Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивувала тим, що 30 січня 2012 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичила відповідачці 22 000 євро, а відповідач зобов'язувалася повернути зазначену суму готівкою в строк до 30.01.2014 року. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується розпискою від 30.01.2012 року. В порушення зобов'язань за договором позики відповідач суму боргу не повернула та прострочила виконання грошового зобов'язання. А тому, просила суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 22 000 євро та судові витрати у справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Зазначив, що оскільки сума позики була надана в іноземній валюті (євро) то і повернути відповідач їх має також в євро. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнала. Однак пояснила, що на сьогоднішній день в неї немає такої великої суми грошей. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 30 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передала, а позичальник прийняла 22 000 євро, та зобов'язується повернути позикодавцю зазначену вище суму грошей готівкою в строк до 30 січня 2014 року (а.с.21). Крім того, в судовому засіданні відповідач факту отримання у позивача коштів в сумі 22 000 євро не заперечувала. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення вимог ст.1049 ЦК України не повернула позивачу борг. Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів. Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отримання відповідачем коштів за договором позики підтверджується особистою розпискою від 30.01.2012 року (а.с.21), в якій зазначено, що [PERSON] взяла грошові кошти у позикодавця [PERSON] в сумі 22 000 євро. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договорів. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернула. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 15.04.2014 року 1 євро = 1800,1819 грн. А тому загальна сума, яка підлягає до стягнення, в еквіваленті на день вирішення справи становить (22 000 євро х18,001819) 396 040 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати у справі.

Outcome: partial