Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона проживала у фактичному шлюбі з [PERSON] більш ніж 11 років до дня його смерті. 09.12.2014 р. [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді автомобіля ВАЗ 21099 Седан-В, придбаний ними 29.11.2013 року на спільні кошти за 36000 грн. Для придбання автомобілю на ім»я [PERSON] в 2012 р. був оформлений кредит на суму 27800 грн. Частину грошей вони спільно зібрали, гроші в сумі 3800 грн. зайняли у [PERSON], які вона повернула вже після смерті чоловіка в сумі 5000 грн. При житті чоловіка частину спільних коштів вони витрачали на погашення кредиту, а після смерті [PERSON] вона погасила всю суму кредиту з відсотками в розмірі 24193 грн. Просить суд, визнати автомобіль марки ВАЗ 21099, модель Седан-В номер кузова, шасі, рами Y6D21099050016819, рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 29.11.2013 року на ім»я [PERSON] спільною власністю її та [PERSON] у рівних частках з урахуванням погашення боргів за автомобіль без будь-якої компенсації спадкоємцям- відповідачам по справі. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, повністю погодилась з доводами, викладеними позивачкою. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що вона на автомобіль не претендує, від спадщини відмовилась на користь сестри [PERSON], подала нотаріусу відповідну заяву. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона закон не порушує, коли подає заяву нотаріусу про прийняття спадщини та вважає, що вона, як спадкоємець має право при таких обставинах на якусь, хоч і не значну частку автомобіля. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20.04.2015 року встановлено, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім»єю понад п»ять років до часу відкриття спадщини та її визнано спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON]М.(а.с.7). [PERSON] помер 09.12.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 820809, виданим відділом державною реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області(а.с.6). Згідно розписки від 10.12.2014 р. [PERSON] отримала від сестри чоловіка [PERSON] грошову суму в розмірі 30000 грн. на погашення кредиту та зобов»язалась повернути до грудня 2015 р.(а.с.9). Згідно квитанції № 11565 від 10.12.2014 р. було сплачено заборгованість за кредитом в сумі 1705,00 грн. та квитанції № 39907 від 12.12.2014 р. було сплачено заборгованість за кредитом в сумі 22488,00 грн.(а.с.8). Згідно даних Спадкового реєстру (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру(спадкові справи на спадщину) після смерті [PERSON], померлого 09.12.2014 р., Першою селидівською держнотконторою Донецької області було заведено спадкову справу № 102/2015. Надійшла заява про прийняття спадщини від 21.05.2015 р. за № 182 від [PERSON], заява [PERSON] від 26.06.2015 р. за № 264, що спадщину фактично прийняла бо мешкала з померлим за однією адресою та заява [PERSON] від 21.05.2015 р. за № 183 про відмову від спадщини на користь доньки померлого [PERSON] Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Згідно даних спадково реєстру(інформаційна довідка зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори), Першою селидівською держнотконторою від імені померлого заповітів не посвідчувалось(а.с.28-30). Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст..392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, які засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування,є об'ктом права спільної сумісної власності подружжя. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. З матеріалів справи вбачається, що позивачка спільно проживала більш ніж 11 років з [PERSON] однією сім»єю. В період спільного проживання вони придбали автомобіль марки ВАЗ 21099, модель Седан-В номер кузова, шасі, рами Y6D21099050016819, рік випуску 2005, державний номерний знак АН 2711 ІМ. Для придбання автомобілю, на ім»я [PERSON] в 2012 р. був оформлений кредит на суму 27800 грн. Частину грошей вони спільно зібрали, гроші в сумі 3800 грн. зайняли у [PERSON], які позивач повернула вже після смерті чоловіка в сумі 5000 грн. При житті чоловіка частину спільних коштів вони витрачали на погашення кредиту, а після смерті [PERSON] позивач погасила всю суму кредиту з відсотками в розмірі 24193 грн. Усі ці обставини ніхто, у тому числі відповідачі не оспорювали, не заперечували, що саме таким чином, як вказала позивачка фактично був придбаний спірний автомобіль. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідачки [PERSON] в тій частині, що вона може претендувати на якусь частину автомобіля(яку не вказала) як спадкоємець, оскільки судом встановлено, що сам автомобіль не може вважатися спадковим майном, спадковою масою, оскільки спадкова маса головним чином складається з майна, яке є власністю спадкодавця, а в даному випадку, придбаний подружжям автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки позивачкою після смерті чоловіка було сплачено частку чоловіка на автомобіль, слід вважати, що придбаний подружжям автомобіль належить позивачці. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ВАЗ 21099, модель Седан-В, зареєстрований 29.11.2013 року на ім»я [PERSON] Суд задовольняє позов частково, оскільки не може вказувати в резолютивній частині рішення, що право на автомобіль є спільною власністю позивачки та померлого, тому, що кінцевий висновок суду право власності на автомобіль визнається за позивачкою безальтернативно, тому і фраза у позові «без будь якої компенсації спадкоємцям» не може бути вжита в рішенні. На підставі ст.ст.16, 60, 328, 392 ЦК України,

Outcome: partial