Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, обов'язок батька по утриманню дитини не виконує, через що позивач змушена звернутися до суду із позовом та просити суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. В ході розгляду справи позивач змінила свої позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, та, в остаточному варіанті просила суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але, не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов, та, водночас, просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що уточнені позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі і, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.8 ст.279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. До початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Леб'язькою сільською радою Зачепилівського району Харківської області, 20.01.2012р. зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем по справі. Згідно свідоцтва про народження, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, сторони є батьками неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї № 3/28330, наданої ТОВ «ЄРЦ КП» 08.10.2018р., неповнолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом із матір'ю, позивачкою [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки, наданої 11.12.2018р. ТОВ «Аксор Індастрі», відповідач [PERSON] працює на посаді старшого оператора на вказаному підприємстві, та отримує відповідний заробіток. Стягнень на утримання інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, з відповідача не провадиться. На момент розгляду справи домовленості між батьками дитини щодо її утримання - не досягнуто. Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1,2,3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісяця. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши, таким чином, матеріали справи, суд встановив, що, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, суд також дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач та відповідач мають рівні права та обов'язки щодо своєї дитини, забезпечення інтересів якої є основним обов'язком батьків. Водночас, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, приймаючи до уваги те, що, позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, вважає необхідним, на підставі ч.1 ст.142, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору; а іншу частину судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, суд,

Outcome: approved