Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 23.03.2018 та просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову вказувала, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], [INFO] вона народила сина [PERSON]. Після народження дитини їх спільне життя не склалося, тому вони з відповідачем почали мешкати окремо. Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2017 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, в розмірі ? частини з усіх його доходів, але [PERSON] матеріально дитину не забезпечує, з сином не спілкується, участі у вихованні не приймає, не піклується про його духовний, культурний розвиток, а отже самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. У зв'язку з чим, позивач вважала за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх сина [PERSON]. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 49). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 33), до суду повторно не з'явився (а.с. 39, 40), про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 48), надали висновок згідно якого не заперечували проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с. 25). У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, неповідомлення ним про причини неявки до суду, ненадання відзиву на позов, отримавши згоду позивача на заочний розгляд справи, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, на місці постановив здійснити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши докази по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 23.02.2017 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 9). Дитина народжена в період перебування [PERSON] та [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах. Однак, після народження дитини [PERSON] проживає окремо від [PERSON] та їх сина, про що вказувала позивач у позові. Відповідач до суду не з'явився, доказів на спростування вказаних фактів не надав. Малолітній [PERSON] проживає з матір'ю, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 20), актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ЖБК «Світанок-48». [PERSON] позитивно характеризується (а.с. 18-19), отримує державну допомогу на утримання сина (а.с. 24, 27-28) та забезпечує належні умови проживання дитини (а.с. 13). Батько дитини [PERSON] з дитиною не проживає, сина не відвідує, що підтверджується письмовими поясненнями свідків - сусідів [PERSON], які зазначали, що вона самостійно піклується про дитину, батька жодного разу не бачили біля дитини (а.с. 14-16). Згідно медичної довідки від 07.02.2018, малолітній [PERSON] перебуває під медичним наглядом, догляд за дитиною здійснює мати (а.с. 29). Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2017, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття (а.с. 11-12). Однак [PERSON] свої зобов'язання по утриманню сина не виконує, у зв'язку з чим у нього сформувалася заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2018 - 13876,01 грн., що підтверджується довідками Криворізького РВ ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 21-22, 42-43). Згідно характеристики на [PERSON] за місцем проживання, він характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, проживає з матір'ю (а.с. 17). Рада опіки та піклування при виконкомі Надеждівської сільської ради, вислухавши пояснення [PERSON] та [PERSON], який не заперечував факт ухилення від утримання та виховання сина, надала висновок № 3/2 від 15.03.2018, згідно якого вважала за доцільне не заперечувати проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до ст. 150, 151 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Як слідує з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON], будучи повнолітньою, дієздатною особою, будучи попередженим компетентними органами про необхідність зміни ставлення до виховання сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина - [PERSON], оскільки не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не проявляє батьківської турботи та піклування, участі в житті сина не приймає, долею дитини не цікавить, матеріально не забезпечує, тому суд вважає за необхідне, виходячи з інтересів дитини, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] Оскільки позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., суд згідно з ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору сплаченого за подання позову.

Outcome: approved