Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів по утриманню їхнього спільного сина [PERSON] [INFO], за період з 17.08.2007 року по 23.04.2017 року в розмірі 53\~446 (пятдесят три тисячі чотириста сорок шість) грн. 43 коп., та неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення виплати аліментів у розмірі 16\~255 (шістнадцять тисяч двісті пятдесят пять) грн. 72\~коп. Позов мотивований тим, що 27.11.1998 року був зареєстрований шлюб але по причині втрати почуттів один до одного шлюб між ними 13.08.2002\~року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу, згідно рішення Корсунь-Шевченківського суду від 24.07.2000 року відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18.07.2000 року і до досягнення повноліття. На підставі виконавчого листа № 2-607, виданого 01.10.2004 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області, відкрито виконавче провадження Корсунь-Шевченківським відділом ДВС ГТУЮ в Черкаській області. Відповідач в період з 18.07.2000 року по 16.08.2007 року сплачував аліменти вчасно, однак з 17.08.2007 року офіційно розрахувався з місця роботи, де він був офіційно працевлаштований, і припинив виплату аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого в.о. начальника відділу ДВС Корсунь-Шевченківського районного відділу ДВС, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів за період з 17.08.2007\~року по 24.04.2017\~року становить 69\~950,11 грн. У період із вересня 2012 року по червень 2016 року, у звязку з ухиленням від сплати аліментів вона отримувала тимчасову державну допомогу. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12.02.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 14.02.2018\~року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №\~1940201943643, однак протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надіслав. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб серії 1-СР № 1080468, виданого 13.08.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, 13.08.2002 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 13.08.2002 року зроблено запис за №\~111. Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище [PERSON]. Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-СР № 051024, виданим 14.07.1999 року відділом реєстрації актів громадського стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 97, відповідно до якого батьком дитини вказано відповідача [PERSON], а матірю [PERSON]. Постановою Корсунь-Шевченківського суду від 24.07.2000 року у справі № 2-607/2000, [PERSON] зобовязано сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18.07.2000 року і до досягнення дитиною повноліття, про що 24.07.2018 року судом видано відповідний виконавчий лист № 2-607. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого керівником Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів за період з 17.08.2007 року по 24.04.2017 року становить 69\~950 (шістдесят девять тисяч девятсот пятдесят) грн. 11 коп. Вказано, що у звязку з відсутністю відомостей щодо фактичного заробітку боржника, для розрахунку заборгованості по аліментах використовувався середній розмір заробітної плати працівника для даної місцевості. Позивач у період часу з вересня 2012 року по червень 2016 року отримувала тимчасову допомогу на 1 дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується довідками Корсунь-Шевченківського управління праці та соціального захисту населення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, а також Конвенцією ООН про права дитини. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно змісту ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів; відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 11.09.2013 року по справі № 6-81цс13, від 16.03.2016 року по справі № 6-300цс16, оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.\~196\~СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Таким чином, суд розраховуючи неустойку (пеню) за один місяць виходить з наступного заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, у якому взагалі не проводилось стягнення аліментів. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Спору між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами, обчисленого керівником Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби за період з 17.08.2007 року по 23.04.2017 року немає, вказаний висновок суду зумовлений тим, що відповідач не надав відзиву на позов у встановлений судом строк. З розрахунку сум заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на дитину та неустойки (пені) за період з 17.08.2007 року по 23.04.2017 року, який вказано позивачкою у позові, вона становить 53\~446,43 грн. та 16\~255,72\~грн., відповідно, що менше розміру заборгованості зробленого керівником Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби, однак суд розглядає справи в межах заявлених нею позовних вимог. За змістом положень ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, тобто і на неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, позовна давність не застосовується. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що права позивача порушені, а тому вона має право на стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, з урахуванням зробленого нею розрахунку. Враховуючи встановлені обставини, та те, що відповідач не надав відзив на позов, що суд оцінює як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин, а також заявленого позивачем розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів та пені по їх виплаті, а також не надав суду доказів того, що вказана заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин, що наявні обставини, які можуть впливати на розмір пені, яка стягується, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 53\~446\~(пятдесят три тисячі чотириста сорок шість) грн. 43 коп., та пені за прострочення сплати вказаних аліментів у розмірі 16\~255 (шістнадцять тисяч двісті пятдесят пять)\~грн. 72 коп. Вказані суми заборгованості та пені суд вважає доведеними та такими, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], у звязку з неналежним виконанням ним своїх зобовязань щодо сплати аліментів на утримання [PERSON], [INFO], упродовж періоду часу з 17.08.2007 року по 23.04.2017 року. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на вказане, при задоволенні даного позову суд стягує з [PERSON] у дохід держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., від сплати яких позивач звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved