Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом до відповідачів, в якому просила: визнати, що інформація, яка була надана слідчому стосовно того, що вона нібито сама скоїла у себе крадіжку, не відповідає дійсності, шкодить її діловій репутації як законослухняного громадянина, та наносить шкоду її інтересам; зобовязати відповідачів спростувати повідомлену слідчому недостовірну інформацію шляхом давання правдивих показів; стягнути з відповідачів в рівних частках компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що у жовтні 2015 року їй стало відомо, що відповідачі на вмовляння та погрози слідчого Комишана О.М., який розслідував справу за фактом крадіжки 10 квітня 2015 року у неї майна, дали свідчення, які не відповідають дійсності, а саме про те, що це нібито вона сама викрала своє майно. Дані відомості, які є неправдивими та засновані на припущеннях, на її переконання, принижують її честь, гідність і ділову репутацію, оскільки вони створюють у громадян та правоохоронних органів уяву, що вона є неправдивою людиною, здатною на обман. Вважала, що недостовірна інформація, що мається в матеріалах кримінального провадження підлягає спростуванню шляхом повторного допиту відповідачів у якості свідків за участю захисника. Також позивач зазначила, що розповсюдженням неправдивої інформації їй завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях у звязку з неправомірною поведінкою відносно неї та приниженням честі, гідності, а також ділової репутації. У судовому засіданні позивач на початку розгляду справи свій позов підтримала, суду пояснила, що цей позов саме предявлений до відповідачів, оскільки вони повідомили неправдиві відомості слідчому на папері. Про те, чи змусили їх давати такі покази чи ні вона не знає. На поставлені питання, позивач суду уточнила, що все ж таки слід розглядати її первісну позовну заяву, інші не розглядати. Потім в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачі до суду не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надходило, том суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними в ній матеріалами. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження за фактом крадіжки майна у позивача, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Дійсно, згідно ст.ст. 3, 28 Конституції України, 289 Цивільного кодексу України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Фізична особа має право на особисту недоторканність. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Відповідно до ст.ст. 297, 299 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу його честі та гідності, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право на звернення до суду про їх захист. Проте, статтями 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачений обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З позовної зави позивача вбачається, що підставою цього позову послужили відомості, які відповідачі надали під час їх допиту у якості свідків у кримінальному провадженні № 12015130430000099, відкритому за фактом вчинення 10 квітня 2015 року крадіжки товарно-матеріальних цінностей у [PERSON] (т. 2, а.с. 32-35), де вони зазначали, що від місцевих мешканців їм стало відомо про те, що перед своїм відїздом [PERSON] телевізор і тюнер, які нібито були неї викрадені, віднесла [PERSON]. Дані відомості позивач вказує недостовірними, які на її переконання принизили її честь, гідність, а також зашкодили її діловій репутації, у звязку з чим вона вимагає від суду визнати цю інформацію такою, що не відповідає дійсності, зобовязати відповідачів спростувати цю інформацію шляхом надання правдивих показів, а також вимагає від них відшкодування моральної шкоди. Ці вимоги позивача судом не можуть бути розцінені як обґрунтовані. Так, в п. 4 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 Верховний Суд України (далі за текстом Постанова) зазначив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин У своїй позовній заяві позивач змішала всі ці поняття до купи та не вказала, яким саме чином ці відомості формують негативне уявлення у громадян і в правоохоронних органах уявлення про те, що вона неправдива людина і здатна на обман, оскільки ці відомості відповідно до чинного процесуального законодавства не повинні розголошуватись, тим більше, що для перевірки та оцінки цих відомостей встановлений спеціальний порядок. Саме про це у своїй Постанові наголосив Верховний Суд України (див. п. 17 Постанови), з якої йдеться, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідачі під час допиту їх у якості свідків у вказаному вище кримінальному провадженні навмисно надали такі відомості з метою її опорочення, приниження чи з інших підстав, суд вважає вимоги позивача до відповідачів безпідставними, тому у задоволенні її позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed