Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], 2014 року народження, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач включно до квітня 2014 року спілкувався з нею, не відмовлявся від дитини. Їй відомо, що відповідач має сина від першого шлюбу, якому вони разом купували подарунки. Просила позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву по розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги не визнає, сторони проживали разом до жовтня 2013 року, тому вважає, що [PERSON] не може бути його сином. На його утриманні знаходиться син [PERSON], [INFO] року, ним сплачуються аліменти за рішенням суду у розмірі ? частини всіх видів заробітку на утримання дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 02 грудня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. На підставі статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу № 4 Декларації прав дитини, ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1089 р., ст. 180, 181, 191 Сімейного кодексу України, як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини, отже, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача в частині невизнання батьківства стосовно малолітнього [PERSON], 08 жовтня 2014 року, оскільки жодного доказу в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України, відповідачем на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Відповідач [PERSON] працює, має щомісячний регулярний дохід, а тому відповідно до ст. 183 СК України можливо визначити розмір аліментів у частці від його заробітку ( доходу). Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні розміру аліментів, суд приймає до уваги вимоги ст. ст. 180, 182 ЦПК України, а саме знаходження на утриманні відповідача малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З врахуванням доказів , які надані сторонами на підтвердження заявлених вимог та заперечень, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial