Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на виїзд їхньої із відповідачем доньки [PERSON], [INFO], за межі території України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] від шлюбу з відповідачем у них народилася донька - [PERSON] Зазначила, що відповідач в добровільному порядку згоди на виїзд за кордон доньки для відпочинку, участі в екскурсійних поїздках не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки, що стверджується розпискою про повідомлення про судове засідання. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - служба у справах дітей Городоцької районної державної адміністрації Львівської області не направила в суд свого представника, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яка знаходиться в матеріалах справи, заяви про розгляд справи за відсутності її представника не подала, про причини неявки такого суд не повідомила. З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами, зокрема, відповідно до положень ст. 18, 19 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), діє принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Зі змісту ст.141 СК України вбачається, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року передбачено, що оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Згідно ч.4 п.4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1603 від 21 грудня 2004 року, за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформлюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що 25.11.2007 року Завидовицькою сільською радою Городоцького району Львівської області зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с.4), в якому [INFO] народилася донька - [PERSON] (а.с.4зв.). Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] в обгрунтування свої позовних вимог покликається на те, що відповідач в добровільному порядку згоди на виїзд за кордон доньки не надає, про що вона також зазначала і судовому засіданні. Разом з тим, позивачем не надано, а судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, що підтверджували б факти чинення відповідачем - [PERSON] перешкод у виїзді малолітньої доньки - [PERSON] за кордон. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач просить надати дозвіл на неодноразові виїзди за кордон неповнолітній [PERSON] без згоди батька [PERSON], однак законодавець, з огляду на наведені положення закону, передбачив таке право на одноразовий виїзд за рішенням суду, крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, що підтверджували б факти чинення відповідачем перешкод у виїзді доньки за кордон, ненадання на це свого дозволу, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed