Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом в якому просила визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування\~даного позову\~зазначала,\~що вона є квартиронаймачем двохкімнатної квартири [ADDRESS] . Також в спірній квартирі зареєстровані членами сім`ї, її донька [PERSON] та її дві доньки, онуки позивача: - [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідач, [PERSON] , більше 19 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в квартирі не має, не підтримує стосунків з позивачем та взагалі квартирою не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб.Так як відповідач [PERSON] не сплачує зазначені платежі, то позивач разом із зареєстрованими в даній квартирі членами сім`ї, змушені сплачувати все самі, що і стало причиною звернення до суду з позовом. Ухвалою від 11 лютого 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву в якій просила проводити розгляд справи у її від сутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , яка про час та дату судового засідання повідомлена належним чином за останнім відомим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З письмової згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. За статтями\~3\~та\~4 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч.3, ч.4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1\~ст.13 ЦПК України\~вказує, що суд розглядає\~\~справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1\~ст.81 цього ж Кодексу\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,\~\~крім випадків встановлених\~\~цим Кодексом. Судом встановлено з довідки КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №4706 від 24 грудня 2019 року, що у комунальній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з [INFO] року [PERSON] , [INFO] - квартиронаймач; з 02.11.1979 року [PERSON] , [INFO] дочка; з 29.03.1997 року [PERSON] , [INFO] онука; з 15.01.2001 року [PERSON] , [INFO] онука (а.с.10). Позивач зазначає, що онука [PERSON] більше 19 років не проживає у спірній квартирі, а на ній лежить тягар утримання квартири. Факт не проживання [PERSON] в квартирі підтверджено актами про не проживання від 27 листопада 2019 року та 27 грудня 2019 [INFO] , складеними та підписаними сусідами позивача, а саме [PERSON] , проживаючим за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , проживаючою за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , проживаючим за адресою: [ADDRESS] . У вказаних актах сусіди зазначають, що [PERSON] тривалий час не проживає у квартирі [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] , [PERSON] разом із батьком влітку 2000 року виїхали проживати за іншою адресою (а.с.5, 6). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна\~має право\~вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до\~ст.47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так,\~глава 23 Цивільного кодексу України\~встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в\~ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у\~постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2\~підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Суд вважає, що\~\~позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. На підставі викладеного та

Outcome: approved