Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду 23 червня 2014 року з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 23 липня 2011 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 172. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає з матір»ю та буде мешкати з нею і після розірвання шлюбу. Протягом певного періоду часу сторони сумісно не проживають. Між ними відсутнє взаєморозуміння, спільне життя не склалося. Сім»я розпалася остаточно. А тому позивач вимушена звернутися до суду, оскільки подальше збереження сім»ї неможливе та суперечить її інтересам. У судове засідання сторони надали спільну заяву, в якій прохали задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та слухати цивільну справу за їхньою відсутністю. Відповідно до ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, постановляє рішення про його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 23 липня 2011 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 172, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.№ 17). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем та після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір»ю. Судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім»єю з 2012 року, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved