Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 04.11.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди, а саме поняття браку та відсутність взаємопорозуміння, що призвело до витрати почуттів один до одного. Близько десяти років проживання однією сім`єю з відповідачем фактично припинено, як і шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Шлюб до теперішнього часу зберігається лише формально. Спору щодо визначення місця поживання дитини не має. Позивач зазначила, що оскільки подальше спільне життя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, є необхідність розірвання шлюбу з відповідачем із залишенням прізвища « [PERSON] ». Позивач просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та просила стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та проводити розгляд справи без її участі, строку на примирення просила не надавати. Відповідач надав суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, з позовними вимогами погодився, не заперечував проти їх задоволення та просив не надавати строку на примирення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, 04.11.2006 року зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 82. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, сторони є батьками, [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти задоволення позову, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно квитанції № 26 від 04.10.2019 року позивачем за подачу позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Згідно ст. 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням положень ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, та задовольняє її в розмірі 50 % від понесених позивачем судових витрат, що складає 384,20 коп. Іншу частину судових витрат повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved