Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 25 квітня 2008 року, укладеного між нею, з одного боку, та її дочкою [PERSON], з другого боку, ? частини квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 25.04.2008 року, реєстр № 937, визнання за нею права власності на ? частку вказаної квартири. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, суду пояснила, що вона з 1980 року мешкає та зареєстрована у вказаній квартирі, до 25.04.2008 року їй належала ? частина квартири. 25 квітня 2008 року між нею та її дочкою [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Укладаючи договір, дочка запевнила її про те, що буде довічно утримувати її, сплачувати комунальні послуги та забезпечувати у разі необхідності її лікування. Враховуючи правову необізнаність, вона не розуміла, що фактичне право власності на її частку квартири перейде одразу після укладення договору, вона вважала що укладає договір довічного утримання та дочка буде утримувати її до смерті. Впродовж п'яти останніх років відповідач не допомагає їй в утриманні квартири, сплаті комунальних послуг, та інших умов, обумовлених перед укладенням договору. Враховуючи, що у квартирі вона проживає одна, не працює та пенсія є її єдиним доходом, сплата комунальних послуг у 2014-2015 роках стала фінансовим тягарем, який вона не може сплатити, не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. У лютому 2016 року шляхом проведення переговорів вона з відповідачем дійшли згоди щодо розірвання договору дарування, однак від нотаріуса їй стало відомо про те, що на ? частку квартири, яка була передана у подарунок, накладено обтяження банком у зв'язку із наявністю заборгованості у відповідача за договором іпотеки, усе це створює реальну загрозу для її проживання за місцем реєстрації, іншого житла в неї немає, друга частина квартири належить її синові. Вона [INFO], страждає на ряд захворювань, у тому числі захворювання судин головного мозку, через свій вік вона помилялася відносно наслідків укладення договору, при оформленні договору дарування вважала, що фактично укладає договір довічного утримання, вважала, що відповідач буде допомагати матеріально, доглядати за нею, відповідач ніколи не проживала в квартирі, у неї не було ключів від квартири, в квартирі немає її речей, меблів, крім того відповідач має свою квартиру, що належить їй на праві власності, проживала і проживає в ній. Просить суд визнати недійсним договір дарування від 25 квітня 2008 року, укладений між нею, з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, ? частки квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 25.04.2008 року, реєстр № 937. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні визнала заявлені вимоги, суду пояснила, що дійсно переконала свою матір [PERSON] оформити договір, при цьому обіцяла останній доглядати за нею, допомагати матеріально, поклала на себе обов'язок оплачувати комунальні послуги, в квартиру вона не заселялася, ключів від квартири у неї не було, питання про виселення [PERSON] з квартири не стояло, малося на увазі, що вона житиме в квартирі довічно. Згодна розірвати договір дарування, оскільки ввела [PERSON] в оману, матеріальну допомогу їй не надавала, комунальні послуги за квартиру не оплачувала. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] Представник третьої особи ПАТ « Про [PERSON]» [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] з 1980 року мешкає у спірній квартирі, її дочка [PERSON] протягом багатьох років у квартирі не мешкає, має свою родину, свою квартиру, протягом декількох років вона в квартиру [PERSON] не приходить, за матірю не доглядає, [PERSON] сама здійснює оплату комунальних послуг. Суд, вислухавши сторони, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України зміст угоди не може суперечити справжньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника угоди має бути вільним і відповідати його внутрішньої волі. Угода має бути спрямована на реальне настання правових наслідків обумовлених нею. Згідно вимогам ст.229 ЦК України, якщо особа, що здійснила угоду, помилялася відносно обставин, що мають істотне значення, така угода може бути визнана судом недійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання до\-говору дарування, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати подарунку, що має велику немайнову цінність. Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між позивачем [PERSON], з одного боку, та її дочкою [PERSON], з другого, був укладений договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 25.04.2008 року, реєстр № 937. 1/2 частка квартири належала позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №15269, виданого Управлінням міського майна м. Маріуполя 26.11.1999 року, друга частина квартири належить [PERSON] Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладено обтяження № 313456581 від 26.02.2016 року на ? частку спірної квартири, яка належить [PERSON] на підставі договору дарування. Судом встановлено, що на день укладання договору позивачу було 70 років, вона в силу свого стану здоров'я потребувала стороннього догляду і допомоги, іншого житла, окрім спірної квартири, у неї немає, в квартирі [ADDRESS] вона зареєстрована та мешкає з 1980 року, має невелику пенсію. Суду надані квитанції про сплату комунальних послуг, з яких вбачається, що сплату комунальних послуг здійснювала [PERSON] При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд приймає до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у Постанові судової палати у цивільних справах від 22.04.2016 року, а саме: за змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку з цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Зі змісту статей 203, 717 ЦК договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, але і досягли згоди про усі його істотні умови. Враховуючи вищевказане, визнання відповідачем позову, приймаючи до уваги вік позивача, стан його здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, той факт, що фактично у власність відповідача спірна квартира передана не була, той факт, що угода укладена під умовою сплати комунальних послуг, відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача позивачу, крім того на думку суду [PERSON] помилялася відносно обставин, що мають істотне значення, а саме вважала що укладає договір довічного утримання, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved