Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

позивач звернулася до суду 08.09.2015р. з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням вказавши, що на підставі свідоцтва на право власності на житло на праві приватної спільної часткової власності вона та відповідач є власниками по 1/7 частині квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в 2006 році разом зі своєю донькою [PERSON] переїхали до нового місця проживання, не знявшись з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. До теперішнього часу вони проживають за адресою: [ADDRESS], ніхто і ніколи їм не перешкоджав проживати в квартирі. Факт їх реєстрації у данній квартирі тягне за собою нарахування комунальних послуг, які вони не сплачують, тому позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених в позові, просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в позові, просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що вона проживає з сім'єю за іншою адресою, але зареєструватися там не може, так як проти цього заперечує чоловік. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату слухання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату слухання була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки в суд не повідомила. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні відмовилась надати пояснення. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник третьої особи - служби у справах дітей [PERSON] заперечувала проти позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позоі необхідно відмовити повністю. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON], а також [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва Д-86 на право власності на житло від 27.08. 2010 року належить кожному по 1/7 частині квартира [ADDRESS] (а.с.8,19 - копії свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва.). В зазначеній квартирі зареєстрована позивач [PERSON], її чоловік та донька, її сестра з донькою, відповідач з донькою, який з 2007 року не проживають в квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом від 12 серпня 2015 року, складеного сусідами, засвідченого майстром та начальником дільниці № 1 ТОВ «ЖитлоСервіс-КР» (а.с.21,22 - довідка,акт). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, визнати таким, що втратив право користування житлом, можна тілька члена сім'ї власника, а не власника. А [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири по [ADDRESS]. Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed