Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

позивач звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, у якій просить суд: - визнати незаконною бездіяльність Українського державного інституту культурної спадщини щодо не пересилання заяви [PERSON] від 27.01.2020 за належністю відповідному органу та посадовій особі та не повідомлення про це [PERSON] ; - визнати незаконною відмову листом відповідача від 24.02.2020 № 01-04/30-1 в наданні позивачці об`єктивної та відповідно до чинного законодавства відповіді з питань зазначених у заяві від 27.01.2020; - зобов`язати відповідача розглянути об`єктивно і вчасно заяву позивачки від 27.01.2020, перевірити викладені у ній факти та надати відповідно до чинного законодавства відповідь з питань, зазначених у заяві; - визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо залишення без розгляду заяву позивачки від 29.01.2020 у встановлений законом строк; - зобов`язати відповідача розглянути об`єктивно і вчасно заяву позивачки від 29.01.2020, перевірити викладені в ній факти та надати відповідно до чинного законодавства відповідь з питань, зазначених у заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.01.2020 [PERSON] , [PERSON] звернулися до відповідача поштовим зв`язком з заявою, в якій просили відповідно до Закону України «Про звернення громадян» сприяти реалізації закріплених в Конституції та чинному законодавстві прав та інтересів, а саме надати роз`яснення про можливість переходу права власності на зазначені в зверненні земельні ділянки комунальної власності без зміни їх цільового призначення до позивачки та [PERSON] , яким належить пам`ятка культурної спадщини місцевого значення. Поштове відправлення вручено відповідачу 29.01.2020. Крім цього, позивач та [PERSON] 29.01.2020 звернулися до відповідача поштовим зв`язком з заявою, в якій просили відповідно до Закону України «Про звернення громадян» сприяти реалізації закріплених в Конституції та чинному законодавстві прав та інтересів, а саме надати роз`яснення про те чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення, вказана у зверненні, об`єктом природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Дане поштове відправлення вручено відповідачу 04.02.2020. Стверджує, що листом відповідача від 24.02.2020 позивачці відмовлено в прийнятті та розгляду звернення від 27.01.2021 з посиланням на те, що викладенні у зверненні питання не входять до компетенції відповідача з рекомендацією звернутися до компетентних органів, що є порушенням ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», оскільки звернення не було скеровано за належністю. Водночас зазначає, що відповідач не надав відповідь на звернення від 29.01.2020, місячний строк розгляду якого сплив 05.03.2020, чим порушив права авторів звернення. Ухвалою суду від 15.07.2020 позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого відповідачем визнано факт надходження звернень позивача, зазначених в позовній заяві. Зазначає, що ним надано та скеровано позивачці та [PERSON] відповідь від 24.02.2020. Щодо доводів про порушення порядку розгляду звернення від 27.01.2020 вважає, що таке за своє суттю є заявою про надання правової допомоги, а не зверненням в розумінні Закону України «Про звернення громадян». Звертає увагу, що аналогічне звернення позивачки та [PERSON] від 23.12.2019 перебувало на розгляді відповідача, що свідчить про зловживання правом. Крім цього, подібне звернення 30.06.2019 подавалось [PERSON] , якому надавалась відповідь. Стверджує, що ним не порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», а тому просить у позові відмовити. Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якого він вважає, останній необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві. 29 квітня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з ухваленням рішення Вищою радою правосуддя «Про звільнення з посади судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] » від 08 квітня 2021 року № 798/0/15-21, за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І. Ухвалою суду від 05.05.2021, у зв`язку із заміною головуючого, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач не з`явився. Представником позивача подано заяву про проведення судового розгляду без його участі та участі позивача за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. 27.01.2020 позивач та [PERSON] скерували на адресу відповідача засобами поштового зв`язку заяву, датовану 27.01.2020, в якій її автори просили надати роз`яснення про можливість переходу права власності на земельні ділянки комунальної власності, з наведеними у заяві кадастровими номерами, що за адресою: [ADDRESS] без зміни їх цільового призначення до позивача та [PERSON] , яким на праві спільної часткової власності належить пам`ятка культурної спадщини місцевого значення (охоронний номер 4-Од), яка розташована за вищезазначеною адресою, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України. Поштове відправлення вручено відповідачу 29.01.2020. З відповіді відповідача від 24.02.2020 № 01-04/30-1 від 24.02.2020 на вищезазначену заяву позивача від 29.01.2020 вбачається, що відповідач роз`яснив автору звернення, що питання, викладене у ньому, не входить до його компетенції, оскільки воно стосується питань надання правової допомоги та роз`яснення правових питань та запропоновано звернутися до компетентних органів. Надалі, 29.01.2020 позивач та [PERSON] скерували на адресу відповідача засобами поштового зв`язку заяву, датовану 29.01.2020, в якій її автори просили надати роз`яснення про те чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення за адресою: [ADDRESS] об`єктом природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Дане поштове відправлення вручено відповідачу 04.02.2020. Доказів надання відповіді на вказане звернення матеріали справи не містять. Щодо звернення від 27.01.2020 позивач обґрунтовує свої вимоги порушенням відповідачем вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», що виразилось у не пересиланні звернення компетентному органу, а також одночасно зазначає, що питання поставлені у зверненні, входили до компетенції відповідача, а тому має місце порушення ч. 1 ст. 15 даного Закону щодо неналежного розгляду заяви (клопотання). Суд зазначає, що дані доводи є взаємовиключними. Із змісту заяви позивача від 27.01.2020 слідує, що вона, покликаючись на окремі проблеми правозастосування норм Земельного кодексу України та Закону України «Про охорону культурної спадщини», просить роз`яснити їй можливість набуття прав на земельні ділянки, на яких знаходяться пам`ятки культурної спадщини. Між тим, позивачем не доведено суду з покликанням на докази, що надання таких роз`яснень входило до компетенції відповідача, або до компетенції іншого органу чи посадової особи. Отже, у цій частині доводи позивача є необґрунтованими. Водночас суд зазначає, що оскільки заява позивача не потребувала додаткового вивчення, відповідачем порушено п`ятнадцятиденний строк її розгляду, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», оскільки відповідь надана на 25-й день з моменту одержання такої. Проте, оскільки вимога визнання протиправною бездіяльності щодо несвоєчасного розгляду даної заяви позивачем не пред`явлена, рішення судом у цій частині не приймається. Доводи відповідача на обґрунтування своєї позиції щодо зловживання позивачем своїм правом на звернення, як на підставу для ненадання відповіді на її звернення, датоване 29.01.2020 судом оцінюється критично, оскільки такі не узгоджуються з вимогами законодавства про звернення громадян. Щодо покликання відповідача на те, що звернення позивача, датоване 29.01.2020, не підлягало розгляду як повторне, суд відхиляє зазначене, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Про цьому згідно ч. 3 вказаної статті рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення. Проте, відповідачем не доведено, що керівником Українського державного інституту культурної спадщини приймалося рішення про припинення розгляду звернення позивачки, датованого 29.01.2020, як повторного. У будь-якому випадку припинення розгляду звернення не позбавляло відповідача обов`язку повідомити про вказану обставину його автора. Отже суд приходить до висновку щодо не розгляду відповідачем звернення [PERSON] та [PERSON] датованого 29.01.2020, яке надійшло 04.02.2020. Відтак суд визнає бездіяльність відповідача в цій частині протиправною і зобов`язує повторно розглянути вказане звернення. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial