Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) з кожного. Свій позов мотивувала тим, на даний час єдиним її доходом є пенсія за віком, яка станом на 07.08.2017 року складає 1884, 32 грн. Позивач самотня жінка похилого віку, чоловіка чи іншої близької людини, яка могла б допомагати їй та матеріально підтримувати немає. З 26.04.2017 року позивач фактично проживає в Онуфріївській центральній районній лікарні, оскільки вона не має де жити. Крім того, вона дуже часто хворіє, у неї цукровий діабет та часткова втрата зору, тому вона сама не в змозі обслуговувати себе і потребує стороннього догляду та постійного лікування, що потребує чимало коштів. Пенсії ледь вистачає на харчування і побутові предмети першої необхідності. Так як позивач за віком, станом здоров'я та сімейними обставинами потребує постійного догляду, медичної допомоги та побутового обслуговування, вимушена звернутись з цією позовною заявою до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також надав пояснення згідно поданого позову. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому позов не визнала та просила відмовити в його задоволені, а також надала пояснення що відповідають поданому запереченню на позов. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою з УПФ Світловодського об'єднаного УПФУ Кіровоградської області /а.с. 6/. Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 07.08.2017 року за № 1485 гр. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але проживала по [ADDRESS], На день обстеження матеріально-побутових умов перебуває в Онуфріївській ЦРЛ в зв'язку з тим, що лишилась без житла. Пенсіонерка, хворіє, незряча, потребує стороннього догляду, себе обслуговувати не спроможна. Позивач має шестеро дітей працездатного віку. Всі діти відмовились від матері, не цікавляться її життям та здоров'ям, не хочуть її знати /а.с.7/. Згідно виписок з Онуфріївської центральної районної лікарні № 1485, № 1764, №1257, №1105 позивач хворіє на цукровий діабет типу ІІ.ІХС, артроз правого колінного суглобу, контрактура правого колінного суглобу, а/с кардіосклероз. СН ІІА, ліпома грудної клітки /а.с. 9-12/. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначене зобов'язання, що належить до аліментних зобов'язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв'язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі. Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивача та її потреби у матеріальній допомозі, то суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору, виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3, 4 ст. 75 СК України. Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1, 2 чи 3 групи. Позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, тобто, згідно приписів закону вона вважається непрацездатною. Застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Судом встановлено, що позивачу призначено щомісячну пенсію за віком, розмір якої становить 1884,32 грн. /а.с. 6/. Отже, [PERSON] має дохід вище прожиткового мінімуму. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із того, що позивач отримує пенсію в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не є особою, яка потребує матеріальної допомоги. Дані положення також викладені в правовій позиції Постанови Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Крім того, позивач не надала суду доказів того, що її витрати щомісяця перевищують розмір пенсії, яку вона отримує, що свідчило б про потребу у матеріальній допомозі, та відсутність такої допомоги з боку відповідачів, що відповідно до вимог ст. 202 СК України покладало б на відповідачів обов'язок утримувати матір та давало суду підстави для задоволення вказаних позовним вимог. В позові [PERSON] зазначає, що вона є матір'ю відповідачів, однак на підтвердження цього нею не надано суду відповідних доказів (свідоцтв про народження дітей), окрім [PERSON] та [PERSON], а також доказів які б підтверджували зміну прізвища відповідачами. Таким чином, позивачем в обґрунтування своїх вимог, не надано доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Outcome: dismissed