Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 7,9 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС №008594. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з квітня 1995 року по 09 червня 2002 року вона проживала та вела спільне господарство разом з [PERSON], який помер 09 червня 2002 року. Після його смерті лишилась спадщина у виді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» розміром 7,9 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС №008594. Вважає, що після смерті спадкодавця спадщину прийняла, оскільки постійно на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, останньою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим що позивачем не подано підтверджуючих документів родинних чи інших відносин із спадкодавцем. В судове засідання позивач не зявилася, через представника за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON],\~яка народилась 04 серпня 1968 року, відповідно до довідки Чаплинської селищної ради від 18.09.2018 року №18 та рішення Чаплинського районного суду від 02 листопада в справі №665/1705/16-ц, постійно проживала однією сімєю з [PERSON], який помер 09 червня 2002 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії І-КГ № 083445, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області, 09.06.2002 року у віці 67 років помер [PERSON], актовий запис №67. З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХС № 008594 від 15 жовтня 1996 року, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Чаплинської районної державної адміністрації № 519 від 10 жовтня 1996 року, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» розміром 7,9 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 409. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], про відмову у вчинення нотаріальної дії, від 05 грудня 2017 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим що позивачем не подано підтверджуючих документів родинних чи інших відносин із спадкодавцем. Відповідно до наданої суду копії спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та винесено постанову у звязку з тим що позивачем не подано підтверджуючих документів родинних чи інших відносин із спадкодавцем. Так, згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Разом з тим, слід відмітити, що [PERSON] помер 09.06.2002 року, а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того, згідно з п. 5 прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, правила книги шостої (Спадкове право) ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Також згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] помер до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, необхідно керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року). З наведеного вбачається, що на час відкриття спадщини був чинним ЦК України (в редакції 1963 року), нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Нормами статті 524 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Разом з тим відповідно до статті 548 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Також, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обовязку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~(в редакції 2004 року) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~(в редакції 2004 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК України\~(в редакції 2004 року) передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 09 червня 2002 року.

Outcome: approved