Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що житловий будинок на [ADDRESS] належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, хоча фактично приміщення будинку існують як окремі об'єкти і розміри їх часток та розподіл приміщень між співвласниками визначений правовстановлюючими документами, тому реєстрація належних позивачу приміщень будинку за ідеальною часткою є формальною і перешкоджає їй в реалізації правомочностей власника, а також у приватизації земельної ділянки. Просить виділити їй на турі ? частину житлового будинку в об'єкт самостійної власності у виді ізольованої квартири №1 та встановити порядок користування земельною ділянкою згідно із планом-пропозицією, виконаним ТОВ «Фірма-Приватзем», за яким у її користування виділити земельну ділянку площею 0,05 га. В судому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала суду письмову заяву про визнання позовних вимог та пояснила, що фактично приміщення будинку між сторонами розділені в окремі квартири. При цьому їй, відповідачу, належить в будинку 12/24, з яких 11/24 зареєстровані за нею на праві власності, а 1/24 зареєстрована на праві власності за її покійним батьком [PERSON], померлим [INFO] р., спадкове майно якого вона фактично, однак юридично не оформила. Проти запропонованого позивачкою порядку користування земельною ділянкою не заперечує, так як нею підписано план-пропозиція розподілу земельної ділянки. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом, і вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2012 року р. [PERSON] є власником ? частки домоволодіння [ADDRESS] і включає такі приміщення: 2-1 коридор, 2-2 коридор, 2-3 жила, 2-4 котельня, 2-5 кухня, 2-6 жила, сарай «Б», сарай «В», сарай «в», вбиральня «З», ? огорожі №1, житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 49, 5 кв.м.. Право власності позивача зареєстроване в КП РМБТІ 17.12.2012 р. . Відповідно до технічного паспорту на будинок на [ADDRESS], виготовленого КП «РМБТІ», вбачається. що належні співвласникам приміщення житлового будинку складають ізольовані квартири та мають окремі входи. Згідно із Звітом про оцінку майна, виконаної ТОВ «Бюро оцінки власності» станом на 17.09.2015 р. вартість ? частини житлового будинку, належної [PERSON], становить 103557, 91 грн. . Відповідно до архівної довідки, виданої 18.09.2015 р. за № 583/01-01 Архівним відділом Рівненської РДА, вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок позивача та відповідача, власником якого являвся у 1955-1957 роках [PERSON], має розмір 0,10 га. Згідно із Планом-пропозицією розподілу земельної ділянки в [ADDRESS], виготовленому ТОВ «Фірма-Рівнеприватзем» погодженому підписами позивача та відповідача, вбачається, що сторонам запропоновано виділити у користування по ? частині земельної ділянки, тобто, по 0,05 га кожному співвласнику для обслуговування належних їм частин житлового будинку. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності. Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками, при цьому право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 зазначається, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Приймаючи до уваги, що між сторонами по справі розподіл житлового будинку пропорційно до їх часток у праві спільної часткової власності на будинок проведений, фактично належні позивачу та відповідачу приміщення існують як окремі ізольовані об'єкти із окремими входами, порядок користування земельною ділянкою, на яких вони розміщені, встановлений пропорційно до часток співвласників у праві спільної часткової власності на жилий будинок, тому виділенням позивачу приміщень будинку у об'єкт самостійної власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою із виділення у користування позивачу 0,05 га її частини, права відповідача не порушуються, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved