Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про визнання відповідача у справі, [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у [ADDRESS]. У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: на праві особистої приватної власності належить йому [ADDRESS]. У вказаному будинку з його дозволу зареєстровано місце проживання відповідача у справі [PERSON]. Разом з тим, у його будинку тобто за зареєстрованим місцем проживання, відповідач [PERSON] не проживав, оскільки після реєстрації виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, зокрема проживає на території Республіки Німеччина. З січня 2014 року відповідач не проявляє інтересу до житла, за місцем реєстрації не з'являється, у додаткових витратах, які вимушений нести позивач у зв'язку з реєстрацією відповідача у належному йому будинку, участі не приймає, про місце перебування чи проживання позивача не повідомляє. З огляду на те, що відповідач у вказаному будинку понад чотири роки не проживає, а його реєстрація призводить до порушення позивачевих майнових та немайнових прав, як власника житла, у зв'язку з чим він прохає суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування належним йому житлом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує і прохає задовольнити. Крім того, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в тому числі через опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзиву не подав. У зв'язку з цим суд, відповідно до ст. 223 ч.4, ст. 280 ч. 1 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Згідно ст. 319, 383 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Копією реєстраційного посвідчення Луцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 26.06.1981 року доводиться та обставина, що позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ході судового розгляду встановлено, що за згоди власника житла, позивача [PERSON], було здійснено реєстрацію місця проживання відповідача за адресою розташування, належного позивачеві на праві приватної власності будинку. У ході судового розгляду встановлено також, що відповідач за зареєстрованим місцем проживання - у будинку по [ADDRESS], не проживає і родинних стосунків з позивачем не підтримує. 30 серпня 2018 року допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили ту обставину, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав за місцем реєстрації, не проявляв інтересу до зазначеного житла, не оплачув комунальні послуги. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 319 ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач понад чотири роки не проживає за місцем реєстрації, тобто у [ADDRESS] , не приймає участі у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг, витратах пов'язаних з обслуговуванням житла. Відповідно реєстрація відповідача у будинку, належному позивачеві призводить до порушення майнових та немайнових прав останнього, як власника житла, який є пенсіонером. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Outcome: approved