Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що оформити свої спадкові права в позасудовому порядку не має можливості в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала суд їх задовольнити. Представник відповідача Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, при розгляді справи по суті покладалися на розсуд суду. Представник третьої особи - Полтавської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, поклались на розсуд суду. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Полтавському районі в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча вчасно був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, приходить до наступного. Встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина: житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], грошові заощадження та земельна ділянка (пай) площею 3.00 га, що розташована на території Абазівської сільської ради. За життя померла склала заповіт, посвідчений 21.02.2005 року секретарем Абазівської сільської ради, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на монет смерті і на що вона матиме право, заповіла онуці [PERSON] Спадщину позивач прийняла, подавши у передбачений законом строк заяву до Полтавської районної державної нотаріальної контори. 16.12.2005 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та грошові заощадження. 23.11.2016 року позивач подала до Полтавської районної державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельну ділянку(пай) площею 3.00 га, що розташована на території Абазівської сільської ради. В цей же день державним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для винесення такого рішення стала відсутність документів, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на спадкове майно. За таких обставин, виник спір про право власності на спадщину, який необхідно вирішувати в судовому порядку. Для з'ясування підстав набуття [PERSON] земельної ділянки у власність та її технічних характеристик я зверталася з запитами до Абазівської сільської ради та відділу Держгеокадастру в Полтавському районі. Так, згідно з листом-відповіддю Абазівської сільради від 30.11.2016 року [PERSON] мала право на виділення земельної ділянки (паю) площею 3.00 га відповідно до того що вона працювала при виході на пенсію в радгоспі ім. С Ф. Кондратенка по жовтень 1979 року (згідно даних КСП «Супрунівське») та згідно розпорядження Полтавської райдержадміністрації від 17 лютого 2005 року № 73. Згідно публічної кадастрової карти України кадастровий номер вищезазначеної земельної ділянки (паю) - [NUMBER]. Для завершення процедури успадкування земельної ділянки (паю) площею 3.00 га рекомендовано звернутися до суду. В довідці Полтавського кущового реєстраційного офісу Центру Держземкадастру від 15.08.2007 року зазначено, що державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 3.00 га, що розташована на території Абазівської сільської ради, виготовлений на бланку серія [NUMBER] зареєстровано за № 010554600097 на гр. [PERSON], про що в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян» по Абазівській сільській раді зроблений запис за № 97.Державний акт громадянка [PERSON] не отримала. Згідно з даними публічної кадастрової карти України цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Форма власності приватна, проте відомості про власника не зазначені. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон) право на земельну частку (пай) мають серед іншого колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч.1 ст. 2 Закону). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості (ч.2,3 ст. 3 Закону)). За правилом ч.1 ст. 12 Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Таким чином, наявність оформленого, проте не отриманого спадкоємцем державного акту про право власності на земельну ділянку свідчить про отримання ним сертифікату про право на земельну частку (пай), подання заяви про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та безпосереднє виділення і встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а відповідно - про почату та незавершену процедуру набуття у власність (приватизації) земельної ділянки. Земельна частка (пай) та земельна ділянка є різними об'єктами права власності, для яких відповідно передбачені різні підстави набуття у власність та моменти виникнення права власності. Так, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Підставою набуття громадянами права власності на земельну ділянку є серед іншого виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) - п. ґ ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 125 Закону України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з п.8 Перехідних положень Земельного Кодексу України члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. Слід врахувати, що з 1 січня 2013 року державні акти про право власності на земельну ділянку не видаються, а правовстановлюючими документами на земельні ділянки є Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно або свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України). За правилом ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині не має. Відповідно до ч.5 ст. 1268 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Питання по судовим витратам вирішити на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved