] й до нього часто приходив [PERSON] . Якось він чув з розмов про скандал в сім`ї [PERSON] , потім чув, що виникла ідея про приватизацію земельної ділянки під приміщеннями комори та зерносховища на ім`я [PERSON] та що [PERSON] на підставі довіреності передасть нерухомість [PERSON] , а потім останній має передати майно назад, при оформленні договору останній не мав платити грошові кошти. Аналізуючи показання зазначених свідків, суд враховує те, що вони не були свідками остаточної домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо умов укладення договорів купівлі-продажу, підписання чи інших дій, пов`язаних безпосередньо з укладенням цих договорів, та вважає, що показання цих свідків не підтверджують заявлені позивачем позовні вимоги.\~ Також, під час судового розгляду цивільної справи судом були досліджені письмові докази, на які посилались позивач та представник, як на підставу своїх вимог, й встановлено таке. 04 грудня 2019 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання цих самих договорів купівлі-продажу недійсними, й рішенням суду від 12 червня 2019 року у задоволенні цих позовних вимог було відмовлено. Під час апеляційного розгляду скарги позивача на це судове рішення, 28 серпня 2019 року [PERSON] подав заяву про визнання апеляційної скарги. Крім цього, до апеляційного суду ним було подано заяву [PERSON] від 09 серпня 2019 року. В послідуючому позивач подала до апеляційного суду заяву про відмову від позову, й судове рішення від 12 червня 2019 року було визнано нечинним.\~ З огляду на те, що 04 грудня 2019 року [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу з інших підстав, суд вважає, що обставини, зазначені у заяві відповідачем [PERSON] від 28 серпня 2019 року про часткове визнання апеляційної скарги у іншій цивільній справі, та заяву [PERSON] від 09 серпня 2019,які використані позивачем у якості мотивації своїх вимог вже у цій цивільній справі, але у іншому контексті щодо спору з інших правових підстав, не стосуються предмета доказування у цій справі. Щодо решти зазначених представником позивача письмових доказів, суд вважає, що ні договір про постачання електричної енергії, ні оригінали двох договорів купівлі-продажу, які знаходяться у відповідача [PERSON] , а ні висновок Державної санітарно-епідеміологічної експертизи, як окремо, так у їх сукупності, не підтверджують заявлену позивачем вимогу про визнання договорів недійсними з тієї правової підстави, що договори укладені не в інтересах позивача. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частини 5, 6 цієї ж статті). Отже, на підставі викладеного й враховуючи те, що договір купівлі-продажу від імені позивача було укладено на підставі чинної нотаріально завіреної довіреності, яка не містить жодних обмежень щодо укладення повіреною особою таких договорів та приміток щодо необхідності погодження з довірителем таких дій, а також те, що позивачем окрім пояснень, які суперечили поясненням іншої сторони справи, не було надано суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом підтверджували, що дії відповідачів [PERSON] , [PERSON] не відповідали її волі, як власника нежитлових будівель, а відповідач [PERSON] , будучи повіреною особою, при укладанні договорів переслідував власні інтереси, на власний розсуд реалізував нерухоме майно у своїх власних інтересах, не отримав грошові кошти за договором та не передав їх довірителю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу є безпідставними. У зв`язку з недоведеністю позивачем законності й обґрунтованості позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про скасуванням записів про державну реєстрацію права власності та визнання за позивачем права власності, оскільки ці вимоги позивача є похідними та не підлягають окремому задоволенню у цьому випадку. Враховуючи те, що приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна не була стороною оспорюваних позивачем договорів купівлі-продажу, а вчиняла нотаріальні та інші визначені законом та пов`язані з ними дії щодо цих договорів, й не порушила ними права, свободи позивача, суд дійшов висновку, що вимоги до цього відповідача є безпідставними. Отже, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Також судом враховано те, що під час підготовчого судового засідання представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача про визнання договорів купівліпродажу недійсними, мотивуючи тим, що за цими позовними вимогами початок перебігу строку давності відліковується з моменту набуття добросовісним набувачем права власності, а не з моменту, коли особа дізналась про вибуття свого майна до іншої особи, а отже на момент звернення з цим позовом до Малинського районного суду Житомирської області 11 грудня 2019 року трьохрічний строк позовної давності сплив. Враховуючи те, що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, суд вважає, що підстави для застосування строків позовної давності для відмови у задоволенні частини позовних вимог на підставі статті 267 ЦК України відсутні. Позивач сплатила судовий збір в сумі 9331 гривень 80 копійок, за правилами статті 141 ЦПК України зазначені судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed