Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 24.05.2011 року між нею та відповідачами, мотивуючи свої вимоги тим, що вона уклала спірний договір з метою не віддавати чималу суму коштів, які вона позичила, бо вважала, що є реальна загроза залишись без майна. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Наявних у справі матеріалів про права та обовязки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності сторін. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу ? частин житлового будинку від 24.05.2016 року, укладеного між [PERSON], як продавцем, [PERSON] та [PERSON], які діяли як законні представники малолітнього сина [PERSON], [INFO], як покупцем, було передано у власність [PERSON] придатні для використання ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: смт. Коцюбинське, вул. Руденка (вул.[PERSON]), будинок № 42. В правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України, від 21 січня 2015\~року у справі № 6-197цс14. слідує, шо згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. З обґрунтування позовних вимог викладених в позовній заяві слідує, що позивач уклала спірний договір з метою не віддавати чималу суму коштів, які вона позичила, бо вважала, що є реальна загроза залишись без майна, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним, проти чого не заперечують відповідачі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що спірний договір був укладений лише для виду, сторони заздалегідь знали, що він не буде виконаним, а тому його відповідно до вимог ст. 234 ЦК України слід визнати недійсним. На підставі наведеного та

Outcome: approved