Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 30 серпня 1997, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через те, що вони з позивачем виявились людьми з різним характером, з різними поглядами на сімейне життя та сімейні цінності, та на даний час втратили почуття поваги та любові один до одного. Шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини уже тривалий час мають негативний характер. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам їхніх дітей. Позивач вважає, що подальше примирення та збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим. Від шлюбу сторони мають двох дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишаться проживати з позивачем. Спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. У зв`язку з відмовою відповідача подати спільну заяву про розірвання шлюбу до Чуднівського відділу ДРАЦС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), позивач змушена звернутись з позовною заявою до суду. Відповідач до суду подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що справу за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу просить розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить визнати за нею право іменуватися після розірвання шлюбу її шлюбним прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved