Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 29.06.2002 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений 29.06.2002 року ПН ХМНО Губською В.А., зареєстрований в реєстрі №3752. В обґрунтування позову зазначає, що 29.06.2002 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання. Договір посвідчений 29.06.2002 р. ПН ХМНО Губською В. А., зареєстрований в реєстрі за № 3752. Відповідно до положень договору позивачка та її чоловік [PERSON] передали у власність відповідачки належну їм квартиру за адресою [ADDRESS]. У свою чергу відповідачка зобов'язалася довічно повністю утримувати позивачку та її чоловіка, забезпечувати їх харчуванням, одягом, лікарськими засобами, доглядом та необхідною допомогою. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторонами встановлено в розмірі мінімальної пенсії. Як вбачається із свідоцтва про смерть [PERSON] помер, таким чином на підставі ч. 1 ст. 747 Цивільного кодексу України обсяг зобов'язань відповідачки відповідно зменшився. На протязі усього терміну дії договору до цього часу відповідачка не виконувала своїх зобов'язань по договору. Позивачка вимушена сама утримувати себе, придбавати за власні кошти продукти харчування, лікарські засоби тощо. Також позивачка повністю доглядає себе, не зважаючи на похилий вік (80 років). Також, доказами неналежного виконання відповідачкою договірних зобов'язань є пояснення різних осіб, серед яких працівники харчових магазинів, колишня співробітниця позивачки та листоноша, яка обслуговує територію, на який проживають сторони по договору. Відповідно до пояснень даних осіб відповідачка відмовляється від матеріальної допомоги позивачці, поводить себе не добросовісно по відношенню до неї, позивачка доглядає та утримує себе самостійно. Додатково про невиконання відповідачкою зобов'язань по договору свідчать наступні факти та обставини. Відповідачка не тільки відмовляється утримувати позивачку матеріально, але й вдалася до того, що приблизно рік тому, зловживаючи довірою позивачки, обманним шляхом заволоділа грошовими коштами позивачки у розмірі 10800, 00 грн. під приводом нібито існуючої необхідності в обміні купюр старого зразку у банківській установі. Фактично відповідачка повністю позбавила позивачку, грошових збережень, які остання зберігала на протязі багатьох років, та які також залишилися після смерті її рідної сестри. Заява про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України подана до СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ УМВС України в Харківській області. Копія додається до цієї позовної заяви. Також відповідачка не тільки не забезпечує позивачку, яка знаходиться у похилому віці, необхідним доглядом, але й свідомо створює для позивачки труднощі психоемоційного характеру, принижує позивачку, образливо висловлюється у адрес позивачки, у тому числі нецензурною лайкою, а також погрожує розповсюдженням неправдивих чуток про позивачку серед сусідив. Таким же чином поводиться й син відповідачки, [PERSON], з яким позивачка вимушена проживати у одній квартирі за ініціативою та під тиском відповідачки. Заяви про скоєння [PERSON] та [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 Кодекса України про адміністративні правопорушення (вчинення насильства в сім'ї) подані до Червонозаводського РВ ХМУ ГУ УМВС України в Харківській області. Зазначені обставини повністю підтверджують факт неналежного виконання відповідачкою зобов'язань по договору довічного утримання. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги. Позивач пояснила, що просить розірвати договір довічного утримання, оскільки відповідач не виконує умови договору, не доглядає її, гроші не надає. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити. Відповідач пояснила, що уклала договір в 2002 році. Поховала батька вона. За [PERSON] здійснює догляд, однак заборонити їй ходити до магазину не може. За картоплю на зиму платила вона. Викликала швидку допомогу та лікаря. За власні кошти доглядає останні 5 років. За комунальні послуги здійснює оплату з 2002 року. За місяць витрачала більше ніж вказано в договорі. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що років 5 тому був у [PERSON], за нею доглядала [PERSON] Був 1 раз приблизно 4-5 годин. [PERSON] надавала [PERSON] ліки, однак за чиї саме кошти були придбані ліки йому не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] здійснювала догляд за батьком та матір'ю, прала, прибирала, купувала ліки, однак, при зазначених обставинах присутня не була. Свідко [PERSON], пояснив, що зустрічався з позивачем та відповідачем 1 раз на рік. Коли був у [PERSON] в гостях, вона ходила до позивача. [PERSON] відносила [PERSON] харчі. Хто купував ліки не знає. За останні 5 років у [PERSON] в гостях був 3 рази. Свідок [PERSON], пояснив, що бачив як [PERSON] несла сумку з харчами до себе додому. [PERSON] викликала швидку, ходила до лікарні з позивачем, купляла харчі, ліки, одяг. За чиї кошти куплялись вказані речі не знає. Кому несла вказані харчі [PERSON] не знає. Свідко [PERSON]., пояснила, що [PERSON] знайома з 1974 року. Раніше бачила, як [PERSON] ходила на ринок. [PERSON] скаржилась, що багато коштів витрачає на ліки, коштів не хватає. Влітку 2013 року бачила як [PERSON] збирала пляшки. [PERSON] мешкає з онуком [PERSON]. Хто купує одежу та харчі не знає. Ліки купляла [PERSON] за гроші [PERSON]. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] знайома приблизно 15 років. Разом ходили до магазину та [PERSON] скаржилася на нестачу коштів. Також пояснила, що [PERSON] саме за свої кошти купляє собі продукти харчування та ліки. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.06.2002 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання. Договір посвідчений 29.06.2002 року ПН ХМНО Губською В. А., зареєстрований в реєстрі за № 3752. Відповідно до положень договору [PERSON] та [PERSON] передали у власність Добровольскій З.В. належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] зобов'язалась довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, лікарськими засобами, доглядом та необхідною допомогою. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторонами встановлено в розмірі мінімальної пенсії. Як вбачається із свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON] Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. [PERSON] не надала суду доказів, які б свідчили про належне виконання нею умов спірного договору про утримання позивача та догляду за нею протягом всього часу його дії. Квитанції про сплату за комунальні послуги за квартиру за адресою: [ADDRESS], за період 2011 - 2015 роки та чеки на придбання продуктів харчування та ліків суд до уваги не бере, оскільки вони не можуть бути доказом виконання умов довогору в повному обсязі з моменту його укладення. Відповідно до ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Таким чином, зміст укладеного між сторонами Договору та вимоги зазначених вище норм матеріального права, які сторонам були роз'яснені нотаріусом, свідчать про те, що при укладанні зазначеного договору відповідач брала на себе всі види зобов'язання, тобто як матеріальне забезпечення позивача, а саме: забезпечення його харчуванням, одягом, довічним повним утриманням, яке сторони визначили у розмірі мінімальної пенсії, так і належним доглядом. Згідно ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи , на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. За змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача. Позивач в судовому засіданні як на підставу своїх вимог щодо розірвання зазначеного договору, посилається на неналежне виконання відповідачем умов зазначеного договору. Між тим, відповідач, в порушення вимог ст.. 60 ЦПК України, доказів, які б свідчили про те, що вона надає позивачу необхідні продукти харчування та ліки, матеріальне утримання, суду не надала, а надані з магазинів чеки, не є такими доказами, оскільки не підтверджують того факту, що продукти харчування та ліки були придбані саме на харчування та лікування позивача. Окрім того, частина чеків на придбання продуктів харчування та ліків, придбані відповідачем після звернення позивача до суду з відповідним позовом (а.с.108-121). Інша частина чеків датована листопадом-груднем 2013 року, квітнем, жовтнем-груднем 2014 року та січнем 2015 року. Позивачем та її представником не надано суду доказів, що відповідачем належним чином виконувались умови оскаржуваного догору з моменту його укладання, тобто з 29.06.2002 року, та з 04.12.2010 року, тобто з дня подання нотаріально посвідченої заяви позивача щодо належного виконання відповідачем умов договору. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову, та вважає необхідним договір довічного утримання, укладений позивачем з відповідачем розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved