Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проживає окремо. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітної плати до виповнення дитині повноліття. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.05.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 07.10.2019 року відмовлено відповідачу у проведенні судового засідання з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому останній позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Зазначив, що дійсно вони не проживали разом з лютого 2019 року по травень 2019 року, але матеріальну допомогу надавав. На теперішній час проживають разом, дружина та син знаходяться на його повному матеріальному забезпеченні, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього аліментів. Крім того зазначив, що на його утриманні знаходяться батьки пенсіонери та сестра [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства ІІІ групи, внаслідок чого потребує постійного та коштового лікування, ніде не працює, в його власності не перебуває будь-яке рухоме та не рухоме майно, натомість у власності відповідачки є автомобіль, який був придбаний за його кошти та кошти, які їм подарували на весілля та ј частину квартири [ADDRESS] . 09.09.2019 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив, в якій остання зазначила, що факт їх спільного проживання не має жодного значення до справи, оскільки матеріальної допомоги відповідач не надає отримує. Крім того, зазначила, що доводи відповідача, що він не має можливості сплачувати аліменти у вказаному вище розмірі у зв`язку з тим, що на його утриманні знаходяться батьки та менша сестра є необґрунтованими, так як його батьки працюють і отримують пенсію, а сестра разом зі своїм чоловіком проживає в Норвегії. Просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2014 року, відповідно до актового запису № 841, складеного Комсомольським районним у м. Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 626 від 06.08.2016 року, складеним Комсомольським районним ум.Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. З довідки №16-13/9918 від 19.07.2019 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч.2 ст. 182 СК України, передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене вище, матеріальне становище та потреби малолітньої дитини, положення ч.5 ст. 183 СК України, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу подання позовної заяви до суду та до повноліття останнього. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позовні вимоги про стягнення витрат на правовому допомогу підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, позивач надав договір про надання професійної правничої допомоги від 18.03.2019 року, укладений між адвокатом Панчук М.О. та [PERSON] , акт приймання-передачі виконаних робіт, детальний розрахунок виконаних робіт, яким вартість робіт оцінено у сумі 1000 грн., та квитанцію №0210 від 27.03.2019 року про сплату вказаної суми. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Що стосується витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., то вони задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial