Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, вказуючи, що 08.05.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н. В. Відповідно до умов договору позики, позивач передав у власність відповідачу гроші в сумі 72000 грн., що складає еквівалент 6000 доларів США по курсу, встановленому Національним банком України на момент укладення даного договору, які відповідач прийняла у власність та зобов'язалась повернути до 08.05.2017 року. Підписання договору підтверджує факт передання коштів у позику. Позивач свої зобов'язання за договором виконала. Однак, незважаючи на сплив строку, в який мали бути повернуті грошові кошти, до теперішнього часу відповідач свої зобов'язання не виконала та борг позивачу не повернула. Усні вимоги позивача повернути грошові кошти відповідач ігнорує та ухиляється від повернення навіть частини позики, чим порушує взяті на себе зобов'язання. 11.05.2017 року позивачем було надіслано відповідачу заяву з вимогою про повернення коштів, але її за закінченням терміну зберігання було повернуто. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту. Борговий документ - договір позики знаходиться у позивача, що свідчить про те, що до теперішнього часу відповідачем грошове зобов'язання за договором позики від 08.05.2014 року не виконано. Станом на час звернення позивача з позовом до суду офіційний курс долара США до гривні складає 2601,7365 грн. за 100 доларів США, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 156104,19 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 179857,48 грн. та 3% річних в розмірі 757,00 грн., нарахованих за 59 днів прострочки, а всього стягнути 336718,57 грн. 04.07.2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначила, що 08.05.2014 р. вона звернулася до позивача з проханням надати їй в борг грошову суму у розмірі 72000 грн., на що позивач погодилась. В той же день між ними був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гаврилюк Н. В., відповідно до якого позивач передала у власність відповідачеві гроші в сумі 72000 грн. Проте одразу ж після укладення та підписання договору позики позивач не передала відповідачеві вказану в договорі суму коштів - 72000 грн. Вона сказала, що необхідна сума знаходиться у неї вдома. Вона запевнила відповідача, що з'їздить додому і привезе їй необхідну суму. Відповідач їй повірила, тому що вони давно знали одна одну. Але грошові кошти, які позивач зобов'язана була передати відповідачеві за договором позики, вона так і не отримала. Відповідач сподівалась, що гроші вона отримає пізніше, так як з позивачем була в добрих відносинах. Через півроку після складення договору позики відповідач зрозуміла, що гроші не отримає, а далі відпала і потреба в них. Договір позики відповідач вважала недійсним, так як це реальний договір і він вступає в силу після отримання грошей, тому не вважала, що її права порушені. Але позивач звернулась до суду з позовом про повернення коштів за договором позики, які фактично відповідачеві не надавала. У зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с. 50-51) . В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, заявила клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за договором позики від 08.05.2014 р. в розмірі 179857,48 грн. Просила стягнути з відповідача основну суму боргу за договором позики та трьох відсотків річник, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засідання, позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08.02.2018 р. сума боргу за договором позики складає 72000 грн., тому наразі позиція відповідача змінилась і цю суму він визнає. Ухвалою суду від 01.02.2019 р.позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування грошовими коштами у розмірі 179857,48 грн. - залишена без розгляду. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2014 р. між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н. В., зареєстровано в реєстрі за №1769, відповідно до якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 72000 грн., що відповідає 6000 доларів США, і вказана обставина підтверджується оригіналом вказаного Договору позики від 08.05.2014 р., який знаходився у позивача та долучений до матеріалів справи. (а.с.8). Строк повернення запозичених коштів, згідно умов Договору, сторонами визначений 08.05.2017 р. У вказаний строк відповідач позику не повернув, про що свідчить наявність у позивача оригіналу Договору позики. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08.02.2018 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус ХМНО Гаврилюк Н.В., про визнання недійсним договору позики від 08.05.2014 р. - у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.41-43). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій саме сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що позичальник - відповідач [PERSON] не виконала свого зобов'язання за Договором позики від 08.05.2014 р. та не повернула позикодавцю - позивачеві [PERSON] у строк до 08.05.2017 р. позичені кошти у розмірі 72000 грн., суд стягує з відповідача вказану суму боргу на підставі ст.1049 ЦК України. Крім того, суд з підстав, передбачених ст.625, ст.1050 ЦК України, стягує з відповідача на користь позивача три відсотка річних у розмірі 349 грн. 15 коп., виходячи з суми основного боргу у розмірі 72000,00 грн. (72000 грн. х 3% х 59 днів прострочки / 365 днів). За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 723,49 грн., пропорційно розміру позовних вимог, які задоволені судом. Доводи позивача про необхідність стягнення основного боргу та, відповідно, трьох відсотків річних, виходячи з розміру позики 6000,00 доларів США, є безпідставними, оскільки умовами Договору позики від 08.05.2014 р. чітко визначена сума позики - 72000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved