Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27 квітня 2001 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] року померла Мати [PERSON] - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. В зв'язку з тим, що в 1999 році її чоловік [PERSON] був засуджений до позбавлення волі на строк 7 років, він видав доручення на її ім*я для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Однак дане свідоцтво так отримане й не було, оскільки в 2001 році було втрачено свідоцтво про смерть [PERSON], а отримати дублікат свідоцтва про смерть так і не вдалося. Після смерті [PERSON] позивач постійно проживала в [ADDRESS]. [INFO] року помер [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина. 11 вересня 2015 року вона звернулася до державного нотаріуса Першої дніпропетровської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в зв'язку з тим що вона не мала правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Тому позивач просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON] та визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] померлого [INFO] року на [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представники відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі , чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 27 квітня 2001 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER]/а.с.9/. [INFO] року померла мати [PERSON]- [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]а.с.10/. 17 квітня 2001 року [PERSON] видав доручення на ім*я [PERSON] представляти його інтереси в організаціях усіх форм власності з питань переоформлення квартири [ADDRESS]/. 28 червня 2001 року Жовтневою районною радою м. Дніпропетровська видано розпорядження № 97-р про надання житлового приміщення в оренду [PERSON], з якої її чоловік - [PERSON] був засуджений, виписаний і знаходиться у місцях позбавлення волі терміном до визволення з ув'язнення [PERSON] /а.с. 12/. [INFO] року [PERSON] помер /а.с. 13/. Згідно довідки КП ДМБТІ від 08 червня 2015 року станом на 31 грудня 2012 рік інвентаризація та реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась /а.с. 15/. 11 вересня 2015 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. З аналізу зазначених норм закону випливає, що визначення додаткового строку для прийняття спадщини у відповідності до вимог ст. 1272 ЦК України в судовому порядку можливо у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину у встановлений законом строк та встановлено судом поважні причини пропуску цього строку. Факт постійного проживання в спірній квартирі свідчить про прийняття спадщини спадкоємцем, а тому посилання позивача на такі обставини у позові про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є безпідставним і ці обставини не можуть бути предметом судового розгляду в даній справі. Таким чином, якщо позивач не прийняла спадщину, то у неї є право звернутися з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини; однак якщо позивач прийняла спадщину, то її позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є безпідставними. Окрім того, державним нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а не в зв'язку з пропуском строку. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спірну квартиру суд виходить з наступного. Згідно 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки останнім вибрано невірний спосіб захисту свого порушеного права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed