Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі, еквівалентній 875 278,00 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі та покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.2011 року вона позичила відповідачеві 40 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повертати ці кошти частинами (з розстроченням) із остаточним терміном повернення не пізніше 10.10.2011 року, про що між ними був укладений договір позики, Однак, в порушення умов договору позики, відповідач лише частково повернув позивачу борг в сумі 3 000,00 доларів США, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з нього гривневий еквівалент боргу, що складається з неповернутої частини позики в розмірі 37 000,00 доларів США, процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 6 637,00 доларів США, трьох процентів річних в сумі 2 271,00 доларів США та передбаченої договором неустойки за невиконання відповідачем зобов'язань в розмірі 829 170,00 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав, наведених в позові. На вимогу суду надав оригінал договору позики, який залучений судом до матеріалів справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив задовольнити вимоги позивача частково. Визнаючи основний борг відповідача у розмірі неповернутої частини позичених коштів та суму нарахованих процентів за користування позикою, просив застосувати спеціальний строк позовної давності в один рік до вимоги про стягнення неустойки та зменшити її на підставі ч.3 ст.551 ЦК України у зв'язку з не співмірністю її розміру сумі основного боргу відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і подані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.06.2011 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої сторони укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1943. Відповідно до умов договору позики від 10.06.2011 року, позивач передала відповідачеві 40 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути ці кошти частинами (з розстроченням) у визначені умовами договору порядку та строки, але не пізніше 10.10.2011 року. Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін). Відповідач виконав зобов'язання з повернення боргу за договором позики не в повному обсязі, і неповернутими залишилися кошти в сумі 37 000,00 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позичальник) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У зв'язку з цим, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на її користь гривневого еквіваленту неповернутої частини позичених йому коштів в сумі 37 000,00 доларів США і задовольняє цю вимогу. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики від 10.06.2011 року не встановлені розмір і порядок одержання позивачем процентів за користування відповідачем позикою. Тому, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ. В заяві позивача вірно обраховано суму процентів за користування відповідачем позиченими у неї коштами з моменту укладення договору позики 10 червня 2011 року по день звернення в суд із позовом 29 жовтня 2013 року за періодами в залежності від суми залишку неповернутої частини позики та відповідного рівня облікової ставки НБУ в розмірі 6 637 доларів США, і суд задовольняє вимогу позивача про стягнення на її користь з відповідача гривневого еквіваленту саме цієї суми нарахованих процентів за користування позикою. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В п.4 договору позики від 10.06.2011 року сторони погодили, що прострочкою виконання зобов'язань відповідача за цим договором буде недотримання строку сплати будь якого з поточних платежів більш ніж на три дні. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач не здійснив повний розрахунок із позивачем з повернення їй позичених коштів у передбачений сторонами в договорі термін 10.10.2011 року, і отже є таким що порушив виконання зобов'язання з 13.10.2011 року. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позивачем правильно обчислений розмір трьох процентів річних від простроченої поверненням їй відповідачем неповернутої частини позики в період з 13.10.2011 року по 29.10.2013 року в розмірі 2 271 доларів США, і вимога позивача про стягнення з відповідача гривневого еквіваленту цієї суми також підлягає задоволенню. Згідно зі ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором. В п.5 договору позики від 10.06.2011 року сторони встановили, що за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідач повинен сплатити на користь позивача штраф (пеню) в розмірі 3,0 % від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня. Штраф (пеня) повинен бути сплачений в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять його умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Положення пункту 5 договору позики від 10.06.2011 року про неустойку відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Оскільки укладений сторонами договір позики від 29.12.2009 року є чинним, не розірваний, не визнаний в установленому порядку нікчемним чи недійсним, він підлягає виконанню. Відповідно до ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобов'язання. Позивачем вірно обрахований розмір передбаченої умовами договору позики неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання відповідачем зобов'язань з повернення позики із розрахунку 3,0 % за кожен з 747 днів прострочення в період з 13.10.2011 року по 29.10.2013 року в сумі 829 170,00 доларів США. Але суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про її стягнення лише частково. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав про сплив строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача неустойки. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в Листі № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності», якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. З огляду на це, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги представника відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки. При цьому суд виходить з того, що неустойка - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення і допоки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа неустойки така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується неустойка, окремо. Право на позов про стягнення неустойки за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже, в разі пропущення кредитором річного строку з моменту початку порушення боржником його прав, неустойка може бути ним обрахована, а судом має бути задоволена вимога про її стягнення за останній рік невиконання боржником своїх зобов'язань в межах строку позовної давності за основним зобов'язанням. З урахуванням викладеного, належна до стягнення з відповідача на користь позивача неустойка повинна обраховуватися за період з 29.10.2012 року по 29.10.2013 року, тобто за останні 365 днів перед зверненням позивача в суд із позовом, як результат перемноження трьох відсотків від розміру неповернутого боргу на 365 днів прострочення його повернення: 37 000 доларів США / 100,0 % Ч 3,0 % Ч365 днів = 405 150 доларів США. Крім того, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно висновків п. 27 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. Представник відповідача заявляв суду про зменшення неустойки, посилаючись на судову практику у справах такої категорії. Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки в цьому випадку вона втрачає свою стимулюючу функцію. Законодавець не наводить переліку обставин, які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обігу; форма і ступінь вини боржника, рівень виконання зобов'язання боржником перед кредитором; ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов'язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитами; відповідність допущеного відповідачем порушення розміру неустойки. Застосоване у нормі ч.3 ст.551 ЦК України поняття «значно» є оціночними і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Суд враховує вину відповідача в умисному порушенні зобов'язання. Проте, суд вважає розраховану позивачем належну на його думку до стягнення з відповідача на його користь суму неустойки завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, може бути зменшена судом. Серед обставин, які в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачеві неустойки суд виділяє поширеність в діловому обігу неповернення і несвоєчасного повернення боржниками позичених коштів, а також неспівмірність неустойки розміру основного боргу. Сума доданків неповернутої позики в розмірі 37 000,00 доларів США, процентів за користування відповідачем позикою в розмірі 6 637,00 доларів США та трьох процентів річних в розмірі 2 271,00 доларів США складає 45 908,00 доларів США. Суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки і приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про її стягнення частково - в розмірі, аналогічно розміру суми доданків неповернутої позики, збільшеної на три проценти річних та проценти за користування позикою 45 908,00 доларів США. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 10.06.2011 року складається із сум неповернутої частини позики, процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, трьох процентів річних в сумі та неустойки (штрафу, пені) і дорівнює 91 816,00 доларів США. Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи офіційний курс гривні до долара США, який був встановлений Національним банком України на 30.10.2014 року і діє на момент вирішення справи, на рівні 1 295,2788 грн. за 100 доларів США, належний до стягнення з відповідача на користь позивача гривневий еквівалент його боргу за договором позики в сумі 91 816,00 доларів США в національній грошовій одиниці дорівнює 1 189 273,18 грн. За правилом ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору в сумі 3 441,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 533, 546, 548, 549, 551, 610, 611, 625, 1046, 1048 - 1050 ЦК України та

Outcome: partial