Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. З урахуванням поданих уточнень, позовні вимоги обґрунтувала тим, що її матері [PERSON], на праві власності належав будинок [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 737 кв. м. [PERSON]. 17 грудня 2009 року мати померла і [PERSON] успадкувала вказане домоволодіння. 01 червня 2004 року, колишній власник домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] отримала рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1485 «Про дозвіл реконструкції житлового будинку з надбудовою другого поверху і будівництвом прибудови» та розпочала будівництво більшого будинку. 23 жовтня 2004 року [PERSON] продала даний будинок відповідачам, які завершили будівництво свого будинку в 2008 році. Так, відповідачами при будівництві свого домоволодіння було порушено права позивача, а саме: будинок збудовано без відступу від паркану що передбачено ДБН, що призвело до затемнення частини її земельної ділянки; на земельну ділянку позивача постійно стікає вода з даху відповідачів; також відповідачами було порушено вимоги ДБН, в будівництві стіни яка виходить на земельну ділянку позивача та яка повинна бути без вікон; відповідачами було збудовано паркан на частині земельної ділянки, якою користується позивач впритул з гаражем (сараєм) позивача, піднявши частину даху сараю та таким чином зруйнувавши його; окрім того будинок відповідачів збудовано на земельній ділянці якою користується позивач. Все це порушує права позивача, тому вона просить суд зобов'язати відповідачів відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом перебудови свого будинку № [ADDRESS], а саме забезпечити відстань від стіни свого будинку до межі із земельною ділянкою позивача до 3 метрів, виконати проект посилення конструкції огорожі, її вологозахисту та дренажу зайвої вологи з насипного грунту, закрити вікна, які виходять на подвір*я будинку [ADDRESS], змінити напрямок зливу води, відремонтувати стіну та дах гаража (сарая) який належить позивачу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача пославшись на те, що їх будинок було збудовано з дотриманням всіх вимог передбачених діючим законодавством. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] такими що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], право власності зареєстроване 12 січня 2011 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію /а.с.21/ Власниками будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] право власності зареєстровано 06 грудня 2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності /а.с. 76/. Так, згідно договору купівлі продажу від 23 жовтня 2004 року відповідачі придбали у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0330 га розташовану за адресою [ADDRESS] /а.с. 73/ та об'єкт не завершено будівництва /а.с. 71/. 17 листопада 2005 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] /а.с. 74-75/. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2009 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. /а.с. 77-78/. 03 листопада 2010 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили 25 січня 2011 року, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частинах на домоволодіння [ADDRESS] /а.с. 79-80/. Даним рішенням встановлено, що після закінчення будівництва домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в передбаченому законом порядку звернулися до інспекції ДАБК Дніпропетровської обласної ради щодо введення в експлуатацію самовільно збудованого об'єкту нерухомості, отримали сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам. Частина 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини. Отже викладенні позивачем обставини щодо не дотримання будівельних, протипожежних, санітарних норми, а також факт відсутності недоліків при будівництві будинку [ADDRESS] вже були встановленні рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року. Окрім того, твердження позивача про те, що паркан відповідачів збудований впритул до її гаража (сараю) з захватом частини її земельної ділянки, спростовується тим, що відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку ДП № [NUMBER] та ДП № [NUMBER] від 04 листопада 2004 раку відповідачам належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0330 га у межах згідно плану по [ADDRESS] /а.с.88-91/. Згідно акта перевірки дотримання вимог земельного законодавствя від 03 вересня 2010 року та припису 06 вересня 2010 року управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровську під час перевірки було встановлено, що земельна ділянка площею 0,0330 га по [ADDRESS] використовується власниками за цільовим призначенням та згідно меж плану земельної ділянки /а.с. 92-93/. Окрім того перевіркою встановлено, що межа земельної ділянки по [ADDRESS] проходить по стіні господарської споруди домоволодіння [ADDRESS] зі сторони домоволодіння 41 поруч з вказаною господарською спорудою розташований мур з червоної цегли який захищає земельну ділянку 41 від стіни зазначеної господарської будівлі, яка знаходиться в аварійному стані. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги позивача такими що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються вищенаведеними фактами. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed