Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2010 року. В шлюбі 25 квітня 2011 року народився син [PERSON], 15 серпня 2013 року народилася дочка [PERSON], 15 серпня 2013 року народився син [PERSON]. Покликається на те, що з відповідачем тривалий час не проживають як подружжя, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинено. Вважає, що подальше збереження сімї є недоцільним, шляхів для відновлення шлюбних відносин немає. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не займається їх вихованням. В добровільному порядку вирішити питання по утриманню дітей вони не можуть. Просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який був укладений 11.11.2010 року, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? части від заробітку (доходів) щомісячно. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не зявилась, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений судом про день і час слухання справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 059965 від 11 листопада 2010 року шлюб між сторонами зареєстрований 11 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1593 (а.с. 7). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сімї неможливе, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. \~ \~ \~ \~За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 138175 від 05 травня 2011 року [PERSON], свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 180777 від 27 серпня 2013 року [PERSON], свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 180776 від 27 серпня 2013 року [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] є її батьком (а.с. 15-17). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~В силу ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. \~ \~ \~ \~З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд встановив, що відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не зявився, не подав відзив на позову заяву, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати аліменти з [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Outcome: approved