Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 11 вересня 2009 року між сторонами було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту припинення шлюбних стосунків, питання місця проживання сина було вирішено сторонами в позасудовому порядку, їх син залишився проживати разом з матір`ю за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Відповідач забирав сина на вихідні до себе, проводив з ним час та приймав участь у вихованні сина, враховуючи свій робочий час. Будь-яких перешкод у спілкуванні з сином позивач не чинила, оскільки в повній мірі усвідомлює необхідність спілкування дитини з батьком. На вихідні дні, а саме 22 травня 2020 року, відповідач забрав сина до себе, щоб провести з ним час. Але вже 26 травня 2020 року відповідач повідомив, що не збирається повертати сина додому, і взагалі вона не має права з ним спілкуватись, і, тим паче, проживати. З цього дня, позивач не лише не має інформації про стан, здоров`я, настрій її сина й, навіть, не має жодної можливості з ним поспілкуватись засобами телефонного зв`язку. Усі її намагання та спілкування з відповідачем не призводять до будь-якого порозуміння. В обґрунтування своїх вимог, [PERSON] зазначила, що проживає за адресою: [ADDRESS] у квартирі, де створено усі необхідні та належні умови для проживання сина [PERSON] , де до нещодавніх подій він постійно проживав разом з нею. Вона є фізичною особою - підприємцем, а її діяльність пов`язана з працею, яку вона здійснює з дому та яка надає їй можливість мати достатній час задля забезпечення необхідного догляду сину. Такий вид трудової діяльності надає їй, як матері, змогу планувати та відвідувати з ним шкільні та позашкільні заняття, додаткові розвиваючі заклади, тощо. [PERSON] знаходиться на обліку у спеціаліста невролога та потребує постійної уваги та виконання рекомендацій лікаря, які нею проводились постійно Вона має належний рівень доходу, який надає їй можливість забезпечити сину відповідний рівень життя, розвитку, надання необхідної медичної допомоги. Позивач посилається, що організація побуту дитини відповідає усім необхідним вимогам, син має організований побут, та будь-які зміни в установленому побуті для дитини можуть мати негативний характер, а дії відповідача наразі порушують не тільки її права як матері, так і можуть мати вкрай негативний вплив на психологічний та емоційний стан сина. У зв`язку з викладеним, позивач просила суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] з нею. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач позовні вимоги не визнав, в судовому засіданні пояснив, що дійсно забрав до себе сина, оскільки вважає, що його дружина веде аморальний образ життя, зустрічається з чоловіками та знайомить їх з сином, які можуть здійснювати відносно його сина [PERSON] фізичне та психічне насилля. Крім того, відповідач посилався на те, що у його колишньої дружини проблеми з психікою, які навіть призвели до спроби самогубства. Також позивач на разі проживає з батьками, які зловживають спиртними напоями. Зазначив, що син сам не хоче спілкуватись з матір`ю, яку називає не мамою, а [PERSON] . Син неодноразово скаржився йому, що мати його б`є та ображає, а тому він не хоче спілкуватись з нею та проводити час. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, думку малолітнього [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2009 року, Центральним районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб сторін по справі. Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що до 26 травня 2020 року дитина проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , яка займалась вихованням, розвитком, оздоровленням дитини. Встановлено, що з 26 травня 2020 року дитина проживає з батьком. Судом встановлено, що позивач по справі є фізичною особою-підприємцем, співпрацює з ТОВ «Глобал Інвест Груп» з листопада 2014 року в якості графічного дизайнера, за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується довідкою №1-01/06, наданою генеральним директором ТОВ «Глобал Інвест Груп» 01.06.2020 року. Доходи позивача за 2019 рік становлять 204767,34 грн., що підтверджується податковою декларацією. На час розгляду справи позивач проживає в квартирі [ADDRESS] , разом зі своїми батьками. Щодо належності та наявності всього необхідного для проживання, розвитку сина, працівниками Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради оглянуто та складено акт обстеження умов проживання від 03.06.2020 р., де зазначено, що у вищевказаній квартирі створені всі належні умови для проживання та виховання дитини. Будь-яких доказів умов проживання дитини у відповідача, а також матеріального забезпечення та характеристик особи відповідача останнім суду не надано. Судом встановлено, що з 26 травня 2020 року [PERSON] з дитиною спілкувалась тільки в присутності відповідача. Відповідно до психологічної характеристики психолога Центру сімейного дозвілля «Смайл» виявлено, що мати хлопчика [PERSON] привела його до психолога , оскільки у хлопчика спостерігали відхилення у поведінково-коммунікативній сфері - дитина проявляла себе тривожно-протестною поведінкою, не спілкувався з однолітками, проявляв агресію. В ході сумісної роботи були досягнуті значні покращення. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 01 вересня 2020 року № 4/4-443 комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд звертає увагу на те, що за період проживання дитини з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , остання займалась вихованням, розвитком, оздоровленням дитини, що відповідачем не заперечувалось. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд враховує, що для малолітнього віку дитини вкрай необхідний контакт з матір`ю незалежно від статі. В даному віці діти найбільш прив`язані до матері. Вона необхідна як опора, як образ формуючи [PERSON] особистості, як джерело безпеки і задоволення насущних потреб, тут формується почуття любові, ніжності, жалю і співчуття. На даний час, якщо дитина і далі буде жити з батьком, слід зазначити, що для нормального психоемоційного стану та відчуття благополуччя у малолітньої дитини, якій всього сім років, необхідна не тільки звична обстановка з усталеним колом спілкування, але вона ще повинна і відчувати себе психофізіологічне вільно, захищено та комфортно. Тому для дитини дуже важливо щоб у неї також було формовано почуття безпеки і підтримки. А для дитини таким притулком зазвичай служать поцілунок, голос, обійми і коліна матері, читання в ліжку, спільні прогулянки. Що в результаті допоможе дитині здійснювати посилений контроль, навмисне і постійне регулювання думок і поведінки. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками, які згідно зі ст. 153 СК України мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову 17 жовтня 2018 року, якою відступлено від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Як було встановлено судом, на час проживання дитини з матір`ю остання не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, проте, під час одної з таких зустрічей, [PERSON] вирішив, що дитина повинна проживати з ним та сина матері не повернув. Після цього дитина почала критично ставитись до матері, бачитись з нею не хотіла. У судовому засіданні малолітній [PERSON] , 26.06.2013 року пояснив, що хоче проживати разом з батьком, оскільки його мама ображає, б`є його лінійкою, зачиняє в туалеті. При цьому суд враховує, що дитина при наданні пояснень підтвердила тісний зв`язок з батьком, проте повторювала завчені фрази щодо образ його матір`ю та побиття, виказувала фантазії, що ставить під сумнів добровільність таких пояснень без впливу батька. При цьому суд враховує, що жодних доказів, які свідчили б про неналежне виконання відповідачем своїх материнських обов`язків, недбале або жорстоке ставлення до дитини, негативний вплив на її особистість, суду не надано. Тому,

Outcome: approved