Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку [PERSON], який був колишнім власником квартири. За вищевказаною адресою відповідач зареєстрований, але не проживає, у звязку з чим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нарахування за них відбувається, як за надані, чим порушуються права позивача. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 40 корп. 8 у будинку № 156 по пр. Сенявіна в м. Херсоні та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, представник позивача надала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 06.04.2017 року, є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.04.2017 року за № 19853018. Згідно довідки про склад сімї, виданої Приватною житлово-експлуатаційною фірмою «Реформа» від 23.05.2017 року за адресою: [ADDRESS], зокрема, перебуває на зареєстрованому обліку [PERSON], [INFO], але за даною адресою не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні. Конституцією України\~(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до\~Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст.\~379,\~382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383ЦК Українита\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає у житловому приміщені більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням у спірній квартирі, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття з реєстрації відповідача, то вони є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не відноситься до повноважень суду, з огляду на те, що відповідно до п.п.3, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, ст. ст.16,\~316,\~317,\~319,\~321,\~386,\~391,\~405 ЦК України,\~ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: partial