Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 19.12.2017 року близько 14 год. 45 хв. на подвір`ї житлового будинку [ADDRESS] собаки потенційно небезпечної породи ротвейлер, які належать відповідачці [PERSON] , накинулися на неї, внаслідок чого кобель породи «Ротвейлер» за кличкою «Ханк» вкусив її, за ліве передпліччя та ліве стегно, заподіявши шкоду її фізичному та моральному здоров`ю. Вона зателефонувала своєму чоловікові - [PERSON] , та повідомила про факт нападу на неї собак, який невідкладно викликав «швидку допомогу». Після чого, її було доставлено до травматологічного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №1», перебувала на стаціонарному лікуванні з 19.12.2017 року до 29.12.2017 року, заключний клінічний діагноз: основний: Обширні укушено-рвані рани лівого передпліччя, лівого стегна. МКБ: Т 14.1. 29.01.2018 року було проведено судово-медичне обстеження, яким встановлено, що ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби. 09.02.2018 року їй було поставлено діагноз - посттравматична нейропатія ліктьового нерва ліворуч з помірним порушенням функції кисті. Крім того, вона вимушена була звернутися за консультацією до лікаря-хірурга, який 14.02.2018 року, виявив у неї чисельні посттравматичні рубці лівої верхньої і лівої нижньої кінцівки та надав рекомендації щодо подальшого лікування та повторного огляду через 3 місяці, та вирішення питання щодо можливої корекції рубців. Відповідач спочатку погодилась врегулювати мирним шляхом в досудовому порядку вказану ситуацію, зумовлену спричиненням її домашньою твариною шкоди фізичному та моральному здоров`ю, про те згодом відмовилась. 14.02.2018 року вона звернулася до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована в журналі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №3030, однак відповідні відомості правоохоронними органами до ЄДРДР внесені не були. В зв`язку з цим, 01.03.2018 року вона повторно звернулася до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про кримінальне правопорушення, яка була також зареєстрована в журналі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №3928. 02.03.2018 року за вказаною заявою до ЄДРДР було внесено відомості про кримінальне провадження №12018040710000441 за ч. 1 ст. 122 КК України. Загалом, на день подання позовної заяви, на лікування нею витрачено 20588,00 грн. Крім того, їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вона дуже злякалася нападу розлючених собак, відчула почуття страху та жаху. На сьогоднішній день панічно боїться великих та не знайомих собак, оскільки на вулицях є багато домашніх та безпритульних собак вона часто боїться взагалі виходити з дому. Вказане спричиняє не можливість активно продовжувати її громадське життя, ходити в магазин чи на прогулянку, без почуття постійної тривоги. Також, вона отримала болючі ушкодження, перенесла запальний процес, що в свою чергу спричинило хвилювання, депресію, безсоння від болю або страшні сновидіння, у разі якщо вдасться заснути. Стан її здоров`я потребує тривалого відновлення, що спричинює негативні емоції та переживання, впливає на реалізацію її намірів стосовно роботи, відпочинку. Так як постійно вимушена спілкуватися з лікарями, адвокатами, представниками правоохоронних органів та близькими, які задають питання про те, що трапилося, вона вимушена знову все це згадувати, що призводить до негативних емоцій і порушення стосунків з оточуючими. На тілі залишилися рубці (шрами), у зв`язку з чим також постійно знаходиться у стані пригніченості. Вважає, в наслідок таких обстави, їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює 50000,00 грн. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 20588,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., а також судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 12.06.2019 року присутня не була. 03.04.2019 року в судовому засіданні суду пояснила, що 19.12.2017 року прибирала у будинку відповідачки за адресою: [ADDRESS] . У відповідачки є дві собаки та коли вона вийшла прибирати на веранду, собаки вистрибнули з загорожі та накинулись на неї, одна з них напала на неї та покусала її. В неї було відро, за допомогою якого, їй вдалось ним махнути та забігти в будинок. Після чого, вона зателефонувала своєму чоловіку, приїхав до неї він та хазяйка [PERSON] . Чоловік викликав швидку медичну допомогу та вони поїхала в лікарню. [PERSON] її запевнила, що оплатить все лікування. Гроші давала 19.12.2017 року в розмірі 2000,00 грн., 20.12.2019 року 5000,00 грн., також перевела на карту 04.01.2018 року 2000,00 грн., 09.01.2018 року 2500,00 грн., 19.01.2018 року 1000,00 грн., 25.01.2018 року 2000,00 грн. та 10.02.2018 року був переказ. Протягом двох етапів лікування передавала ліки, а на третьому етапі коли вона зателефонувала [PERSON] та сказала, що їй потрібні ліки та гроші на лікування, то вона їй відповіла, що їй це набридло. Також, сказала подавати позов до суду. З цього часу вона почала лікуватися за свої кошти. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в жодне судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судові засідання, призначені на 17.04.2019 року та 12.06.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про дату судового засідання, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, суд визнає, що представник відповідача не з`явився до суду без поважних причин. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливим провести судове засідання без участі сторін. Відповідач [PERSON] скористалась правом надання відзиву на позовну заяву, згідно якого просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Підтвердили факт того, що 19.12.2017 року [PERSON] покусали собаки відповідача. Крім того, зазначила, що відповідачем було надано матеріальну допомогу на лікування, що в цілому склала 24326,49 грн., з яких 19.12.2017 року було надано кошти в розмірі 2000,00 грн. та 5000,00 грн., 04.01.2018 року перехована на карту 2000,00 грн., 09.01.2018 року перераховано 2512,56 грн., 19.01.2018 року перераховано 1005,03 грн., 25.01.2018 року 2500,00 грн., 06.02.2018 року перераховано 600,00 грн., 10.02.2018 року перераховано 3500,00 грн. про що надано копії банківських чеків, але не в повному обсязі. Також, відповідачка купувала [PERSON] ліки 03.01.2018 року на суму 1375,75 грн., 15.01.2018 року на суму 1614,75 грн., 17.01.2018 року на суму 375,00 грн., про що надано відповідні квитанції, окрім квитанції від 17.01.2018 року. Тому, вважає, обов`язок щодо відшкодування шкоди [PERSON] виконано в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач це його дружина, вона зателефонувала йому 19.12.2017 року, плакала та повідомила, що її покусали собаки. Він приїхав до дружини за адресою де мешкає відповідач [PERSON] , яка також приїхала в цей час до себе до дому. Коли він побачив свою дружину, то вона була вся в крові, він викликав швидку медичну допомогу, коли їхав в таксі. Дивитись на дружину було страшно, у неї були великі рвані рани від укусів собак та вона була в крові. Він разом з дружиною поїхали на машині швидкої медичної допомоги до Міської лікарні №1. [PERSON] після лікарні привіз позивачку додому, але вона стала погано себе почувати, втрачала свідомість, тому свідок на своєму авто відвіз її знову в лікарню. [PERSON] спочатку, коли дружина була в лікарні, матеріальну допомогу надавала. Приблизно, у лютому 2018 року [PERSON] відмовилась відшкодовувати витрати на лікування, говорила, що їй це набридло та щоб вони звертались до суду. Весь цей час він дружині допомагав, відвідували психолога та лікарів, дружина здавала аналізи, останні аналізи показали, що є погіршення у її здоров`ї. Після того, як відповідач відмовилась надавати кошти на лікування, то вони стали витрачати свої кошти, тому й звернулись до суду для стягнення матеріальної допомоги в судовому порядку. На питання представника позивача відповів, що його дружина прибирала в будинку [PERSON] приблизно рік. Коли хазяйка покидала свій будинок, вона випускала собак з вольєру. Дружина йому зателефонувала після обіду, коли він приїхав до неї, то собаки були у дворі, а не у вольєрі. [PERSON] зайшла у двір, завела своїх собак у вольєр та після цього він зайшов. Дружина пояснила, що на веранді є огородження приблизно 1 метр в висоту та є калітка, вона виходила на веранду витирала перила, мила вікна з зовнішньої сторони. Витратили своїх коштів на лікування дружини дуже багато. Суд, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, вислухавши свідка, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2017 року близько 14 годині 45 хвилин на подвір`ї житлового будинку [ADDRESS] собака потенційно небезпечної породи ротвейлер, яка належать [PERSON] , накинулися на [PERSON] , внаслідок чого кобель породи Ротвейлер за кличкою Ханк вкусив за ліве передпліччя та ліве стегно. Даний факт визнаний сторонами, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З карти виїзду швидкої медичної допомоги за №397 від 19.12.2017 року та довідки №443 від 09.02.2018 виданих КЗ «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» ДОР, вбачається, що [PERSON] 19.12.2017 року було доставлено до травматологічного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №1», де була проведена хірургічна обробка ран та встановлено діагноз - укушено-рвані рани лівого передпліччя, лівого стегна, та призначено подальше лікування (а.с. 10, 11, 12). Відповідно виписки з медичної карти (амбулаторного) стаціонарного хворого №4681 виданої КЗ «Криворізька міська лікарня №1», [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 19.12.2017 року до 29.12.2017 року, заключний клінічний діагноз: Обширні укушено-рвані рани лівого передпліччя, лівого стегна. МКБ: Т 14.1. (а.с. 13). Згідно висновку спеціаліста Судово-медичного експерта (обстеження) №150 (період обстеження з 29.01.2018 року по 09.02.2018 року) встановлено, що у [PERSON] виявлені укушено-рвані рани лівого передпліччя та лівого стегна, посттравматичної нейропатії ліктьового нерва ліворуч з помірним порушенням функції кисті, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів). Характер виявлених ушкоджень при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (синці з нечіткими контурами, скоринки саден над рівнем шкіри, дані медичних документів), свідчить, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваною. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби, п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених МОЗ України від 17.01.1995 №6 (а.с. 14-15, 16). Відповідно консультації в.о. завідувача нейрохірургічного відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2 ДОР» 09.02.2018 року [PERSON] поставлено діагноз - посттравматична нейропатія ліктьового нерва ліворуч з помірним порушенням функції кисті (а.с. 19). 14.02.2018 року доцентом кафедри хірургії виявлено у [PERSON] чисельні посттравматичні рубці лівої верхньої і лівої нижньої кінцівки та надано рекомендації щодо подальшого лікування та повторного огляду через 3 місяці та вирішення питання щодо можливої корекції рубців (а.с. 20). З довідки Центральної ветеринарної лікарні №88 та листа Криворізької міжрайонної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за №186 вих/10-05 від 06.04.2018 року слідує, що [PERSON] має собаку (кобеля) породи ротвейлер, за кличкою Ханк, 2 роки, масть чорна. З якої також слідує, що 23.12.2017 року [PERSON] звернулась до Криворізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та надала собаку - кобеля породи Ротвейлер за кличкою Ханк для карантинування у зв`язку з нанесенням ним укусів 19.12.2017 року [PERSON] , цього ж дня власницею собаки надано паспорт на тварину з відміткою про щеплення проти сказу (а.с. 35, 36). 02.03.2018 року за заявою [PERSON] було внесено відомості про кримінальне провадження правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 12018040710000441 за ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 39). Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 23.12.2009 №3645 затверджено Правила утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними у м. Кривому Розі. Пунктом 1.6. Розділу 1 Правил передбачено, що відповідальність за дії тварин несуть їх власники. Шкода, заподіяна третій особі внаслідок агресивної або непередбачуваної дії тварини, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує, згідно з вимогами чинного законодавства. Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 Правил утримання домашніх та інших тварин у місті ґрунтується, зокрема, на таких принципах, як забезпечення безпеки життя та здоров`я людей при утриманні і поводженні з тваринами; відповідальності за порушення цих Правил, жорстоке поводження з тваринами. Згідно з п. 3.1. Розділу 3 Правил особи, які утримують домашніх та інших тварин, зобов`язані дотримуватися вимог цих Правил, правил громадського порядку, ветеринарних норм, не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб, не створювати загрози для безпеки людей; відшкодовувати фізичним та юридичним особам збитки, що нанесені тваринами, у визначеному чинним законодавством порядку. Згідно з п. 24 додатку до Правил утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними у м. Кривому Розі «Перелік порід собак, яких визнано потенційно небезпечними» порода «Ротвейлер» відноситься до потенційно небезпечної. Частиною 4 ст. 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1187 вказаного Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З наданих [PERSON] суду товарних чеків вбачається, що розмір грошових коштів, які було витрачено останньою на лікування в наслідок укусу собаки, склав 8081,24 грн. (а.с. 41-45). Отже, суд дійшов висновку, що дійсно [PERSON] має бути відшкодовано матеріальну шкоду [PERSON] оскільки відповідачем [PERSON] матеріальна допомога в повному обсязі відшкодована не була, але стягнути матеріальну шкоду з останньої слідує в розмірі, який є документально підтверджено належними доказами по справі, а тому стягує з відповідача на користь позивача 8081,24 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглядаючи вимогу позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді травми є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Судом встановлено, що саме внаслідок неправомірних дії відповідача [PERSON] є наслідком завдання моральної шкоди позивачу [PERSON] , тобто встановлено причинно-наслідковий зв`язок, що знайшло своє підтвердження при розгляді справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої [PERSON] моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим, життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому стягує з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 20000,00 грн. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, урішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно положеньст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що правничу допомогу у справі позивачу [PERSON] надавав адвокат Морозов Є.Є. (Адвокатське бюро «Євгенія Морозова»), на підставі договору про надання правничої допомоги від 29.03.2018 року, що слідує з копії ордеру (а.с. 54). До того, сам договір про надання правничої допомоги позивачем суду наданий не був, тому порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо встановити не можливо. В позовній заяві надано попередній розрахунок судових витрат, розмір якого становить 8133,88 грн. з яких: сума сплаченого судового збору 705,88 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи 7428,00 грн. В підтвердження судових витрат суду надано позивачем [PERSON] копію платіжного доручення від 29.03.2018 року про оплату юридичних послуг в розмірі 7000,00 грн., отримувач АБ «Євгенія Морозова», довідку б/н ПН КМНО Рукавіциної Н.В. про сплату 300,00 грн. за посвідчення довіреності та платіжні доручення №228024019 на суму 34,00 грн. та № 228024019 на суму 10,00 грн. (а.с. 51, 52, зворот). Проте, акт приймання-передачі наданих послуг та детальний розрахунок витрат виконаних робіт в матеріалах справи відсутній, що не дає суду можливість встановити фактично виконану адвокатом [PERSON] роботу під час надання правничої допомоги [PERSON] . З урахуванням вище викладеного, та відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому й відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, внаслідок не підтвердження їх документально. Вимоги позивача, в частині стягнення судових витрат, витрачених на посвідчення нотаріальної довіреності в розмірі 300,00 грн., суд також залишає без задоволення, оскільки в підтвердження надано довідку Приватного нотаріуса Рукавіциної Н.В., зі змісту останньої суд не має можливості встановити той факт, що довіреність посвідчена від імені [PERSON] на уповноваження певних дій саме [PERSON] та [PERSON] , зокрема остання не містить не даних про осіб, якім надано повноваження, а ні номеру за яким останню було зареєстровано в реєстрі (а.с. 52, 53). Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704, 80 грн. сплачений позивачем при зверненні до суду. На підстав викладеного та

Outcome: partial