Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.09.2012 року між нею та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №36. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. З вересня 2016 року вони не проживають у звязку з виникненням сварок та конфліктів в сімї, спільне господарство ними не ведеться, а вона має намір створити іншу сімю. У звязку з цим просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем і після розірвання шлюбу визначити її прізвище як «Голованьова». Сторони в судове засідання не зявились. Позивач надала суду письмову заяву, згідно якої просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач про дату та час судових засідань повідомлявся неодноразово, належним чином, про що в матеріалах справи міститься його розписка та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повістки про виклик. Причини його неявки суду не відомі. За таких обставин суд розглянув справу на підставі п.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 08.09.2012 року між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 36, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №150345 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕД №267962 виданого виконавчим комітетом Яменської сільської ради Троїцького району Луганської області 05.09.2013 року (а.с.7). Спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є виникнення сварок та конфліктів між сторонами. З вересня 2016 року вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач переконана, що збереження шлюбу в подальшому буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Згідно з ч.2 ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодна на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Згідно зі ст..113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд вважає за можливе визнати чи прізвище позивача після розірвання шлюбу як «Голованьова». Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №64308 від 09.03.2017 року позивачем був сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн (а.с.1). Однак, як було встановлено судом, винними у розпаді смі'ї є рівною мірою як позивач, так і відповідач, а тому судовий збір має бути розподілений на двох. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 320,00 грн (640,00 грн/2=320,00 грн) на користь позивача. На підставі ст.24, 104, 105, 110, 112-114 ,115 СК України,\~

Outcome: approved