Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом за змістом якого просила: визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 26.02.2013р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер №1093. Визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 20.05.2013р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер №3072. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] 3/100, частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на 3/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона за наслідком проведення прилюдних торгів придбала у власність 3/100, частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], однак рішенням суду визнано за колишнім власником право власності на 24/ 100 частин вказаного домоволодіння, яке згодом було скасоване, в цей період останній розпорядився вказаним, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пославшись на обґрунтованість набуття права власності на спірне нерухоме майно. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні поклався на розсуд суду щодо заявлених позовних вимог. Третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні поклалися на розсуд суду щодо заявлених позовних вимог. Представник ХМР, третьої особи послався на розсуд суду щодо задоволення позовних вимог. Приватний нотаріус в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.06.2011 року позивачем на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації майна придбано у власність 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS], що належали [PERSON] згідно договору дарування від 05.10.2005 року. 14.06.2011 року позивачкою отримано свідоцтво про право власності на вказане майно, видане приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване у реєстрі за №3893. Крім того, право власності позивачки на частину домоволодіння 06.12.2011 року зареєстровано Херсонським бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав за №32357194. Звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] посилалася на те, що зазначене майно вибуло з її володіння в результаті його відчуження [PERSON] без належних на те повноважень за безвідплатним договором. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17.12.2010 року та додатковим рішенням цього ж суду від 11.04.2011 року визнано за [PERSON] право власності на частину домоволодіння [ADDRESS] та складається з частини приміщень літ.Г-2, а саме: 2-1 гостинна, 2-2 санвузол, 2-3 кухня, 2-4 житлова кімната, загальною площею 70,3 кв.м., з яких житлова - 35,8 кв.м., вартістю 106699 грн., що становить 24/100 частин домоволодіння. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.11.2011 року скасовано вищезазначені рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. За змістом судових рішень, вбачається що предметом спору були 3/100 частини спірного домоволодіння, право власності на які набула за наслідком проведення прилюдних торгів - позивач [PERSON] Разом з тим, 26.02.2013 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування передав 24/100 частини спірного домоволодіння, які набув за наслідком ухвалення судового рішення, у дар [PERSON], яка в подальшому на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20.05.2013 року подарувала зазначене нерухоме майно [PERSON] Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Спосіб захисту своїх порушених прав обирається стороною самостійно. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 06.11.09р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,п 10 Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 )) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК ( 435-15 ) не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК ( 435-15 ). Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК ( 435-15 ) добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. З огляду на те, що [PERSON] на час відчуження спірного нерухомого майна за договором дарування від 26.02.2013 року не був його власником, оскільки на момент реєстрації його права власності на 24/100 частини домоволодіння були скасовані судові рішення, якими вказане право власності визнано за відповідачем, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині та наявність підстав, визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання договору дарування, укладеного 26.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], недійсним. Крім того, зважаючи на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивачки не з її волі, а шляхом відчуження особою, яка не мала на це права, та набуття іншою особою за безвідплатним право чином, суд вважає позовні вимоги в частині витребування спірного майна у останнього за часом набувача на користь власника обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню відповідно до ст.388 ЦК України. Разом з тим в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають так як визнання наступних правочинів, враховуючи заявлення віндикаційного позову про витребування майна, укладених за наслідком недійсного правочину, чинним законодавством не вимагається. Також не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання права власності за позивачем, оскільки вона вже набула право власності за чинним правочином. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача, пропорційно в рівних частинах з відповідачів від задоволеної частини позовних вимог судовий збір в розмірі 1054,40грн., оскільки судом вимоги немайнового та майнового характеру задовольняються в повному обсязі. Також підлягають стягненню [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропорційно в рівних частинах на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 974.4 грн., оскільки суду не надано відомостей надання правової допомоги в розмірі 4000грн., так представник позивача відповідно до журналів судових засідань, приймав участь в судових засіданнях загальною тривалістю дві години. Відповідно до граничних розмірів компенсації витрат на правову допомогу, що встановлені ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, отже стягненню підлягає сума в розмірі 974.4 грн. (2години Х 40 % мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (1218грн.)). На підставі викладеного,

Outcome: partial