Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 7/20 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] . Позов мотивований тим, що відповідно до заповіту, померла [PERSON] заповідача належну їй частину вищезазначеного будинку позивачу та [PERSON] , однак постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки померла право власності на нерухоме майно не зареєструвала. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подавши заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Від представника відповідача Данилівської сільської ради надійшла заява про слухання справи без його участі, просив винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого 31.08.2011 року секретарем виконкому Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області Верещак Т.М., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належний іїй будинок та земельну ділянку, яка прилягає до житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , заповідає сину [PERSON] та онуці [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2015 року, позов задоволено та - Визнано за [PERSON] право власності на 1\\10 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . -Визнано за [PERSON] право власності на 1\\10 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . -Визнано за [PERSON] право власності на 1\\10 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . -Визнано за [PERSON] право власності на 7\\20 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлого [INFO] . З вищезазначеного рішенн ясуду випливає, що померлій [PERSON] належать 7/20 частин спірного житлового будинку, однак остання за життя право власності не оформила. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95785252 від 0.08.2017 року за [PERSON] зареєстровано 11/20 житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки №876 від 03.07.2018 року, виданої «Західним бюро технічної інвентаризації» нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , за інвентаризовано за [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №146 від 06.02.2018 року, виданої виконкомом Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON] з 2001 року по день смерті проживала в Ѕ частині будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. За змістом приписів ст. 16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач є спадкоємицею за заповітом, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріусу. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса, разом з тим, інший спадкоємець [PERSON] спадщину не прийняв, відповідно до довідки №146 від 06.02.2018 року, виданої виконкомом Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON] з 2001 року по день смерті проживала одна, а тому позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню .

Outcome: approved