Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.03.1985 року. Шлюб фактично розпався, причина розпаду - відсутність взаємопорозуміння, втрата почуттів один до одного та несумісність характерів. Крім того, за період шлюбу ними було придбано майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: земельна ділянка площею 0,141 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 66/100 земельної ділянки площею 0,141 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,091 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 66/100 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 3124,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок (літ. «А» цокольний поверх, шість поверхів та мансарда) загальною площею 2024,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 6/100 будівлі кліматопавільйону, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Крім того, за період шлюбу за її особисті кошти було придбано майно: житловий будинок загальною площею 349,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,1359 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Домовитися про поділ майна з відповідачем не можуть. Крім того, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і на земельну ділянку площею 0,1359 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт постановою ВПВР ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 25.05.2017 року, чим порушується її право власності та розпорядження вищевказаним майном. У зв'язку з чим просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]; здійснити поділ спільно нажитого майна, виділивши у власність [NUMBER] житловий будинок загальною площею 349,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1359 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідачу виділити у власність все інше майно; зняти арешт та заборону на відчуження з належного [NUMBER] майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,1359 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладені постановою ВПВР ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 25.05.2017 року. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.03.1985 року міським відділом ЗАГС м. Умань Черкаської області, актовий запис № 174, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, спільного господарства не ведуть. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 90179175 від 21.06.2017 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,141 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,091 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 66/100 земельної ділянки площею 0,1828 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 66/100 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 3124,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловий будинок (літ. «А» цокольний поверх, шість поверхів та мансарда) загальною площею 2024,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 6/1000 часток будівлі кліматопавільйону, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловий будинок загальною площею 367,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 3124,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловий будинок [ADDRESS], 6/1000 будівлі кліматопавільйону, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення виконавчого комітету Антонівської селищної Ради народних депутатів Дніпровського району м. Херсона від 05.04.2000 року за № 58, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1359 га кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. З витягу про державну реєстрацію прав № 34045864 від 07.05.2012 року вбачається, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 25.04.2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Антонівської селищної ради від 04.04.2012 року № 64 належить житловий будинок загальною площею 349,9 кв.м. [ADDRESS] Згідно довідки № 1252 від 15.06.2017 року, виданої виконкомом Антонівської селищної ради м. Херсона Херсонської області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [NUMBER] Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Судом достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано оспорюване майно. При оформленні правовстановлюючих документів, набувачем даного спірного майна було вказано відповідача по справі. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі. Згідно ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом . Відповідно до п.19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. З наведеного вище судом встановлено, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, спірне майно належить на праві спільної сумісної власності, як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на частину спірного майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З наведеного вище вбачається, що вимоги позивача обґрунтовані і такі, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане під час перебування сторін в шлюбі, а тому є об'єктом спільного майна подружжя. Таким чином виділення вищезазначеного майна позивачу, яке вона просить, є співмірним, оскільки набагато менше вартості майна, що залишається відповідачу. Щодо позовних вимог про зняття арешту та заборони на відчуження майна, судом встановлено наступне. Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 25.05.2017 року накладено арешт на все нерухоме майно без права його відчуження, що належить [PERSON] Відповідно з положень ч.1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, судом встановлено, що на даний час існує арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.05.2017 року на житловий будинок загальною площею 349,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1359 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно відомостей про право власності/право постійного користування Міжрегіонального управління у м. Херсоні та Автономній Республіці Крим Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. На даний час власником майна, на яке було накладено обтяження, стає позивач, тому суд вважає необхідним захистити право власності позивача, задовольнивши позовні вимоги та звільнивши належне їй майно з-під арешту. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за наявності арешту (обтяження) накладеного на нерухоме майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Outcome: approved