Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогами про встановлення факту родинних відносин між нею та померлим [INFO] [PERSON], як дочки та батька, пояснівши, що її мати та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, проте тривалий час проживали разом, внаслідок чого 28 квітня [INFO] народилася вона. Померлий за життя дбав про неї, утримував, його родичі та близькі сприймали позивачку, як його рідну дочку, в тому числі, і відповідачка. Проте, після смерті [PERSON], відповідачка категорично заперечує проти будь-яких родинних відносин між ними, через, на її думку, питання спадщини, в зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду, саме, з позовом. В судовому засіданні заявниця та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, крім того, наполягали на стягненні з відповідача, понесені заявником судові витрати в сумі 39 042,10 грн., пов'язані, в тому числі, з організацією та проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. Відповідачка та її представники, вимоги позову не визнали, наполягаючи на відсутності підстав для його задоволення, ставлячи під сумніви покази свідків та висновки відповідної експертизи. Крім того, [PERSON] не заперечувала, що позивачка за запрошенням померлого чоловіка відвідувала їх сім'ю, що пояснювала саме позитивним характером останнього, йому було шкода [PERSON], в якої не було батьків, при цьому, він зізнався їй, що вона йому не рідна. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, від установи надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, фотографії, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За положеннями вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до положень п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до положень п.15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до «1» січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем га матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно до положень ч.ч.2 і 3 ст.53 КпШС України, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і батьком до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як встановлено в судовому засіданні, у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 липня [INFO], виданого Дніпровським відділом РАЦС м. Київ, позивач (до одруження «[PERSON]», свідоцтва про шлюб від 4.08.2007 року Лівобережного відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім) народилася [INFO], батьками якої зазначені: мати - [PERSON], а батьком [PERSON] «[PERSON] ( а.с.56). У відповідності до запису в акті про народження позивача за № 2971 від 22 липня [INFO], відомості про батька дитини не зазначені ( а.с.42). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 2 червня 1995 року, мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с.154). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області 11.12.2014 року, [PERSON] помер «[INFO] (а.с.47). З огляду спадкової справи № 63/2015 Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулися сторони по справі (а.с.44-54). В судовому засіданні свідки [PERSON] (брат померлого [PERSON]), [PERSON], [PERSON], (хрещений батько позивачки), [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу, Кириленко Л.П., наполягали на родинності позивача та померлого, як дочки та батька, оскільки вона народилася від спільного проживання померлого з матір'ю позивача, крім того, підтвердили, що за життя [PERSON] зазначав на тому, що [PERSON] є його рідною донькою, а в юридичному оформленні даного факту не було потреби через родинність стосунків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 2007 по 2008 рік перебувала з [PERSON] в цивільному шлюбі і померлий під час знайомства її з позивачем, представляв останню саме, як свою дочку. Вони разом забирали [PERSON] з пологового будинку після народження нею дочки, яку [PERSON] вважав своєю онукою. З ним та позивачкою вони неодноразово святкували різні свята разом, як одна родина. З огляду, наданих позивачем фото, вбачається, що з малолітнього віку та, в подальшому, померлий [PERSON] підтримував відносини з позивачем та її сімє'ю (а.с.95-128). Відповідно до розписки та товарного чеку від 10.12.2014 року вбачається, що саме позивач здійснювала витрати пов'язані з похованням [PERSON] (а.с.57, 56). З розписок від 24.12.2014 року, 30.12.2014 року та 14.02.2015 року вбачається, що саме заявниця здійснювала погашення боргових зобов'язань померлого [PERSON] (а.с.59-61). Крім того, за матеріалами справи вбачається, що позивачем здійснювалася оплата витрат на споживання електроенергії за місцем проживання матері померлого [PERSON] - [PERSON] по [ADDRESS] а також на централізоване спостереження засобами охоронної сигналізації на нерухомість померлого. Ймовірність батьківства [PERSON] позивача у 99,9998% підтверджується також наданими позивачем результатами аналізу ДНК, проведеного 10 грудня 2014 року лабораторією «DNA Diagnostics Center». У відповідності до висновку № 21 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 12 квітня 2017 року, проведеної Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи, проведена оцінка достовірності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,97 %. Таким чином, суд, дослідивши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, що були дослідженні в судовому засіданні, приходить до висновку, що факт родинних відносин між позивачем [PERSON], [INFO], та померлим [INFO] [PERSON], як дочки та батька, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, та підтверджений відповідними доказами. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача через їх безпідставність та спростування зібраними у справі доказами. Так, огляд тіла померлого відбувся у відповідності до вимог чинного законодавства, саме за клопотанням позивача та зі згоди брата померлого, а також первісного представника відповідача, в присутності відповідача та її представника, представника органу місцевого самоврядування - голови Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області - Гребінника П.А., працівників Васильківського ВП ГУНП в Київській області, за відсутності жодних зауважень на здійснення відповідних процесуальних дій. Доказів, щодо невідповідності висновку експертизи про родинність померлого та позивача методології її проведення суду надано не було. Вимоги позивача про відшкодування на його користь судових витрат по справі, підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Так, сплачений позивачем судовий збір становить: за подачу позовної заяви до суду 551,20 грн. та 336,80 грн. за заяву про забезпечення позову, що разом складає 888 грн.; витрати пов'язані з проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи складаються з вартості проведення експертизи в сумі 6202,10 грн. та послуг ритуальної служби - 7000 грн., разом 13202,01 грн., а всього 14090,01 грн. Що стосується вимог позивача про відшкодування йому витрат на оплату правової допомоги у розмірі 24923,02 грн., суд задовольняє їх частково, виходячи з того, що з урахуванням граничних розмірів компенсації витрат, з розглядом цивільних справ, визначений постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року, та кількості часу, витрачених представником позивача на участь в судовому розгляді по зазначеній цивільній справі (6 год.), розмір правової допомоги складає 3840 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial