Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 16.01.2009 Заайдарівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 01. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що, починаючи з 16.01.2009 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, подружжя проживає окремо близько трьох років. Неповнолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спір про майно подружжя відсутній. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам, тому вона просить суд його розірвати. Після розірвання шлюбу просить присвоїти прізвище - «[PERSON]». Судові витрати просить стягнути з відповідача на її користь. Позивач в судове засідання не з'явилася, згідно наданого позову просить суд справу розглянути без її участі на підставі наявних в справі доказів та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден частково, згоден на розірвання шлюбу, не згоден на стягнення на користь позивача судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду у розмірі 640 грн. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що, починаючи з 16.01.2009 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Заайдарівською сільською радою Новопсковського району луганської області 16.01.2009, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Спір про майно подружжя відсутній. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Щодо невизнання відповідачем вимог про стягнення з нього коштів судового збору на користь позивача, сплачених нею при зверненні до суду, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією № 22 від 05.01.2017, та інформацією Управління Державної казначейської служби України у Новопсковському районі Луганської області про зарахування коштів у сумі 640 грн., а тому доводи відповідача не обґрунтовані і відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved