Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 11.01.2007 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 21.11.2013 року рішенням суду було розірвано. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбусин залишився проживати разом з нею. Зараз вона перебуває у другому шлюбі з [PERSON], вони проживають сім'єю у м. Харкові. Від її другого шлюбу народилась донька [PERSON]. Теперішній чоловік самостійно і в повному обсязі забезпечує сім'ю всім необхідним. Син від шлюбу з відповідачем [PERSON] вважає своїм батьком. Її чоловік виховує сина, як свого рідного і відноситься до дітей однаково, турботливо і з любов'ю. В свою чергу, відповідач в утриманні та вихованні сина участі не приймає, не виконує свої батьківські обов'язки, не користується своїм правом на спілкування з дитиною. Станом на 28.02.2017 року має борг по аліментам в розмірі 34737,06 грн. Відповідач виявив бажання бачитись із сином тільки після того, як вона звернулась до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. До цього відповідач не заявляв, а ні їй, а ні компетентним органам, про те, що його право на спілкування з сином порушується. Тому, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Таким чином, [PERSON] не з'явилась в судове засідання, будучи повідомленою належним чином, без поважних причин. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи не одноразово відкладався за заявою представника позивача [PERSON], а саме 20.06.2018 року, 06.09.2018 року та 29.11.2018 року. Разом з цим, звертаючись до суду з вищезазначеними заявами, представник позивача [PERSON] не надав жодних належних доказів, які підтверджували поважності причини неявки. Крім того, 19.06.2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, у зв'язку з чим і просив перенести судове засідання, призначене на 20.06.2018 року. Так, станом на 04.02.2019 року представник позивача [PERSON] не скористався правом на ознайомлення з матеріалами справи. За таких обставин, суд визнає, що представник позивача [PERSON] зловживає процесуальними правами, не з'являється до суду без поважних причин, що є наслідком навмисного затягування розгляду справи судом. Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливим провести судове засідання без участі позивача та представника позивача [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, та без фіксування судового засідання технічними засобами. Просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач виконує батьківські обов'язки, а позов в свою чергу вважає безпідставним. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, до судового засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, просив розглядати справу без участі представника. Представник третьої особи Виконавчого комітету Металургійної районної в місті Кривому Розі Козачук Л.В. до початку судового засіданя надала заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксації судового засідання технічним засобом. Позовні вимоги не підтримала, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON]. Разом з цим, суд не бере до уваги вказану вище заяву, оскільки суду не надано представником [PERSON] повноважень на представництво Виконавчого комітету Металургійної районної в місті Кривому Розі. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, 11.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 21.11.2013 року було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 14). Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком дитини (а.с. 15). Позивачем 13.06.2015 зареєстровано шлюб та змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 26). Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON]) аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 квітня 2014 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 28-29). Як на підставу позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не утримує його, має заборгованість по аліментам, не займається вихованням сина та його розвитком. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З листа Служби у справах дітей Шевченківського району Харківської міської ради від 17.06.2016 року №01-42/733/16 вбачається, що [PERSON] 19.05.2016 року звертався з заявою про усунення перешкод з боку [PERSON], в участі по вихованню сина [PERSON] (а.с. 192). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.08.2016 року [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], в квартирі створені належні умови для проживання (а.с. 191). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Висновком управління служби у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.07.2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 84). Однак, суд критично ставиться до даного висновку, оскільки як на підставу про доцільність позбавлення батьківських прав служба у справах дітей посилається на те, що [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, при оглядах в поліклініці, не відвідує дитячі заклади. Разом з цим, вказане спростовується листом Служби у справах дітей від 17.06.2016 року №01-42/733/16, згідно якого [PERSON] просив вирішити питання про усунення перешкод йому у вихованні дитини, що в свою чергу свідчить про створення перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні з дитиною [PERSON] Крім того, підстава щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у вигляді заборгованості по аліментам також спростовується платіжним дорученням №717 від 24.04.2018 року та розпорядженням №51719263, згідно якого [PERSON] сплатив 57064,76 грн. на користь [PERSON] по примусовому виконанні виконавчого документу №2/210/1316/14 про стягнення аліментів з [PERSON] (а.с. 186). Разом з цим, судом взято до уваги висновок виконкому Металургійної районної ради від 13.10.2016 року №14/29-2939 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 190), який узгоджується з позицією відповідача та дослідженими матеріалами цивільної справи. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із абз. 2 п. 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки [PERSON] та умисного ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачем батьківських обов'язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, позивач [PERSON], звернувшись з позовною заявою про позбавлення батьківських прав надала суду докази, які здебільшего свідчать про особисті неприязні відносини, які склалися між нею та відповідачем, а також між відповідачем та матір'ю позивача - [PERSON] (а.с. 16-17, 18, 19, 88, 90). Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вище викладені обставини справи, докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження факту, що відповідач навмисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків , а тому у задоволені позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed