Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. Зазначила, що в належному їй будинку тривалий час зареєстрований відповідач, однак три роки в ньому не проживає. У звязку з наведеним просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом у належному їй житловому будинку. Позивач під час розгляду справи наполягала на задоволенні позовних вимог, заначила, що відповідач ще з 2014 року мешкає у Криму; за місцем реєстрації у с. Кодня не проживає з 2014 року. У судове засідання представник третьої особи не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує в їх задоволенні (а.с. 35). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановив такі обставини справи і відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Позивач є власником житлового будинку № 98 по вул. Залізняка в с. Кодня Житомирського району, що підтверджується договором купівлі продажу ВСЕ № 413379 від 26 жовтня 2005 року (а.с. 3), який зареєстрований в державному реєстрі правочинів 27 жовтня 2005 року за № 921294 (а.с. 4), та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9110712 від 30 листопада 2005 року (а.с. 5). Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. У належному позивачу будинку зареєстрований відповідач що підтверджується копією його паспорта серії ЕЕ 147953 (а.с. 14-15), довідкою Виконавчого комітету Коднянської сільської ради № 1057 від 29 серпня 2017 року (а.с. 16) та відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 25). Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача № 989 від 12 серпня 2017 року та № 1087 від 29 серпня 2017 року комісією було встановлено, що в господарстві останньої зареєстрований, але не проживає з 2014 року [PERSON], який протягом 2015-2017 років до господарства не навідувався (а.с. 17, 18). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання відповідачем у належному позивачу будинку. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. З огляду на наведене, зважаючи на те, що позивачем належними доказами доведено факт непроживання відповідача в належному їй житловому будинку більше одного року без поважних причин, суд, для захисту прав та інтересів позивача, вважає за необхідне задовольнити її вимоги, оскільки факт реєстрації відповідача у належному їй житловому будинку обмежує здійснення нею права користування та розпоряджання даним майном.

Outcome: approved