Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №922 від 24.01.2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Свої вимоги мотивувала тим, що 24.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №922 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 34 652 грн. 84 коп., за період з 31 серпня 2010 року по 12 жовтня 2016 року. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість, яка стягнута з позивача не є безспірною. Вказує, що при вчиненні вищезазначеного виконавчого напису, нотаріусом Завалієвим А.А. було порушено вимоги, щодо перевірки наявності безспірної заборгованості, а відповідачем не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, оскільки 06.07.2015 між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» виник спір щодо неправомірного списання коштів шахрайським шляхом у розмірі 9 458 грн. 80 коп. за оплату телекомунікаційних послуг EASYPAY KYIV з кредитного рахунку позивача № [NUMBER] з встановленим лімітом 15 000 грн. 00 коп. 09.09.2016 [PERSON] було подано позовну заяву до Вишгородського районного суду про стягнення коштів з АТ КБ «ПриватБанк» Вишгородського відділення Філії «Київське РУ» на користь позивача у розмірі 32 059 грн. 05. коп., з яких 26 430 грн. 97 коп. - заборгованість по кредитному рахунку, яку нарахував банк, 628 грн. 08 коп. - сума пені, та 5 000 грн. 00 коп. - сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Ухвалою від 15.09.2016 Вишгородським районним судом Київської області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Вишгородського відділення філії «Київське РУ» АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів. Також позивач зазначала, що виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи; даний виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення; у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Крім того, посилалась на те, що виконавчий напис в даному випадку викладений повністю на спеціальному бланку, що не прикріплений до аркушів паперу з таблицею під назвою «Розрахунок заборгованості за договором» без вказання номеру такого договору та дати укладення, та без зазначення особи, яка підписувала даний розрахунок. Отже, ні оригінал кредитного договору, ні засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості відповідачем нотаріусу не надані. Вважає, що за відсутності таких документів нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису. Крім того, у приватного нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною. На підставі зазначеного просила суд про задоволення позову. 28.01.2020 від адвоката позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копій наступних документів: постанова про відкриття виконавчого провадження №54221821 від 04.07.2017; витяг з автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 28.01.2020; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер про надання правничої допомоги. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі. 27.02.2020 від третьої особи - приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. надійшли копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис 24 січня 2017 за реєстровим №922. 02.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача в повному обсязі не визнає позовні вимоги. Зазначав, що 31.08.2010 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит з встановленим кредитним лімітом. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Представник відповідача вказував, що [PERSON] оспорювала вчинену 06.07.2015 транзакцію на суму 9458,80 грн., проте згідно наданих судових рішень по справі №363/3498/16-ц їй відмовлено в задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача посилався на те, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість (нотаріально посвідчені угоди, опротестований вексель тощо). Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи, відповідно до вимог чинного законодавства, а саме договір, котрий складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщенні на загальнодоступному вебсайті Приватбанку; виписку-розрахунок про заборгованість, вимогу про усунення порушень, опис поштового вкладення та чек оплати поштових послуг з відправлення вимоги про усунення порушень. Таким чином, вважає, що припущення позивача про ненадання приватному нотаріусу кредитного договору є необґрунтованими. Вказував, що АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису для стягнення заборгованості відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 Переліку документів, а саме: кредитний договір №б/н від 31.08.2010 р.; засвідчений Банком розрахунок про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції з видачі готівки та погашення заборгованості. А тому, відсутні підстави вважати незаконними дії нотаріуса. На підставі зазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подали. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №922 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 31 серпня 2010 та розрахунку заборгованості за договором станом на 12.10.2016, грошових коштів у сумі 34 652 грн. 84 коп., за період з 31 серпня 2010 року по 12 жовтня 2016 року. Звертаючись до суду з позовом позивач посилалась на те, що заборгованість, яка стягнута з неї не є безспірною. Зазначала, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом Завалієвим А.А. було порушено вимоги, щодо перевірки наявності безспірної заборгованості, а відповідачем не дотримано вимог Закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, оскільки 06.07.2015 між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» виник спір щодо неправомірного списання коштів шахрайським шляхом у розмірі 9 458 грн. 80 коп. за оплату телекомунікаційних послуг EASYPAY KYIV з кредитного рахунку позивача № [NUMBER] з встановленим лімітом 15 000 грн. 00 коп. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, на що слід зазначити наступне. У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пунктів 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного суду України від 05 липня 2017 року № 754/9711/14-ц зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З наданої суду позовної заяви вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. В поданому відзиві, представником відповідача не наведено належних доказів щодо безспірності заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, між сторонами існував та існує не вирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved