Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що з 13.02.2016 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Вказує, ще до народження дитини сімейне життя стало погіршуватись. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, в нетверезому стані вчиняти сварки та скандали, ображати нецензурними словами та двічі вчиняв щодо неї фізичний тиск. До цього ж відповідач не приймав участі в утриманні сімї та з січня 2017 року вони разом не проживають. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення між ними неможливе, сімя розпалась та шлюб існує формально, а тому просить шлюб розірвати, місцем проживання дитини визначити її місце проживання та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Карабін». Судовий збір просила віднести на її рахунок. 11.12.2017 року відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що проти задоволення позову заперечує, просив вжити заходів для збереження сімї та надати сторонам строк для примирення. Свої заперечення обґрунтовував, тим що викладені позивачем причини розпаду сімї не відповідають дійсності. Так, позивач після того як завагітніла, почала їздити до своєї матері та з травня 2016 року, не пояснивши причин, залишилась проживати в своєї матері. Після народження дитини він забрав її з пологового будинку та 02.10.2016 року пішов проживати до неї. Спочатку сімейні відносили були нормальними, а пізніше вона перестала поважати його як чоловіка, не радилась по сімейних справах, а у всьому слухала свою матір. Алкогольними напоями не зловживає, сварок та фізичного тиску не було. В травні 2017 року він був вимушений повернутись проживати до своїх батьків, оскільки його дії щодо утримання сімї, придбанні продуктів харчування та наданні коштів з зарплати, не враховувались. Він постійно провідує дитину, але йому не дають можливості спілкуватись та бачитись з нею. А тому, він не вбачає вагомих причин для розірвання шлюбу, бажає зберегти сімю та робить спроби для примирення. 12.12.2017 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області сторонам по справі було надано два місяці для примирення та провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом строку наданого для примирення. 29.03.2018 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області поновлено провадження у справі та продовжено судовий розгляд справи за правилами ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що наданий судом термін для примирення результатів не надав, а тому позов пітримує просила його задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що наданий судом термін для примирення результатів не надав, а тому позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 13.02.2016 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 10 (а.с. 3). У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Подружнє життя у сторін не склалося, сімя фактично розпалась, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, примирення між ними не відбулось, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище, а відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід відновити дошлюбне прізвище «Карабін». Відповідно до ч.ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання дитини визначити її місце проживання, а відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд, вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (позивачки). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач повністю визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову, а саме 320,0 грн., а решту понесених судових витрат в сумі 320,0 грн. по сплаті судового збору (квитанція № 23 від 24.10.2018 року, а.с. 1), слід покласти на рахунок позивача, оскільки вона у позові присила судовий збір віднести на її рахунок. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved