Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з 14 червня 2000 року вона почала проживати разом однією родиною з відповідачем та вести з ним спільне господарство, вона переїхала до квартири відповідача за адресою: [ADDRESS], де вони проживали разом з матір'ю відповідача. 21.07.2000 року вони придбали за спільні кошти квартиру за адресою: [ADDRESS], яка була оформлена на відповідача. На придбання цієї квартири нею були надані особисті кошти, отримані від продажу її власної квартири у м.Нова Каховка. Також за час спільного проживання з відповідачем за рахунок їх трудових та грошових затрат було проведено значний ремонт на поліпшення в квартирах адресою: [ADDRESS], та [ADDRESS], внаслідок чого квартири були значно покращені та істотно збільшені у своїй вартості, тому вважає, що вони є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також під час шлюбу ними було придбано рухоме майно, а саме -кондиціонер «Медеа» рік придбання 2010 вартість 3000 грн., диван «Фаворит» 3500 грн. придбано в 2011, бойлер «Аристон»-1000 грн. придбано у 2011 році, пральна машинка автомат «Ардо»- 2000 грн., придбана у 2009 році, Холодильник «Норд» двокамерний - 3000 грн. придбаний в 2005 році; телевізор - 1000 грн., придбаний у 2005 році, відеомагнітофон-1000 грн. придбаний 2005 році. Також під час шлюбу був придбаний автомобіль Москвич, який відповідач продав без її згоди, витративши кошти не в інтересах сімї. В судовому засіданні позовні вимоги уточнила та остаточно просила визнати факт проживання її та [PERSON] однією сім'єю (без реєстрації шлюбу) та ведення ними спільного господарства в період з 14 червня 2000 року до дня реєстрації шлюбу 28.10.2000 року, визнати факт придбання спірної квартири [ADDRESS] в цей період, визнати право спільної сумісної власності подружжя по позивача [PERSON] та відповідача -[PERSON] на наступне нерухоме майно: 1)на квартиру [ADDRESS]; 2) на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнати за нею право на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та право на ? частини квартири [ADDRESS], розподілити спільне сумісне рухоме майно, та нерухоме майно, залишивши в її особистому користуванні та власності квартиру [ADDRESS] з урахуванням того, що відповідач має інше придатне житло для проживання. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана ним до укладення шлюбу за особисті кошти, отримані ним під час роботи на Півночі, тому є його приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його матері [PERSON], яка також була придбана шляхом приватизації до укладення шлюбу. Автомобіль у нього у власності не був, та він його не продавав, також заперечував придбання за час шлюбу холодильника «Норд», телевізора та відеомагнітофона, невідомої марки. Щодо іншого рухомого майна не заперечував проти його розподілу. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження сторони 28.10.2000 року уклали шлюб. Відповідно до свідоцтва №8543 про право власності на житло від 09.12.1993 року квартира №13, яка знаходиться за адресою:[ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу від 15.03.2000 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали квартиру, яка знаходиться: [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.07.2000 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 14.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25.07.2013 року. В період шлюбу сторони придбали у спільну сумісну власність: диван «Фаворит», вартістю 3500 грн., пральна машина «Ардо», вартістю 2000 грн., кондиціонер «Медеа», вартістю 3000 грн., бойлер «Аристон», вартістю 1000 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, поясненнями позивачки й визнаються відповідачем. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від доходу подружжя, в разі поважної причини відсутності самостійного заробітку у одного з подружжя. Згідно зі ст.ст. 69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, та у разі поділу майна частки подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки, допускається за його згодою. За таких обставин, вимоги позивачки в частині поділу зазначеного вище рухомого майна є обґрунтованими та в силу ст.ст. 60,69-71 СК України підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл спільного майна, яке складається з меблів, предметів домашнього вжитку, щодо якого не має спільної згоди сторін, суд виходить зі свого внутрішнього переконання з дотриманням рівності сторін, відсутності спору щодо вартості цього майна та вважає можливим виділити у власність позивачки майно на загальну суму 5500 грн., а саме: диван «Фаворит», вартістю 3500 грн., пральна машина «Ардо», вартістю 2000 грн.; а у власність відповідача майно на загальну суму 4000 грн, а саме: кондиціонер «Медеа», вартістю 3000 грн., бойлер «Аристон», вартістю 1000 грн. При цьому в рахунок грошової компенсації за перевищення частки спільного сумісного майна необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1500 грн. Вимоги в частині поділу холодильника «Норд» двокамерного, телевізору та відеомагнітофону задоволенню не підлягають, оскільки позивачем відповідно до ст..ст. 11,60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів придбання цього майна в період шлюбу, та його наявності взагалі. Інші позовні щодо визнання спільної сумісної власності подружжя, та поділ нерухомого майна подружжя та визнання права власності на ці квартири задоволенню не підлягають виходячи з наступного: Відповідно до ст.22 Кодексу законів про шлюб та ст.60 Сімейного Кодексу України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.57 Сімейного Кодексу та ст.24 Кодексу законів про шлюб майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст.25 Кодексу законів про шлюб та ст.62 Сімейного кодексу Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст.25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року № 6-135 цс 13 зазначено, що майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї ( при цьому сільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. За період проживання в шлюбі сторони тривалий час проводили ремонті роботи як в квартирі за адресою: [ADDRESS], та в квартирі за адресою: [ADDRESS], ними придбавались будівельні матеріали на проведення ремонту та здійснювались інші необхідні витрати на підтримання квартири у належному стані. В квартирі [ADDRESS] проводився капітальний ремонт, здійснювалась заміна вікон, перепланування квартири, внаслідок чого загальна площа квартири зменшилась з 38,6 кв.м. до 37,9 кв.м., житлова площа зменшилась з 22,7 кв.м. до 22,3 кв.м. Вказані обставини сторонами не заперечувались та підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до висновку експертизи від 23.12.2013 року № 111, зробленої експертом [PERSON] методом аналізу та співвідношення документів та візуального дослідження об'єктів ринкова вартість виконаних ремонтних робіт в кв.[ADDRESS] станом на 2013 рік складає 154641 грн., що являється 61/100 від вартості квартири. Ринкова вартість робіт в квартирі [ADDRESS] складає 38590 грн., що складає 39/100 від вартості квартири. Згідно висновків повторної експертизи від 18.03.2014 року, зробленої експертом [PERSON], виконаним методом огляду на місці та визначення вартості виконаний ремонтних робіт розрахунковим методом складання кошторису в цінах та визначенням ринкової вартості об'єкта оцінки, вартість будівельних робіт проведених за період з 28.10.2000 року по 25.07.2013 року в квартирі [ADDRESS] складає 46 755,27 грн., частка покращення, яких є 31 % у співвідношенні до вартості квартири. Вартість будівельних робіт в квартирі [ADDRESS] складає 4975 грн., що становить 4%. Жодний з експертів не зміг визначив період виконаних ремонтних робіт в квартирах, оскільки це не підтверджувалось документально, лише здійснено на підставі візуального дослідження квартири припущення про імовірно зроблені ремонтні роботи. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON], пояснив, що візуальне дослідження квартири [ADDRESS] свідчить про проведення в квартирі лише поточного ремонту, сама квартира знаходиться в незадовільному стані, а в квартирі [ADDRESS] капітального ремонту квартиру, оскільки були змінені площа квартири, та проведено перепланування, стан квартири можливо оцінити як задовільний. Однак підвищення вартості квартир в цілому з часу придбання до теперішнього часу пов'язано з економічним фактором, зростом цін на нерухомість, інфляцією, та лише частково проведеними ремонтним роботами. Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що позивачем не доведено, що під час спільного проживання з відповідачем спірні квартири істотно збільшились у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Проведені ремонтно-будівельні роботи у квартирі [ADDRESS] не є капітальними, які призвели до істотного збільшення вартості квартири, стан якої обидва експерта оцінили як «незадовільний». В експертизі [PERSON] ринкова вартість виконаних ремонтних робіт зазначена 39/100 від вартості квартири, що також не є істотним в розумінні ст.ст. 24 КпШС, та ст. 62 СК України. Проведені капітальні роботи в квартирі [ADDRESS] також не підтверджують істотність збільшення вартості цієї квартири, оскільки вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. На зростання вартості квартири вплинуло в цілому ї економічні чинники, та тенденції до загального подорожання нерухомості. Крім того, спірна квартира знаходиться багатоповерховому будинку, внаслідок поліпшень як загальна так житлова площа навіть зменшилась. Покази свідків, які підтвердили факт проведення ремонту в квартирах не свідчать про наявність спільних трудових чи грошових затрат або другого з подружжя, внаслідок яких істотно збільшились у вартості квартири. За таких обставин, відсутні підстави для визнання спірних квартир спільною сумісною власністю подружжя, та їх поділ, та визнання права власності на їх частку за позивачкою. Виходячи із змісту позовних вимог позивач просить, в тому числі, визнати факт проживання однією родиною без реєстрації шлюбу з відповідачем за період з 14 червня 2000 року до дня реєстрації шлюбу 28.10.2000 року, та факту придбання спірної кватири [ADDRESS] в цей час . На час виникнення спірних правовідносин чинними були Кодекс про шлюб та сім'ю України. За нормами КпШС України сім'я - це заснована на шлюбі чи кровному спорідненні невелика група людей, члени якої пов'язані спільністю побуту, взаємною моральною відповідальністю та взаємодопомогою. Згідно з ч. 1 ст. 2 КпШС цей Кодекс встановлює порядок і умови одруження, регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім'ї. Як передбачалось ч. 1 та 2 ст. 6 КпШС, правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою; визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. В розумінні ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року спільним майном подружжя визнається те майно, яке нажите під час шлюбу. З огляду на приписи зазначених вище норм закону, враховуючи відсутність родинних стосунків та зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачем з 14 червня 2000 року до 27.10.2000 року, встановлення цього факту проживання не має юридичного значення, у зв'язку з чим дана позовна вимога позивача не підлягає задоволенню. Крім того, нормами Кодексу про шлюб та сім»ю України не передбачено можливість визнання набутого майна спільною сумісною власністю з підстав визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial