Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнила, надавши до суду заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою послугувало невиконання відповідачем договірних зобовязань щодо повернення грошової суми у строк передбачений договором позики від 02 жовтня 2014 року, яку було стягнуто за рішенням суду. Позивач в заяві про збільшення вимог вказала, що бажає збільшити розмір позовних вимог, виходячи з наступного: згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з відповідача на її користь 14\~640,00 грн., Але відповідач [PERSON], відмовився виконувати вищезазначене рішення суду, тому позивач звертається до суду з відповідною заявою. Представник позивача та позивач у судовому засіданні не зявились, але надали до суду заяву, в якій просили справу розглядати без їх участі, на позовних вимогах наполягають, позов просили задовольнити (а.с. 20 ) Відповідача у судовому засіданні не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 27,38). Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до виконавчого листа від 11 листопада 25015 року, вбачається, що відповідач повинен був сплатити на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 14640 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11 листопада 2015 року складає 600 євро (а.с. 11). Частиною 1\~ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Згідно з ч. 3ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.\~13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 6\~Європейської Конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. (сторонами). Відповідно до ст. ст. 525, 526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є односторонньою угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З огляду на викладене порушено право та законний інтерес позивача на повернення йому грошових коштів в повному обсязі. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов'язань держави, положень ст.\~8\~Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. У частині першій\~статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Крім того, згідно до статті 625\~\~ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.\~\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше- Міністерство статистики України), починаючи з 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий курєр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України, згідно до статей\~19,\~21,\~22 ЗУ «Про інформацію»\~є офіційними. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою, про що вказується в\~листі Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року. З урахуванням цих обставин та досліджених матеріалів справи, інфляційні нарахування на суму боргу становлять 5031,33 грн. Вищевказане підтверджується наданим до суду додатком про дані офіційних публікацій величин індексу інфляцій у 2015 році в газеті «Урядовий курєр» та наданим до суду розрахунком (а.с. 31-31,33) Три відсотки річних від суми заборгованості становить 1196,08 грн. Таким чином, судом було встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів, встановлено, що він не виконує та не намагається виконати свого обовязку по виконанню зобовязання або поверненню коштів, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків, інфляційних витрат та 3 % річних, є обґрунтованими. Судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Позивач звільнена від сплати судового збору оскільки є інвалідом 2 групи. Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved