Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить надати дозвіл малолітній дитині [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації у супроводі матері [PERSON], [INFO], уродженки міста Джамбул Республіки Казахстан, громадянки України, в період часу з дня набрання рішенням законної сили по 01 липня 2017 року без згоди батька дитини [PERSON], [INFO], надати [PERSON], [INFO] дозвіл на виготовлення проїзних документів дитині [PERSON], [INFO], для виїзду з України до Російської Федерації у супроводі матері [PERSON] в період часу з дня набрання рішенням законної сили по 01.07.2017 року без згоди батька [PERSON], [INFO]. Позовна заява обґрунтована тим, що 10 листопада 2012 року позивач уклала шлюб з відповідачем. [PERSON] з відповідачем мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. 06 липня 2016 року позивач із дитиною стали проживати окремо від відповідача, дитина перебуває на повному її утриманні. 01 серпня 2016 року позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду із позовом про розірвання шлюбу. На теперішній час рішення за вказаним позовом не прийнято. В м. Красноярськ РФ з липня 2015 року тимчасово зареєстровані та проживають батьки позивача [PERSON] та [PERSON] Дідусь та бабуся вже більше року не бачили онука та благають привезти його до них в Росію для спілкування, відпочинку дитини та її оздоровлення. Крім того, дитина потребує спілкування зі своїми рідними бабою та дідом, налагодженню між ними родинних відносин. Позивач звернулася до відповідача з проханням надати їй дозвіл на перетинання кордону з Російською Федерацією з неповнолітньою дитиною без супроводу батька, але [PERSON] без будь-якої мотивації їй відмовив. Без згоди батька позивач не в змозі оформити документи на виїзд дитини. [PERSON] вважає, що таким чином її чоловік намагається помститися їй через неприязні стосунки, які останнім часом склалися в родині. В наслідок чого позивач вимушено звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі, проти винесення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, яке мається в матеріалах справи, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає можливим ухвалити рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача та представника третьої особи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 10.11.2012 року між сторонами виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 13, було зареєстровано шлюб /а.с.8/. Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 10 /а.с.9/. Згідно копії довідки Семенівської сільської ради, [PERSON] дійсно зареєстрована на території Семенівської сільської ради за адресою [ADDRESS] разом зі своєю малолітньою дитиною [PERSON] та /а.с.10/. Судом встановлено, що позивач має намір організувати поїздку дитини за кордон а саме до Російської Федерації, де на данний час тимчасово зареєстровані та проживають її батьки, для тимчасового відпочинку та оздоровлення. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступиш змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього кордон може бути дозволений за рішенням суду. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Outcome: approved