Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що 23 січня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір-заяву № 300131/162248/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» у відділенні № 38 АТ у відділенні № 48 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (м. Кіровоград, вул. Островського,2). Згідно з п. 1 вказаного Договору, загальна сума вкладу (депозиту) склала 200 000,00 грн., які відповідач прийняв від неї на вкладний рахунок № 2630.3.108612.003 на строк з 23.01.2015 року по 23.02.2015 року у порядку та на умовах, визначених у Договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», під 25,00% річних за користування коштами. На звернення позивача з приводу повернення коштів, кошти позивачеві повернуті не були, проте позивачу було повідомлено, що кошти перераховані на рахунок № 26205108612004. Крім того, позивач вказала, що відповідачем їй заподіяно й моральну шкоду, яку позивач просить стягнути з відповідача. Вважаючи порушеним майновий інтерес і право клієнта банку, позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача до суду надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, розгляд справи здійснити без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. З урахуванням вказаних обставин, відповідно до положень ст. 158, 169, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти. Відповідно до п. 1 договору - заяви № 300131/162248/1-15 від 23 січня 2015 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», який було укладено між сторонами у відділенні № 38 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (м. Кіровоград, вул. Островського,2), позивач внесла, а відповідач прийняв від позивача вклад у сумі 200 000,00 грн. на вкладний рахунок № 2630.3.108612.003 на строк з 23.01.2015 року по 23.02.2015 року у порядку та на умовах, визначених у Договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», під 25,00% річних за користування коштами ( п. 2 Договору). Факт внесення позивачем зазначеної вище суми коштів підтверджується меморіальним ордером № 34864 від 23 січня 2015 року. Згідно з випискою по особовому рахунку № 2620.5.108612.004 за період з 01.04.2015 року по 27.05.2015 року, вихідний залишок коштів склав 200 000,00 грн. Письмові звернення позивача до відповідача 12 березня та 23 березня 2015 року з приводу повернення їй коштів, які відповідач повинен повернути за умовами Договору Заяви від 23 січня 2015 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», залишилися з боку відповідача без відповідей. Вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на Вклад, протягом строку , визначеного в п.1 вказаного Договору-заяви, щомісячно, у порядку та у строки, передбачені п.п.4.2, 4.3.2 Основних умов (п.5 Договору-заяви). У відповідності до п.6 Договору-заяви після закінчення строку, визначеного в п. 1 даного Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями в п. 5.1 Основних умов. Зазначений Договір Заява від 23 січня 2015 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», згідно з п. 10 Договору-заяви набуває чинності після його підписання Вкладником та Банком з дня надходження коштів на Вкладний рахунок і діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань за договором банківського вкладу. За змістом ст. 1060 та ч.2 ст. 1228 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.. 611 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, оскільки отримання позивачем моральної шкоди обґрунтовується матеріальними втратами, а на підтвердження факту погіршення стану здоровя, викликаного бездіяльністю відповідача щодо несплати коштів, що спричинило моральну шкоду, позивачем не надано жодного доказу. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Таким чином суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача коштів залучених на депозитний рахунок підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на законі та не заперечується відповідачем. Враховуючи викладене та

Outcome: partial