Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище зазначеним позовом до [PERSON], Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області, Слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Харківській області, третя особа:Харківська філія Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси», в якому зазначила, що автомобіль SKODA OCTAVIA A5, 2007 року випуску, сірого кольору, кузов ТМВВD41Z57B153702, №дв.BVZ023110, державний реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON], є спільною сумісною власністю, придбаний в період шлюбу. Рішенням Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 2027/7794/2012 від 19.07.2012 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частини автомобіля SKODA OCTAVIA A 5, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за участю її представника-адвоката [PERSON], позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, подав заву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Інші представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вказаних осіб, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 19.07.2012 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частини автомобіля SKODA OCTAVIA A 5, державний реєстраційний номер [NUMBER], рішенням Московського районного суду міста Харкова по справі №\~2027/7794/2012. 25.07.2013 року вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова за результатами розгляду кримінального провадження № 2033/5638/12 за обвинуваченням [PERSON], останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 162 ч. 2 ст. 353 Кримінального Кодексу України. Вказаним вироком обвинуваченому [PERSON] було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна, здобутого злочинним шляхом, з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 2 роки. 30.03.2011 року постановою старшого слідчого Слідчого управління Головного Управління Національної Поліції України в Харківській області (раніше СУ ГУМВС України в Харківській області) [PERSON] було накладено арешт на автомобіль SKODA OCTAVIA A 5, державний реєстраційний номер [NUMBER] та передано на зберігання до спеціального майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Харківської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси». Автомобіль SKODA OCTAVIA A 5, державний реєстраційний номер [NUMBER] під час розслідування кримінальної справи було вилучено, визнано речовим доказом та з набранням вироку законної сили - конфісковано в дохід держави з врахуванням рішення Московського районного суду у цивільні справі 2027/7794/2012 від 19.07.2012 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач не має змоги розпоряджатися та користувався ? власністю SKODA OCTAVIA A 5, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачем на депозитний рахунок суду внесено вартість ? частини даного автомобіля в розмірі 47\~050 грн. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положенням статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі ППВССУ № 5) у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно до п. 2 ППВССУ № 5 позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 368 ЦК України). Дана норма кореспондується з ч. 1 ст. 60 СК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що їм належить на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 4-4. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 року встановивши, що описане майно, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами або за даними вимогами, суд відповідно до ч. 7 ст. 203 ЦПК виключає це майно з опису незалежно від заявлених позивачем вимог. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (частина друга статті 183 ЦК), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном. При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може зняти арешт із цієї речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику. На підставі викладеного,

Outcome: approved