Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що на підставі договору найма житла від 14 листопада 2014 року їй та членам її родини була надана у користування двокімнатна квартира [ADDRESS]. В даній квартирі, крім позивача, зареєстровані її син [PERSON], дочка [PERSON] та співмешканець [PERSON], який проживав в квартирі до березня 2000 року, будучи зареєстрованим у квартирі до укладання позивачем договору найму. З березня 2000 року відповідач [PERSON] припинив проживання в квартирі, забрав свої особисті речі, не сплачує комунальні платежі. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований разом з позивачем у квартирі, яку вона наймає, позивач не може повноцінно користуватись нею. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала, клопотання про виклик свідків просила залишити без розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи між Комунальним підприємством «Житлогосп» та [PERSON] 14 листопада 2018 року було укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду (а.с. 5). За цим договором позивачу, її дітям та [PERSON] було надано у користування двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. З довідки КП «Житлогосп» від 28.11.2018 року № 33 встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] як наймач, її діти [PERSON] і [PERSON], а також співмешканець [PERSON](а.с. 6). Згідно акта-розпорядження від 14.11.2018 року, складеного майстром дільниці та паспортистом в присутності сусідів [PERSON] (проживає по [ADDRESS]), [PERSON] (проживає по [ADDRESS]), затвердженого директором КП «Житлогосп», встановлено що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2000 року. На момент перевірки 14 листопада 2018 року [PERSON] в квартирі був відсутній, особистих речей немає (а.с.7). Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач понад шість місяців без поважних причин не проживає в спірній квартирі, власних речей не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що реєстрація відповідача в житловому приміщенні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав наймача жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved