Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свою вимогу тим, що з 2015 р. відповідач, бувша дружина її сина, за вказаною адресою не проживає, через що позивач не може вільно розпоряджатись своїм майном, що значно обмежує її права як власника. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належно, причин неявки до суду чи заперечень не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що позивач є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданих позивачем доказів, відповідач з 2016 р. в зазначеному будинку не проживає. Оскільки понад рік відповідач не проживає у зазначеній будинку, але самостійно не знялась з реєстраційного обліку, зазначене порушує право позивача як власника та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції У країни, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1 статті 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2 статті 321 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, вони підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на житлове приміщення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved