Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що у період спільного проживання з відповідачем у сторін народився син, [PERSON], який на даний час перебуває на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обовязку утримувати власну дитину до досягнення повноліття, коштів для забезпечення потреб дитини взагалі не надає. Позивач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась. Представник позивача надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, а також можливості винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом ч.ч. 4, 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до інформації виконавчого комітету Ватутінської міської ради місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою: [INFO], тож копія позову з додатками та судові повістки на імя відповідача надсилались за вказаною адресою. Таким чином, у розумінні ч.ч. 4, 5 ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак повторно у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив. Заперечення щодо позовних вимог, заяви про визнання позову чи про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Задовольняючи позов частково суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія 1-СР № 105276, виданого 17.11.2000 року Юрківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області, його батьком вказано відповідача [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно з відомостями трудової книжки [PERSON], [INFO], її за власним бажанням було звільнено 17.02.2017 року з посади начальника відділення звязку поштового відділення Ватутіно-3 Центру поштового звязку № 4. Інші відомості про її працевлаштування відсутні. Після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 144381, виданого 04.05.2017 року Ватутінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Відповідно до довідки № 231, виданої 31.07.2017 Ватутінським виробничим управлінням житлово-комунального господарства склад сімї [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Склад її сімї [PERSON], [INFO], син, та [PERSON], [INFO] Станом на день подачі позову [PERSON], [INFO], який є спільним сином сторін, виповнилось повних 8 років. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколу № 7 до неї, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.\~7,\~8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Водночас суд позбавлений можливості встановити обставини, які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, відповідно до ч.\~1 ст. 182 СК України, оскільки сторонами не надано жодних доказів щодо них. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Враховуючи встановлені обставини, та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження утримання [PERSON], [INFO], а також інших обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, суд вважає доцільним присудити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, а саме з 02.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто 08.11.2037 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їхнього спільного сина. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на вказане, при задоволенні даного позову суд стягує з [PERSON] у дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн., від сплати яких позивач звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved