Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24.03.2010 у цивільній справі № 2-247/2010, та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24.03.2010 з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 11.03.2010 до повноліття дитини. Як на підставу свого позову позивач посилається на те, що на теперішній час змінився її матеріальний та сімейний стан. Так, 19.09.2015 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , від якого [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Таким чином позивач стверджує, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , змінився її сімейний стан, а також погіршилося її матеріальне становище у зв`язку з наявністю регулярних витрат на утримання доньки [PERSON] . Коштів, які вона отримує від відповідача у вигляді аліментів у розмірі 400 грн, недостатньо для належного утримання сина та забезпечення для нього необхідних умов проживання та розвитку. Позивач зазначає, що відповідач є фізично здоровим, інших малолітніх чи неповнолітніх дітей на його утриманні не має. Посилаючись на зміну сімейного стану та погіршення матеріального стану, позивач просить збільшити розмір аліментів з 400 грн до 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19.02.2021. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 08.02.2021 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, справу розглядати без його участі. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що постійно бере участь у вихованні та утриманні спільного сина [PERSON] , часто спілкується з ним, відіграє активну участь у формуванні сином світобачення та світосприйняття, щомісячно сплачує аліменти, визначені рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24.03.2010, в силу своїх можливостей намагається надавати сину додаткову матеріальну допомогу. Відповідач стверджує, що з моменту винесення рішення його матеріальний та сімейний стан не змінився, стан здоров`я також не поліпшився, з 2006 року він ніде не працює і не має можливості працевлаштуватися за станом здоров`я. Крім того відповідач посилається на те, що на його утриманні перебуває матір [PERSON] , яка є особою пенсійного віку та має поганий стан здоров`я, у зв`язку чим потребує його допомоги. Відповідач вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів не має, що позивачем не зазначено жодних підстав для зміни розміру аліментів, а встановлений рішенням суду від 24.03.2010 розмір аліментів співмірний з його матеріальними можливостями. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 17.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач вважає, що заперечення відповідача, викладені ним у відзиві, не спростовують її позовних вимог, а навпаки підтверджують, що відповідач є фізично здоровим, інших утриманців не має, свідомо не бажає працевлаштуватися, а тому у зв`язку зі зміною її матеріального та сімейного стану є підстави для збільшення розміру аліментів, який є мінімальним з розрахунку на одну дитину та, на її думку, не поставить відповідача у невигідне становище. Приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до такого. Суд встановив, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області 28.09.2006. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24.03.2010, яке набрало законної сили 06.04.2010, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400 грн щомісячно від 11.03.2010 до повноліття дитини. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 16.09.2015, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, про що складено відповідний актовий запис за № 11 від 16.09.2015. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області 24.12.2020 за вих. № 1284, неповнолітній син сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а відтак перебуває на її утриманні. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на те, що з часу присудження аліментів на утримання сина [PERSON] , змінився її сімейний та матеріальний стан. Суд встановив, що 19.09.2015 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 92, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 19.09.2015. [INFO] у позивача народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 27.01.2016. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області 24.12.2020 за вих. № 1284, малолітня донька позивача [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Таким чином під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт зміни сімейного стану позивача, оскільки після присудження Новопсковським районним судом Луганської області у 2010 році аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивач 19.09.2015 зареєструвала шлюб, [INFO] у неї народилася донька [PERSON] . Наявність дитини від іншого шлюбу свідчить про зміну сімейного стану позивача та вказує на її обов`язок забезпечувати утримання дитини на рівні не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такі зобов`язання безумовно відбиваються на матеріальному становищі позивача та фактично свідчать про його погіршення в порівнянні зі становищем, яке позивач мала на час прийняття рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина сторін 24.03.2010. Інших доказів щодо матеріального стану позивачем не надано. Суд встановив, що наразі аліменти, визначені рішенням суду від 24.03.2010 у розмірі 400,00 грн щомісячно, сплачуються відповідачем вчасно шляхом перерахування коштів на банківську картку позивача. Суд також встановив, що відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати сина, однак не погоджується зі збільшенням розміру аліментів, посилаючись на те, що він перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки не працює, не перебуває на обліку як безробітний, має незадовільний стан здоров`я, що позбавляє його можливості працевлаштуватися, має на утриманні матір, яка є особою пенсійного віку та має поганий стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з його боку, в 2019 році поніс чималі витрати на поховання батька, несе постійні витрати на оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, одягу тощо. Дослідивши надані відповідачем на підтвердження своїх доводів про скрутне матеріальне становище докази, суд приходить до такого. Так, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, відповідач [PERSON] за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 доходів не отримував. Відповідно до довідки, виданої Новопсковським районним центром зайнятості 03.02.2021 за вих. № 51/02-21, відповідач не зареєстрований як безробітний в Новопсковському районному центрі зайнятості станом на 03.02.2021. Згідно з довідкою про отримання (неотримання) допомоги, виданою Управлінням соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області 03.02.2021 за вих. № 43, [PERSON] за період з серпня 2020 року по січень 2021 року соціальної допомоги не отримував. Надані відповідачем довідки свідчать про неотримання ним соціальної допомоги протягом серпня 2020 року - січня 2021 року та допомоги по безробіттю станом на 03.02.2021 та неотримання доходів за період з 01.04.2020 по 30.09.2020. Разом з тим, посилання відповідача на те, що він з 2006 року не працює, спростовуються трудовою книжкою серії [NUMBER] від 30.06.1999, з якої вбачається, що в період часу з 26.03.2019 по 11.06.2019 та з 01.11.2019 по 31.12.2019 відповідач був офіційно працевлаштований, та довідкою Форми ОК-5, сформованою Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України, згідно з якою протягом вказаного періоду відповідач отримував дохід. Посилання відповідача на відсутність офіційного працевлаштування не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є особою працездатного віку, має рівні з матір`ю сина обов`язки щодо його утримання. Суд також не приймає доводи відповідача про відсутність можливості працевлаштуватися у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, оскільки вони спростовуються відсутністю відповідних доказів про те, що відповідач втратив працездатність. Надані відповідачем протоколи медичних досліджень №2723 від 17.02.2017 та №3267 від 06.03.2017, з яких вбачається наявність у відповідача станом на лютий-березень 2017 року пневмонії, а також запис лікаря-терапевта в медичній картці відповідача від 10.01.2019, жодним чином не доводять того, що станом на 2021 рік відповідач має незадовільний стан здоров`я, а також те, стан здоров`я відповідача у порівнянні з 2010 роком (ухвалення судом рішення про стягнення аліментів) погіршився. Про безпідставність вказаних доводів відповідача свідчать також надана відповідачем трудова книжка, з якої вбачається, що відповідач в період з 26.03.2019 по 11.06.2019 та з 01.11.2019 по 31.12.2019 був офіційно працевлаштований, тобто за станом здоров`я міг працювати та працював. Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває матір пенсійного віку, оскільки проживання разом з матір`ю за однією адресою не є належним доказом на підтвердження вказаних обставин. Крім того з досягненням пенсійного віку особа має право на отримання пенсійних виплат за віком. Доводи відповідача про понесення витрат на поховання батька в 2019 року, витрат на оплату комунальних послуг, утримання будинку, придбання продуктів харчування, одягу не впливають на його обов`язок як батька забезпечити дитині, яка проживає окремо від нього, належний рівень утримання. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином доказів погіршення матеріального стану або зміни сімейного стану, погіршення здоров`я або інших обставин, що унеможливлюють сплату аліментів, відповідачем не надано. Суд встановив, що на час ухвалення Новопсковським районним судом Луганської області рішення про стягнення аліментів у позивача на утриманні перебувала лише одна дитина, тому факт народження ще однієї дитини, яка також проживає разом з нею, є зміною сімейного стану позивача, що в розумінні ст.192 Сімейного кодексу України є самостійною достатньою підставою для зміни розміру присуджених аліментів. З огляду на викладене, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів буде достатнім задля створення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки), імперативна заборона змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження відсутня. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати у справі, які складаються з судового збору у розмірі 908,00 грн, від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved