Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача, про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей вказуючи на те, що від спільного життя з відповідачем в них народились [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримння дітей, однак з листопада 2013 року [PERSON] ( відповідач по справі) відмовляється від сплати аліментів, чим і обумовлено звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] конкретизувала позовані вимоги та просила стягнути з [PERSON] в її користь 1174 гривни 38 копійок пені за несвоечану сплату аліментів, надавши уточнений розрахунок. Відповідач [PERSON] в судовом засіданні позов не визнав та пояснив, що несплата аліментів викликана його безробіттям. Вислухавши сторони та дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із застосуванням положення ч.2 ст.196 СК України, виходячи з наступного: по справі встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням від 28 грудня 2012 року Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з відповідача в користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. Виконавчий лист звернутий до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції, однак відповідач з листопада 2013 року аліменти не сплачує. Відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Під час судового розгляду судом не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідача щодо несплати визначених за рішенням суду аліментів. Судом також встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по аліментах за листопад 2013 року становить 276 гривень. При цьому термін прострочення ( з 01 грудня 2013 року по 14 березня 2014 року) - 104 дні. Отже, сума пені (276 х 1 % х 104) становить 287,04 гривень. Заборгованість по аліментах за грудень 2013 року становить 771,60 гривень, а термін прострочення (з 01 січня 2014 року по 14 березня 2014 року ) - 73 дні. При цьому, сума пені: (771,60 х 1% х 73) дорівнює 563,27 гривень. Заборгованість відповідача перед позивачем по аліментах за січень 2014 року становить 771,60 гривень, а термін прострочення - 42 дні ( з 01 лютого 2014 року по 14 березня 2014 року). Сума пені дорівнює 324,07 гривень ( 771,60 х 1% х 42 ). Отже, загальна сума пені становить1174,38 гривень ( 287,04+563,27+324,07 ). Разом з тим, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів ( наявність спору (цивільна справа у стадії розгляду) про реальний розподіл сторонами житла та рухомого майна, що є спільною сумісною власністю сторін та перебуває у володінні позивача по справі, тимчасове безробіття позивача та фактичну відсутність у відповідача житла на час судового розгляду) - суд вважає доцільним та можливим зменшення розміру неустойки до 800 (вісімсот) гривень. При цьому, посилання відповідача у письмовому запереченні на ст.197 СК України, як на правову підставу для прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, суд вважає безпідставним, оскільки вказана норма матеріального закону жодним чином не регулює спірні правовідносини, що є предметом заявленого [PERSON] позову. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial