Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати, що 1/2 частка квартири [ADDRESS] , яка куплена на ім`я [PERSON] , [INFO] , по Договору купівлі-продажу від 26.09.2003 року, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М., запис нотаріального реєстру №3482 - є особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 23.01.1993 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.09.2015 року. Від шлюбу є одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS] , при цьому 1/2 частина вказаної квартири була придбана за особисті кошти позивача, які вона отримала після продажу спадкової квартири, що залишилась після смерті її матері. Правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру було оформлено: 1/2 частка квартири - на [PERSON] , тобто дочку сторін у справі, а інша 1/2 частка квартири - на [PERSON] , тобто позивача у справі. Визначення 1/2 частки квартири особистою приватною власністю позивача потрібна їй, оскільки без встановлення цієї обставини ця частка квартири має статус спільного майна подружжя, оскільки набута під час шлюбу. Позивач до судового засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач також до судового засідання не з`явився, але до матеріалів справи долучено афідевіт, посвідчений 27.08.2018 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною А.А., згідно якого відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, підтвердив, що квартира [ADDRESS] , придбана за особисті кошти [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, сторони у справі з 23.01.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.09.2015 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.8,9). Від шлюбу є одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Як убачається з матеріалів справи, за час шлюбу сторін у справі було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.11,12). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на дочку сторін у справі - [PERSON] (1/2 частка) та на позивача - [PERSON] (1/2 частка) (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п.п. 2,3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є у тому числі, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частина 7 ст. 57 СК України передбачає, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Таким чином, враховуючи викладене та беручи до уваги, що спірну квартиру позивач придбала за особисті кошти, проти чого не заперечив відповідач надавши до суду заяву про визнання пред`явлених позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що 1/2 частка вказаної квартири є особистою приватною власністю позивача відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України та позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved