Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 24 вересня 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із позивачкою. Сімейні стосунки припинені з лютого 2011 року, у зв'язку із розбіжностями на побутовому підґрунті. Вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про поділ майна не виникає. Просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог. Шлюб просила розірвати, прізвище залишити «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на доручення суду із Маріупольського ВЦ № 138 Донецької області надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 вересня 2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 263, свідоцтво [NUMBER]. Сімейні стосунки припинені з лютого 2011 року. Спорів про поділ майна не виникає. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання . У зв'язку з цим суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved