Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який не є її родичем. Відповідач з червня 2015 року в зазначеному домоволодінні не проживає, участі в утриманні житла, в сплаті комунальних послуг не берє, в добровільному порядку не бажає знятися з обліку за місцем реєстрації, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Тому, просить усунути їй перешкоди в користуванні спірним домоволодінням, визнавши [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, від неї надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 39). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, про що свідчать конверти, які повернулися на адресу суду (а.с. 35, 37). А отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання також не з'явився, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 38). Зі згоди позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачу по справі - [PERSON], яка змінила прізвище на «[PERSON]», про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 42), на праві власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6, 7). З довідки Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області № 1862 від 03.11.2016 (а.с. 26) видно, що за адресою: [ADDRESS], окрім позивача зареєстрований [PERSON] - відповідач по справі. З акту складеного мешканцями [ADDRESS] завіреного секретарем Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON], видно, що в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32) відповідач [PERSON] з 01 червня 2015 року не проживає. Як вказувала в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідач, який не є її родичами, залишається зареєстрованими у будинку позивача, не проживає в ньому більш 3 років, а саме з 01 червня 2015 року, місце його проживання позивачу не відоме, за місцем своєї реєстрації не з'являються, добровільно не бажають її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за ними житлової площі на час його не проживання в її будинку не існує, позивач вимушена сам сплачувати комунальні платежі за них, що негативно впливає на матеріальний стан позивача, та не дозволяє їй розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує її законні права користування та розпорядження власністю. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином дії відповідачів по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві власності майном, у вигляді домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], є неправомірними та такими що порушують її законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, у відповідності зі ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст. 391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 10 ЖК України, громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ст. 18 цього Кодексу управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно з ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України в разі відсутності особи понад установлені строки в місці постійного проживання, така особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку. Беручи до уваги, що відповідач не проживає з 01 червня 2015 року в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS], не користується ним, не утримує його в належному стані, не сплачує комунальну плату, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved