Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить: збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2012 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь суму індексації аліментів, призначених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2012 року, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з жовтня 2011 року по лютий 2019 року, в розмірі 313 грн. 60 коп.; стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та неустойку за несплату аліментів в сумі 1278 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 11 жовтня 2011 року відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 грн. щомісяця. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сума індексації вищевказаних аліментів за період з жовтня 2011 року по лютий 2019 року становить 313 грн. 60 коп. Окрім цього, з моменту винесення вищевказаного рішення її матеріальне становище значно погіршилось, з лютого по серпень 2018 року вона була безробітною, а з серпня 2018 року по даний час має низькооплачувану роботу. Її заробітку достатньо лише для того щоб забезпечувати себе і сина продуктами харчування. Поряд з цим, фінансовий стан [PERSON] покращився, він є працездатною особою, успішно займається підприємницькою діяльністю, інших дітей на утриманні не має, а відповідно має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі. Таке погіршення її матеріального стану та покращення матеріального стану відповідача є підставою для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з останнього на утримання їх спільного сина [PERSON] , з 500 грн. на 6000 грн. щомісяця. Окрім цього, починаючи з 2012 року у відповідача наявна несплачена заборгованість по сплаті вищевказаних аліментів, розмір якої становить 639 грн. 00 коп., що є підставою для стягнення з нього вказаної заборгованості та нарахування неустойки (перні) в такому ж розмірі. В судовому засіданні позивач пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві вимоги про збільшення розміру аліментів та стягнення суми їх індексації підтримала, просила в цій частині позов задоволити повність. Поряд з цим, від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по аліментах і неустойки (пені) відмовилась та просила провадження по справі в цій частині закрити. Відповідач позовну вимогу щодо збільшення розміру аліментів, які стягуються з нього відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2012 року на користь позивача на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 грн. не визнав. Пояснив, що його матеріальне становище з моменту винесення вищевказаного рішення не покращилось, а навіть погіршилось. Він майже припинив свою підприємницьку діяльність, намагався влаштуватись на роботу, однак це йому не вдалось. Просив в задоволенні даної позовної вимоги відмовити повністю. Поряд з цим, позовну вимогу щодо стягнення суми індексації аліментів, в розмірі 313 грн. 60 коп. визнав повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання про те, що провадження по справі в частині позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) підлягає закриттю, а в іншій частині позов підлягає задоволенню частково. Так, при вирішенні цивільного позову в частині позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд встановив наступне. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 01 листопада 2001 року. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2001 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із довідки №01-40/3699 від 06 вересня 2018 року [PERSON] в період з 02 лютого по 20 серпня 2018 року була зареєстрована як безробітна. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143 цс13 від 05 лютого 2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). На думку суду, розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки окрім зменшення розміру заробітку позивача, яка тривалий час була безробітною, в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що також тягне відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи збільшений розмір аліментів, суд виходить із розміру прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027 грн. У сукупності наведеного, із врахуванням позиції відповідача, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в розмірі 1200 грн., щомісячно і до повноліття дитини, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін та дитини. Приймаючи до уваги обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч.1 ст.41 СК України) стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. При вирішенні цивільного позову в частині стягнення з відповідача суми індексації аліментів, суд встановив наступне. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму індексації аліментів, призначених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2012 року, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з жовтня 2011 року по лютий 2019 року, в розмірі 313 грн. 60 коп. В судовому засіданні відповідач подав усну заяву про визнання вказаної позовної вимоги повністю. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову (позовної вимоги) суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (позовної вимоги). В силу вимог ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, дослідивши докази подані сторонами приймає визнання вказаної позовної вимоги відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментах і неустойки (пені), суд встановив наступне. В судовому засіданні, позивач подала усну заяву про відмову від вказаної позовної вимоги. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Оскільки, позивач відмовилась від позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах і неустойки (пені), підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені, відмова від даної позовної вимоги не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права сторін, наслідки відмови позивачу зрозумілі, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від вищевказаної позовної вимоги і на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial