Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою №2 у будинку №14 по вулиці О.Гончара в м. Ковель Волинської області. У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: позивачеві на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання позивача, місце проживання сина позивача [PERSON], місце проживання онуки [PERSON] та місце проживання бувшої невістки позивача відповідачки [PERSON]. Відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання з осені 2011 року. У січні 2012 року син позивача, [PERSON] та відповідач [PERSON] розірвали шлюб. Понад пяти років відповідач не проживає за місцем реєстрації, інтересу до належного позивачеві житла не проявляє, за зареєстрованим місцем проживання не зявляється, участі у витратах, повязаних з утриманням квартири не приймає, вимоги позивача, щодо зняття з реєстраційного обліку ігнорує та від спілкування з позивачем ухиляється. З вказаних причин позивачеві не відома адреса, за якою фактично проживає відповідач, відомо лише, що відповідач створила нову сімю і мешкає в смт. Голоби Ковельського району. Увесь тягар витрат, повязаних з утриманням квартири, оплатою комунальних послуг лягає на позивача, оскільки син позивача безробітний, а онука перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. У той же час, унаслідок дій відповідача, яка не бажає знятися з реєстраційного обліку у квартирі позивача та не приймає участі у витратах, повязаних з оплатою комунальних послуг, позивач позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Оскільки відповідач понад пяти років не проживає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, інтересу до житла не проявляє, участі у витратах, повязаних з утриманням квартири не приймає і добровільно знятися з реєстраційного обліку, здійсненого за адресою вул. О.Гончара,14/2, не бажає, з посиланням на норми ст. 61,64,65,71,72,107 Житлового кодексу України, позивач прохає задовольнити позов. У ході судового розгляду позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених у ньому і прохає задовольнити. Прохає суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою №2 у будинку №14 по вулиці О.Гончара в м. Ковель Волинської області. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, за місцем роботи, а також через оголошення в пресі, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. За змістом ч.5 ст.74 ЦПК у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті у заочному порядку проти чого не заперечила позивач під час судового засідання. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази у справі суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. У ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири №2, розташованої в будинку №14 по вул. О.Гончара в м. Ковель Волинської області. Вказана обставина доводиться наступними письмовими доказами: згідно свідоцтва про шлюбу серії 1-ЕГ №035181, виданого відділом актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] та позивач зареєстрували шлюб 04 грудня 1960 року у Радошинській сільській раді Ковельського району Волинської області. (а.с.15). На підставі договору дарування, посвідченого Ковельською державною нотаріальною конторою 27 серпня 1991 року за р.н. 3445, комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 17 квітня 1995 року, за реєстровим номером 4375 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 50/100 частини житлового будинку, розташованого по вул. С.Лазо (на теперішній час вул. [PERSON]), 14 в м. Ковель. (а.с.4-9). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №077228, виданого Ковельським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області 20 червня 2000 року, [PERSON] помер 17 червня 2000 року. (а.с.16). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у відповідності до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкоємця, ....той із подружжя, який його пережив та батьки. Згідно записів будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку №14 квартира 2 по вул. С.Лазо в м. Ковель, за вказаною адресою зареєстровано місце проживання позивача, [PERSON], місце проживання сина позивача [PERSON], онуки [PERSON] та бувшої невістки позивача відповідачки [PERSON] (а.с.10-14). За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області від 14 листопада 2016 року відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [INFO] (а.с. 34). Згідно ст. 319, 383 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено у ході судового розгляду відповідач [PERSON] є бувшою невісткою позивача [PERSON], що доводиться даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕГ №033745, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (а.с.17). У ході судового розгляду встановлено, що за згоди бувшого власника житла [PERSON], було здійснено реєстрацію місця проживання відповідача за адресою розташування, належної позивачеві на теперішній час квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач за зареєстрованим місцем проживання у квартирі [ADDRESS], не проживає понад пяти років, інтересу до вказаного житла не проявляє, участі у витратах. Повязаних з обслуговуванням і утриманням квартири не приймає. Вказана обставина доводиться показаннями допитаного у ході розгляду даної справи під присягою свідка [PERSON]. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 319 ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Оскільки відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання, не приймає участі у витратах, повязаних з утриманням та обслуговуванням житла, реєстрація місця проживання відповідачів у будинку, належному позивачеві призводить до порушення майнових та немайнових прав позивача. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до норм ст. 88 ЦПК України, задовольняючи позов суд стягує з відповідачів судові витрати понесені позивачем у звязку з розглядом даної справи в суді 551,20 грн. судового збору та 150 грн. витрат, повязаних з повідомленням відповідачів про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі. На підставі ст. 15,30,59-61, 85, 212, 213, 215, 218, 224 ЦПК України, ст. 317, 319,391,405 ЦК України, ст. 72, 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved