Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати відповідача такими, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку за адресою квартири. Позов обґрунтовує наступним. Вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі зареєстрований також її син відповідач у справі. З серпня 2014 року відповідач в квартирі не проживає, відмовився зніматись з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, просив зняти його з реєстраційного обліку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заперечення на позов не надав. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 27.07.1995 року, договором дарування від 21.07.2008 року, договором дарування від 16.04.2015 року, свідоцтвом про право на спадщину від 27.07.2015 року, витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач зареєстрований у вище зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 04.09.2015 року. Відповідач є сином позивача та членом її сім'ї на підставі кровного споріднення (ст.3 Сімейного кодексу України), що підтверджується свідоцтвом про народження ІІІ-ЖС №278432 від 28.11.1984 року. Відповідач не проживає в зазначеному будинку з серпня 2014 року, що сторони не оспорюють. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обґрунтування позивачем позову ст.71 Житлового кодексу Української РСР є безпідставними, адже зазначена правова норма регулює правовідносини що склались при користуванні житловими приміщеннями державного і громадського житлового фондів. Натомість, ч.2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутній за адресою житлового будинку з серпня 2014 року, тобто понад 1 рік, крім того він сам просить зняти його з реєстрації за адресою квартири, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. В зв'язку з тим, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житлом, позов в частини зобов'язання Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню.

Outcome: partial