Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. Мотивувала таким. 11.08.2017 року вона уклала з відповідачем [PERSON] договір позики та передала їй 5893,60 гривень, про що остання надала розписку та зобов`язалася повертати частками до 24.08.2017 року. Відповідач [PERSON] прийняті на себе зобов`язання не виконала. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 243405,68 грн. та судовий збір. 29.07.2019 року заочним рішенням позовні вимоги були задоволені. 23.11.2020 року заочне рішення було скасовано. На позов було подано відзив в якому відповідач позовні вимоги не визнала. Посилалась на таке. У відповідності до постанови Верховного Суду України по цивільній справі № 686/18977/17 року проценти за користування коштами, передбачені п.5 договору є за правовою природою пенею. Розмір пені може бути зменшено судом. Якщо вона значно перевищує розмір збитків. При заборгованості у розмірі 5 893,60 грн. заборгованість за відсотками, яка є пенею, нарахована 237 521,08грн., що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Відповідачка є одинокою матір`ю, має трьох дітей,одна дитина інвалід, що свідчить про тяжке матеріальне становище та необхідність зменшення розміру пені. У судове засідання позивач та її представник не з`явилась. Просили суд розглянути справу за їх відсутністю. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Просили суд розглянути справу у їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 11.08.2017 року між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 5893,60 гривень. Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що відповідач зобов`язана повернути грошові кошти до 24.08.2017 року. Вказане підтверджено копією договору./а.с.4/ За користування грошовими коштами договором не передбачалась сплата відсотків. Відповідач отримала гроші про, що особисто написала розписку, що підтверджено копією розписки. /а.с.5/ Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку. Вказане підтверджено копією договору /а.с.4/. На час звернення до суду відповідач не виконала прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення грошей, чим порушила прийняті на себе зобов`язання. Відповідачем не повернуті отримані гроші у розмірі 5893,60 грн. У відповідності до пункту 4.2 договору позивачем нараховані відповідачу заборгованість за відсотками у розмірі 237512,08 грн. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Викладене приводить суд до висновку про те, що проценти за договором позики є грішми, які позичальник має сплатити кредитору за користування отриманими грішми в період дії договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено,що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено,що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено,що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги в порядку статті 625 ЦК України позивачем не заявлялись. Судом встановлено, що строк дії договору до 24.08.2017 року і відповідачка не виконала прийняті на себе зобов`язання. Статтею 546 ЦК України передбачено,що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Статтею 549 ЦК України передбачено,що неустойкою пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Викладене приводить суд до висновку про те, що договором може бути встановлено розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення. Встановлені п.4.2 проценти за користування грошовими коштами після 24.08.2017 року є пенею, так як ці відсотки нараховуються за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, що є відповідальністю боржника за порушення виконання зобов`язання і передбачено статтею 549 ЦК України. Сплата процентів за користування грошовими коштами можлива тільки в межах договору, якщо це передбачено договором або у відповідності до ст.625 ЦК України. Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 16.09.2020 року по цивільній справі № 686/18977/17-ц. Судом встановлено, що розмір заборгованості відповідачки становить 5 893,60 грн. Заборгованість за відсотками, яка є пенею, нарахована в розмірі 237 521,08грн. Вказана сума понад 40 разів перевищує розмір отриманої суми. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач є одинокою матір`ю, має трьох дітей,одна дитина інвалід, що свідчить про тяжке матеріальне становище. Вказане підтверджено копіями свідоцтв про народження, копіями довідок. Викладене приводить суд до висновку про те, що вказані обставини є обставинами які мають істотне значення для визначення розміру пені. та необхідність зменшення розміру пені. Суд вважає, що розмір пені слід обмежити розміром заборгованості, а саме 5 893,60 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved