Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП КІМ, с. Андріївка, Кегичівського району, Харківської області, розміром 5,72 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить позивачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №0032147, виданого на підставі розпорядження Кегичівської РДА Харківської області №218 від 27.06.1996, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по КСП «КІМ» за №147 від 20.10.1996. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач на час проведення розпаювання КСП «КІМ», що діяло на території Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області, була членом цього КСП та на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №218 від 27.06.1996, отримала право на земельну частку (пай) підтверджене сертифікатом серії ХР №0032147, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 5,72 вартістю земельної частки (паю) 22693 грн, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по КСП «КІМ» за №147 від 20.10.1996. При цьому позивач своє право на отримання земельної частки (паю) на даний час не реалізувала, державний акт на землю не отримувала. Оригінал сертифікату позивачем був втрачений за невідомих обставин, про що позивачем зроблене оголошення у газеті «Наш край» від 05.12.2020. Звернення до Кегичівської районної державної адміністрації щодо виготовлення дублікату сертифікатів не дало результатів, у зв`язку з тим, що на даний час Кегичівською районною державною адміністрацією дублікати сертифікатів не виготовляються. Відсутність оригіналу сертифікату є суттєвою правовою перепоною для реалізації позивачем її майнових прав, що зумовило звернення з цим позовом до суду. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 25 січня 2021 року провадження було відкрито, справу призначеного до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити, судові витрати залишити за нею. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, що на ім`я позивача [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0032147. Зазначене підтверджується копією листа Відділу у Кегичівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22.12.2020, відповідно до якого, [PERSON] , на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №218 від 27.06.1996 року, отримала право на земельну частку (пай) підтверджене сертифікатом серії ХР №0032147, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 5,72, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по КСП «КІМ» за №147 від 20.10.1996. Державний акт на право приватної власності на землю взамін сертифікату серія ХР №0032147 [PERSON] не отримала. Відповідно до копії листа Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області від 11.01.2021 №01-39/99, позивачу [PERSON] повідомлено на її звернення щодо виготовлення дублікату сертифікату на право на отримання земельної частки (паю), що на даний час дублікати Кегичівською районною державною адміністрацією не виготовляються, позивачу запропоновано за вирішенням спірних земельних питань звернутися до суду. На даний час оригінал сертифікату позивачем втрачено, на підтвердження чого позивач розмістила оголошення в газеті, про що надала випуск газети «Наш край» від 05 грудня 2020 року. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про доведеність позивачем факту отримання сертифікату про право на земельну частку (пай) та його втрату, отримання ж дублікату втраченого сертифікату чинним законодавством не передбачено. Разом з тим суд зазначає, що документ, який підтверджує право особи на земельну частку (пай) засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. З огляду на викладене суд приходить до висновку про визнання за позивачем права на земельну частку (пай). Позивач заявила про залишення за нею судових витрат, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає.

Outcome: partial