Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 20 вересня 2002 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1368. Крім того, позивач просить повернути їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]» та встановити місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із матір'ю. Посилаючись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків з березня 2017 року та не ведуть спільне господарство. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що з 20 вересня 2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого повторно 22 квітня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, про складено відповідний актовий запис №1368 (а.с. 5). Від шлюбу позивач і відповідач мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого 30 січня 2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 21 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають двох малолітніх дітей. Позивач і відповідач впевнені, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім′ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. Вимоги позивача про відновлення свого дошлюбного прізвища «[PERSON]» - також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, сторони дійшли згоди про визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, суд приходить до висновку про задоволення означеної позовної вимоги. На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за позовною заявою у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved