Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 1973 року, від шлюбу у них народилось двоє дітей - син [PERSON] 1976 р.н. та донька [PERSON] 1973 р.н. 21.02.1986 на сім`ю позивача із чотирьох осіб була надана кв. [ADDRESS] , власником особового рахунку якої є позивач. В 1993 році відповідач [PERSON] вийшла заміж і змінила прізвище на [PERSON] . Від шлюбу є син [PERSON] , 1994 р.н. [PERSON] одружився і у 1997 році у нього народилась донька [PERSON] , яка було зареєстрована в спірній квартирі, але ніколи не проживала в ній. На даний час в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] у 2012 р. забрала свої речі і добровільно залишила спірну квартиру, з цього часу позивачу не відомо де вона проживає. [PERSON] з 1997 року не проживає в спірній квартирі. [PERSON] 24 квітня 2020 р. забрав свої речі і перейшов жити до дружини, позивач не підтримує з ними стосунки. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають в спірній квартирі, не несуть витрат по оплаті комунальних послуг. Позивач з [PERSON] ніколи не чинили перешкод відповідачам в користуванні спірною квартирою. Факт не проживання відповідачів в спірній квартирі підтверджується актами, які були складені з участю сусідів та завірені начальником ЖЕД-310. У зв`язку з викладеним, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 07.12.2020 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.01.2021 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 14.05.2021 позивач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. 13.05.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщена у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою місця проживання. Відповідачами не подано заяв про розгляд справи за їх відсутності та не подано відзивів на позовну заяву. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа - [PERSON] до суду не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, на адресу суду не надходило будь-яких документів щодо позовних вимог позивача. Від представника третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання, в якому просять розглядати справу у відсутності представника третьої особи та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України за наявними в справі матеріалами та доказами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши покази свідка, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Позивач [PERSON] з 1973 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народились діти: син [PERSON] 1976 р.н. та дочка [PERSON] , 1973 р.н. 21 лютого 1986 року на підставі розпорядження № 110 Виконавчого комітету Мінської районної Ради народних депутатів м. Києва, гр. [PERSON] на родину із 4-х осіб - [PERSON] , дружину [PERSON] , сина [PERSON] та дочку [PERSON] , видано ордер № 20350 серії Б на право зайняття кв. [ADDRESS] . Власником особового рахунку кв. [ADDRESS] є [PERSON] . Як зазначає позивач, в 1993 році [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », від шлюбу народився син [PERSON] 1994 р.н. [PERSON] одружився у 1997 році, від шлюбу народилась донька [PERSON] . На даний час в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] з сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 1997 р. не проживає в спірній квартирі, що підтверджується відповідними документами, а саме Актами від 10.08.2005, 16.02.2005, 13.05.2005, 08.11.2006, 26.05.2010 засвідченими начальником ЖЕД - 310 [PERSON] , від 09.02.2018, 16.03.2021, засвідченими начальником ЖЕД-310 Давидюк Т.В. Відповідач [PERSON] в 2012 році забрала свої речі і добровільно залишила спірну квартиру, що підтверджується відповідними документами, а саме актами від 09.02.2018 р. та 16.03.2021 р., засвідченими начальником ЖЕД-310 Давидюк Т.В. Відповідач [PERSON] 24 квітня 2020 році забрав свої речі і пішов жити до дружини, факт не проживання останнього підтверджується актом від 16.03.2021 р., засвідченого начальником ЖЕД - 310 Давидюк Т.В. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт не проживання відповідачів у спірній квартирі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не несуть жодних обов`язків по утриманню житла за вказаною адресою. Як зазначає позивач ні вона ні третя особа не чинили відповідачам перешкод в користуванні спірною квартирою, відповідачі добровільно залишили спірну квартиру, забравши всі свої речі. Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі не проживають у квартирі за місцем реєстрації та не мають наміру там проживати, оскільки проживають за іншою адресою, а отже є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування кв. [ADDRESS] . Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved