Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Зазначила, що вона одна не в змозі матеріально забезпечувати дитину усім необхідним, а тому просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.01.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 12.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що сімейні відносини з позивачем фактично припинені та з грудня 2020 року по теперішній час син [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом з ним, а не з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач не має права отримання аліментів. Суд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, викладене підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності позивача. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, врахувавши заяву відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Позивач просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Відповідач заперечуючи проти вимог позивача зазначив, що малолітній син сторін з грудня 2020 року проживає разом з ним, а тому підстав для стягнення з нього аліментів немає, на що слід зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до довідки ТОВ «РАДА 2» №02-0027 від 07.04.2021 року відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] . При цьому, реєстрація дитини за місцем проживання позивача не свідчить про фактичне проживання дитини разом з нею. Вказаного позивачем не спростовано. Встановивши, що позивачем не доведено, що основне місце проживання дитини з нею, а також врахувавши те, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживає дитина, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed