Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем 01 серпня 1998 року та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого вони втратили один до одного почуття любові та поваги, крім того відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу в заочному провадженні. Відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд, ухвалює рішення в заочному провадженні, у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, що відповідає положенню ч.2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що 01 серпня 1998 року між сторонами зареєстровано шлюб Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №990. Сторони проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні. Відповідач є батьком дітей, працездатний, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча має можливість її надавати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст.80 СК України розмір аліментів одному з подружжя присуджується за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з того, що відомості про доходи відповідача суду не надано, мати та батько мають нарівні брати участь в утриманні дитини, відповідач працездатний і здатний надавати таку допомогу. За таких обставин суд стягує аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved