Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовною заявою, в якій просила стягнути з останнього на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 52823,32 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2003 року позивач працювала у відповідача та у березні 2020 року керівництво Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД» змусило її написати заяву про звільнення, усно повідомило позивача про звільнення з посади за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Жодних документів, таких як копії завізованої заяви позивача, наказу (розпорядження) про звільнення відповідач позивачу не надав. Разом з цим, відповідач у день звільнення не здійснив розрахунок з позивачем, не видав позивачу трудову книжку та не повідомив позивача письмово про нараховані суми, належні до виплати при звільненні. Вказує, що за період липень 2019 року - лютий 2020 року з боку відповідача позивачу була нарахована сума заробітку у розмірі 65619,04 грн. Позивач зазначає, що з урахуванням податку на доходи фізичних осіб (18%), що складає 11811,43 грн від суми 65619,04 грн, та військового збору (1,5%), що складає 984,29 грн від суми 65619,04 грн, належна позивачу до виплати сума за вказаний період складає 52823,32 грн (65619,04-11811,43-984,29). Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу виплати заборгованості та видачі трудової книжки, але жодних дій з боку відповідача так і не вчинено. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів у Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД». Сторони про відкриття провадження у справі повідомлені належним чином, на час розгляду справи строки на подання заяв по суті справи сплили, будь-які інші заяви чи клопотання до суду не надходили. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та заборгованість останнього перед позивачем складає: за липень 2019 року - 7717,36 грн, за серпень 2019 року - 8912,66 грн, за вересень 2019 року - 8905 грн, за жовтень 2019 року - 8862,07 грн, за листопад 2019 року - 9178,94 грн, за грудень 2019 року - 6627,19 грн, за січень 2020 року - 4855,57 грн, за лютий 2020 року - 5837,25 грн, за березень 2020 року - 4723 грн, що разом становить 65619,04 грн (а.с.4-8). Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Копію ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року про витребування доказів відповідачем було отримано 08 липня 2020 року (а.с.28). Станом на час розгляду справи витребовувані докази суду не надано. Частиною десятою ст. 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з липня 2019 року по березень 2020 року складає 65619,04 грн. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, а також таким, що буде знаходитися в межах заявлених позивачем вимог, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 65619,04 грн (7717,36+8912,66+8905+8862,07+9178,94+6627,19+4855,57+5837,25+4723). Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Суд вважає за необхідне стягнути суму заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, як того просить позивач, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, що не буде виходом за межі заявлених вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн (а.с.17-20, 32-34). Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу судом враховується, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами,від представника відповідача не надходило, обставини щодо неспівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися.

Outcome: approved