Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтувавши його тим, що [INFO] помер чоловік її тітки [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з належного йому права власності на ? частину кооперативної квартири [ADDRESS]. Її тітка [PERSON] являлася спадкоємцем першої черги за законом як дружина спадкодавця, на момент смерті вони проживали разом. Інших спадкоємців, які прийняли його спадщину немає. [INFO] померла її тітка [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з належного їй права власності на кв. [ADDRESS] та на кв. [ADDRESS]. Згідно заповіту її тітка заповідала їй все належне майно. Інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку та які прийняли її спадщину немає. В нотаріальній конторі вона оформила спадщину на одну із квартир, а саме на кв. [ADDRESS]. На іншу кв. [ADDRESS] вона не змогла оформити спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї, оскільки тітка за своє життя не отримала свідоцтво про право на спадщину на житло. У зв'язку з цим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить визнати з нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач та її представник в останнє судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та м місце розгляд справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та членам її сім'ї,[PERSON], на підставі ордеру № 14, виданого виконавчим комітетом Херсонської міської ради депутатів трудящих від 09.10.1965 року, надано право на вселення до кв. [ADDRESS]. 23.04.1963 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що бюро записів актів громадянського стану Херсонської області зроблено актовий запис № 783. Прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]». Згідно довідки ЖЕО ЖБК «Дніпровець» від 17.11.2016 року балансова вартість вказаної вище квартири складає 6974,65 грн. Внески сплачено, заборгованості станом на 01.11.2016 року відсутня. Відповідно до реєстраційного посвідчення БТІ від 05.11.1992 року кооперативна квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] [PERSON] помер [INFO], про що зроблено актовий запис № 3740 міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до статті 525 ЦК 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Частиною першою статті 529 ЦК 1963 року визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно до статей 548, 549 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 561 ЦК 1963 року було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], яка на момент смерті проживала за адресою [ADDRESS] разом з ним, що підтверджується довідкою ЖЕО ЖБК «Дніпровець» від 22.11.2016 року № 475. Отже, законодавством чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. Цивільним Кодексом 1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] померла [INFO], про що зроблено актовий запис №550 Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. При житті [PERSON] залишила заповіт, за яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, вона заповіла [PERSON]. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З листа від 16.11.2016 року № 943/01-16 вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернулася до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], однак їй було відмовлено, оскільки спадкоємцем не надано документів, які підтверджують належність спадкодавцю спадкового майна, а саме правовстановлюючих документів на квартиру, яка розташована в [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи інші особи з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертались. Положеннями ч. 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово - будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ст.384 ЦК України член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного(житлового) кооперативу стає її власником. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5-1 постанови № 9 від 18.09.1987 року (із доповненням від 25.12.92 та 25.05.1998) «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи», судам слід мати на увазі, що згідно зі ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на жиле приміщення у будинку державного або громадянського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок(частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом, Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси. На підставі вищевикладеного, ст.ст.1223, 1269 ЦК України, ст. ст. 525, 529, 548,549,561 ЦК 1963 року,

Outcome: approved