Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позов обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] помер її рідний батько [PERSON] . Факт батьківства встановлено згідно з рішенням Кременчуцького районного суду від 22ю12ю2020 ро справі №527/728/20. В 1996 році померла її мати. Після смерті матері, батько занедужав. І вона в 2003 році забрала його до себе в с. Пришиб Кременчуцького району, а потім вони переїхали в м. Горішні Плавні, де він проживав в її квартирі, там і помер. Похованням займалася також вона. Проте, оскільки батько був зареєстрований в с. Камбурліївка, то і свідоцтво про смерть вирішили отримувати в Онуфріївському відділі РАЦС. Позивач зазначає, що через деякий час вона звернулася до Онуфріївської ДНК з метою оформити спадщину, оскільки за домовленістю з братом і сестрою все спадкове майно повинно було відійти їй, так як вона здійснювала догляд за батьком. Проте, листом від 11.12.2020 №539/01 їй було відмовлено через пропуск строку прийняття спадщини, а довідка про те, що батько на момент смерті проживав з нею не є належним документом, що підтверджує факт прийняття спадщини шляхом постійного проживання із спадкодавцем. Посилаючись на норми ЦК України та судову практику позивач зокрема у справі №750/12882/19 зазначив, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформлення спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Та на судову практику у справі №484/747/17 згідно з якою сама по собі відсутність реєстрації не є абсолютним підтвердженням, що особа не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи зазначене, позивач просила встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] [INFO] , з 01.03.2003 року по день смерті. Ухвалою судді від 07.06.2021 року позовну заяві залишено без руху та встановлено строк усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.07.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.07.2021 року задоволено клопотання представника позивача та залучено співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 06.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заяв, клопотань не надіслали. 12.08.2021 року на електронну пошту та 06.09.2021 року звичайною поштою на адресу суду надійшла заява від відповідача у справі [PERSON] про судовий розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував та зазначив, що дійсно його батько на момент смерті проживав з [PERSON] (а.с. 64,76). Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, 29.09.2021 року від представника третьої особи завідувача Онуфріївською державною нотаріальною конторою Оніщенко А.А. надійшло повідомлення про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори за матеріалами, які є у справі. На підставі ч.1, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України судовий розгляд проведено без участі відповідачів та третьої особи. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Пахомова А.І. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю з підстав, що зазначені у позові з наданими в судовому засіданні уточненнями та просили їх задовольнити. Позивачем уточнено, що у позовних вимогах помилково зазначено про початок періоду постійного проживання з батьком з 01.03.2003 року, правильним періодом є 01.10.2003 року, що підтверджується і матеріалами справи. Зазначила, що такий період у позовній заяві помилково зазначила її представник. А тому, не заперечувала проти задоволення позовних вимог частково. Заслухавши позивача та її представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , народилася в с. Омельник, Онуфріївського району, Кіровоградської області, зареєстроване місце проживання [ADDRESS] . Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] , прізвище після укладення шлюбу [PERSON] (а.с.4-5, 6). Відповідно до акта від 11.03.2020 року складеного в м. Горішні Плавні судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] склали зазначений акт про те, що громадянин [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав без реєстрації за адресою [ADDRESS] у період з 01.10.2003 року по 20.08.2006 рік (а.с.7). З приводу змісту зазначеного акта позивач в судовому засіданні повідомила, що в акті зазначено кінцеву дату 20.08.2006 року, оскільки усім було відомо, що вона здійснювала догляд за батьком в с. Пришиб. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00028349171 від 29.10.2020 року судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 76 років. Місце смерті с. Пришиб Кременчуцького району, Полтавської області, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] видане 22.08.2006 року (а.с.8). Відповідно до листа Онуфріївської державної нотаріальної контори від 11.12.2020 року №539/01-16 судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заведена. До контори звернулася [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Прийняти заяву та видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості в зв`язку з тим, що відсутні підстави для закликання до спадкування, а саме документи, підтверджуючі родинні відносини з померлим та відсутні відомості про прийняття спадщини у встановлений законом спосіб. Тому, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту батьківства та встановлення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини (а.с.9). Відповідно до копії рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.12.2020 року у справі 536/758/20 судом встановлено, що заяву [PERSON] задоволено та встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.22-23). Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю серії КР видно, що останній видано громадянину [PERSON] на підставі рішення сесії Павлиської селищної ради від 17.11.1998 року №32 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,07 га в межах згідно з планом, яка розташовано на території Павлиської селищної ради, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №35 (а.с.24). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Горішньоплавнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області ПСМУ МЮ (м. Суми), судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті с. Пришиб Кременчуцького району, Полтавської області. Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2021 року, з урахування листа завідуючої Онуфріївською державною нотаріальною конторою А.А. Оніщенко від 28.09.2021 року №448/01-16, судом встановлено, що [PERSON] , 1964 року народження, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON] , а саме на земельну ділянку площею 3,07 га, розташовану на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала наступні показання, що в с. Пришиб вона живе з 1981 року, а позивач живе в цьому селі близько 15 років, вона і позивач є сусідами, живуть через два будинки один від одного. Їй відомо, що батько позивача жив з нею, вона здійснювала поховання батька після його смерті, і до сих пір прибирає могилу батька. Коли позивач переїхала у с. Пришиб, то батько постійно був з позивачкою, тобто переїхав разом з нею у село, і жив у селі близько 3-5 років. Оскільки жили по сусідству, то свідок була на похороні у батька позивача. Батько позивача хворів по старості, в позивач доглядала його, він на неї ніколи не жалівся. Помер батько позивача у с. Пришиб, в ньому у похоронили його. Сім`ю позивачки знали всі, оскільки вони були нові люди в селі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав наступні показання, що позивач близько 15 років як купила будинок в с. Пришиб в його куми. Жила позивач в с. Пришиб разом із своїм батьком, він хворів, свідок був на похороні у батька позивача. Як позивач переїхала в село жити, то батько разом з нею в селі прожив близько трьох років до дня смерті, жив лише у позивачки і лише вона ним опікувалася, і помер у серпні місяці. Свідок допомагав забирати батька позивача з лікарні. Також свідок зазначив, що батька позивача бачив часто, приходив до них додому в гості, але він був більше лежачий, міг сидіти в ліжку, час від часу вставав з ліжка, він часто перебував у лікарні, а позивач ним опікувалася. [PERSON] приїжджав провідувати батька. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не\~проживав постійно\~із спадкодавцем,\~має подати\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву\~про прийняття\~спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Статтею 29 ЦК України\~в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно із статтями\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.12.2020 року у справі 536/758/20 встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.22-23). Судом встановлено, що і підтверджується матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , зареєстроване місце проживання останнього було за адресою [ADDRESS] , проте вказане місце не було постійним місцем проживання померлого. Судом встановлено, що 01.10.2003 року позивач забрала батька від брата з с. Камбурліївка у м. Комсомольськ, оскільки батько був хворий. Спочатку позивач забрала батька у гуртожиток за адресою місця свого проживання [ADDRESS] , де оформила батькові тимчасове місце проживання, і орієнтовно навесні 2004 року позивач разом із батьком переїхала проживати у [ADDRESS] , у придбаний нею будинок, де батько і проживав разом із позивачем до дня смерті, у вказаному селі батька позивача і похоронили. Також судом встановлено, що з жовтня 2003 року по день смерті батька позивача, остання доглядала батька та постійно про нього піклувалася. Місце смерті [PERSON] в с. Пришиб, Кременчуцького району, Полтавської області підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи. У визначений законом строк позивач не звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки вважала, що оскільки проживала разом із батьком, то і спадщину прийняла. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2021 року у справі №204/2707/19 та до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.07.2020 року у справі 222/ /1109/17, судом зазначено, що у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «[…] відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом». Враховуючи вищезазначене,\~оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог частково, оскільки в судовому засіданні встановлено факт проживання позивача із її батьком, спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , з 01.10.2003 року по день смерті. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial