Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання позики на умовах фінансововго кредиту посилаючись на те, що 15.01.2018 року між недієздатною [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № 275.00502.003551116 на підставі якого [PERSON] отримала кредит в сумі 14 175 грн. у якості позики, які зобов`язувалсь повернути. Враховуючи те, що [PERSON] 24.09.2012 року визнана недієздатною , опікуном призначено її матір [PERSON] , а тому просить визнати недійсним договір про надання позики на умовах фінансововго кредиту. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.11.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату час і місце судового засідання. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підпримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги пітримує у повному обсязі. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 24.09.2012 року [PERSON] визнана недієздатною, їй призначений опікун [PERSON] . Вказане рішення набрало законної сили 05.10.2012 року та на час розгляду справи не скасоване. На час укладення договору про надання позики та розгляду справи, [PERSON] не поновлена в дієздатності, є інвалідом третьої групи, перебуває на обліку у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері. [PERSON] , будучи визнаною недієздатною, уклала 15.01.2018 року з АТ «Ідея Банк» кредитний договір, умови якого погоджені сторонами у заяві № 275.00502.003551116, яка приєднана до кредитного договору. Відповідно до умов цього договору недієздатна [PERSON] отримала кредит у розмірі 14 175 грн. Строк дії договору 36 місяців. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Із наведеного вище вбачається, що на день укладення договору про отримання кредиту, 15.01.2018 року [PERSON] визнана недієздатною та не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення такого договору, що ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 41 ЦК України, яка передбачає, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, недійсність кредитного договору, а саме договору комплексного обслуговування фізичних осіб, який 15.01.2018 року між недієздатною [PERSON] та АТ «Ідея банк», всі умови якого погоджені сторонами у заяві № 275.00502.003551116 встановлена законом, а тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Суд не приймає до уваги посилання позивача в позовній заяві щодо застосування ст. 225 ЦПК України, оскільки положення цієї статті стосуються правових наслідків вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а у вказаній справі правочин укладений недієздатною особою. Позивач звільнена від сплати судового збору, а тому питання про судові витрати судом не вирішується.

Outcome: dismissed