Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому був уточнений та просила суд ухвалити рішення, яким визнати поруку, встановлену договором поруки №1 від 28.08.2008 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та нею, такою, що припинена. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що зобовязання поруки припинилсь, оскільки кредитор протягом шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України не звернувся до неї з позовом після зміни строку виконання основного зобовязання за договором про іпотечний кредит № 2425-н від 28.08.2008 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» пред'явленням вимоги про повне дострокове повернення кредиту за № 26/8794 від 30.10.2009 року. В судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце його проведення повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечував. В судове засідання з'явився представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», проти позову заперечував та просив залишити його без задоволення. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 2425-Н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 520000 гривень, зі сплатою 20% річних, строком користування до 28.06.2016 року. 28.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором про іпотечний кредит, 28.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого вона зобовязалась солідарно та в повному обсязі відповідати за виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно п. 6.3. договору поруки № 1 від 28.08.2008 року, договір вступає в силу з дати його підписання сторонами, та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Ідентична правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.07.2012 року у справі № 6-78цс12 та в постанові від 10.09.2014 року у справі № 6-32цс14. Отже, в договорі поруки № 1 від 28.08.2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором або поручителем за цим договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту також передбачено умовами договору про іпотечний кредит № 2425-Н від 28.08.2008 року. Згідно п. 3.4 договору про іпотечний кредит, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та або майновим поручителем будь-яких зобовязань за іпотечним договором. При цьому зазначеним пунктом договору також вказується, що виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Згідно п. 7.3., будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані листом, на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього договору. Пред'явлення вимоги про повне дострокове повернення кредиту також передбачено ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору, якою встановлено, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. В постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-223цс16 Верховний Суд України зазначив, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту. На підставі положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ВАТ «Державний ощадний банк України» реалізувало своє право вимоги дострокового повернення кредиту шляхом пред'явлення відповідної вимоги. Відповідно до вимоги про повне дострокове повернення кредиту за № 26/8794 від 30.10.2009 року, банк вимагає в [PERSON] повного дострокового повернення кредиту та зазначає, що у разі невиконання приведених вимог, банк звернеться до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. Згідно з положеннями частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. В постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14 Верховний Суд України зазначив, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. В приведеній постанові Верховний Суд України також зазначив, що у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Частиною 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» також встановлено, що обов'язок повного дострокового повернення кредиту виникає в позичальник після одержання відповідної вимоги від кредитора. Таким чином необхідно дійти висновку, що строк виконання основного зобовязання змінюється після отримання позичальником вимоги про повне дострокове повернення кредиту, а відтак цей юридичний факт підлягає встановленню судом. Представником позивача окрім вимоги про повне дострокове повернення кредиту за № 26/8794 від 30.10.2009 року, були надані суду також копія опису вкладення та конверту, на яких міститься штемпель, з якого вбачається, що вказана вимога була направлена ВАТ «Державний ощадний банк України» 13.11.2009 року. Відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» рекомендоване повідомлення про вручення вказаного поштового відправлення, з якого суд мав би можливість встановити дату отримання згаданої вимоги [PERSON], не надав. В судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON], яка повідомила, що вимога ВАТ «Державний ощадний банк України» про повне дострокове повернення кредиту за № 26/8794 від 30.10.2009 року була отримана нею 19.11.2009 року. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином строк виконання основного зобов'язання за договором про іпотечний кредит № 2425-Н від 28.08.2008 року був змінений 19.11.2009 року, тобто є таким що настав, у звязку з чим передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом 22.11.2012 року, тобто через 3 роки та 3 дні після предявлення вимоги про повне дострокове повернення кредиту за № 26/8794 від 30.10.2009 року. Таким чином ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до поручителя [PERSON] поза межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а відтак зобовязання за договором поруки №1 від 28.08.2008 року припинились. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved