Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В позовній заяві вказує на те, що 12 серпня 2008 року біля 23 години в приміщенні будинку [ADDRESS] на ґрунті особистих неприязних відносин під час сварки відповідач [PERSON] наніс позивачу неодноразові в область голови, грудної клітки зліва, потилиці та спини, спричинивши останній згідно висновків судово-медичних експертиз №1008 від 12 вересня 2008 року та №268 від 27 березня 2008 року середньої тяжкості тілесні ушкодження, як такі, що не були небезпечними для життя, а викликали тривалий розлад здоров'я. Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2014 року про закриття кримінальної справи відповідача [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст.125 КК України з підстав передбачених ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Також відповідач зазначає, що дана підстава звільнення не є реабілітуючою. Внаслідок вчинення злочину відповідачем, окрім фізичних ушкоджень, їй завдано моральних страждань, які виразились у сильних душевних переживаннях, нервових стресах. Внаслідок нанесених відповідачем ушкоджень, позивач була вимушена звернутись до органів захисту правопорядку, проходити медичне обстеження, чотири роки приймати участь у судовому розгляді. На підставі викладеного, просить задовольнити позов та стягнути із відповідача 30 000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить стягнути із відповідача лише моральну шкоду у розмірі 30000 гривень. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно вимог ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч 2 цієї статті, моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частинами 3,4,5 зазначеної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно вимог ст.ст. 10,11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, постановою Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2014 року про закриття кримінальної справи відповідача [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст.125 КК України з підстав передбачених ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Як встановлено судом, 12 серпня 2008 року близько 23 години в приміщенні будинку [NUMBER] в ході конфлікту, який виник між позивачем [PERSON] та її чоловіком на той час - відповідачем [PERSON], останній умисно наніс потерпілій ряд ударів в облать голови та тулуба, спричинивши потерпілій внаслідок цього тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості та умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Сам факт нанесення тілесних ушкоджень позивачці відповідач заперечує. Відповідно висновку повторної судової медичної експертизи №164 від 26 жовтня 2012 року (1.3.4.) У гр-ки [PERSON] під час обстеження і лікування її лікарями Бориславської поліклініки та ЦМЛ в період 15-26 серпня 2008 року було встановлено діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом хрящової частини 3-го, 4-го ребер зліва. Перелом 6-го, 7-го ребер по аксілярній лінії зліва. Забій м'яких тканин чола і потилиці. Забій м'яких тканин правого і лівого плечей.» При огляді гр-ки [PERSON] 20 серпня 2008 року судово- медичним експертом [PERSON] були виявлені: синець на грудях зліва у проекції 7-го ребра по задньо - підпахвинній лінії, 2 синці на плечах, 3 синці на правій нозі. Крім цього, під час поступлення в стаціонар 15 серпня 2008 року лікуючим лікарем у [PERSON] були відмічено синці - «в потиличні ділянці справа та на чолі» 2.6.7. При вивченні консультантами бюро наданих судом для проведення комісійної судово-медичної експертизи двох рентгенограм грудної клітки [PERSON] за серпень 2008 року встановлено, що переломи 6-го,7-го ребер по середньо - підпаховій лінії зліва знаходяться в стадії консолідації, без динаміки. Таким чином вказані переломи ребер не могли виникнути у потерпілої у серпні 2008 року, так як в цей період вже були зрощеними. Об'єктивних рентгенологічних даних про наявність у [PERSON] у серпні 2008р. переломів хрящової частини 3-4 ребер зліва, про що вказано в діагнозі Бориславської ЦРЛ - немає. При вивченні рентгенограми лівої половини грудної клітки від 11.01.2008 року [PERSON] консультантами встановлено наявність перелому 7-го ребра по передньо - пахвинній лінії зі зміщенням фрагментів без ознак зрощення, що свідчить про можливість утворення перелому за декілька тижнів до моменту проведення рентгенографії у січні 2008 року, в тому числі перелом міг виникнути в першій декаді січня 2008 року. Травма голови із струсом головного мозку, синці, забій м'яких тканин утворились від дії тупого предмета, могли виникнути 12 серпня 2008р. Струс головного мозку відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров'я. Синці, забій м'яких тканин відноситься до легкого ступеня тяжкості. 5. При вивченні матеріалів справи, медичної документації, складеної на [PERSON] комісія відмічає деякі протиріччя про наявність і характер тілесних ушкоджень у потерпілої між записами лікуючого лікаря за 15 серпня 2008р. і даними огляду судово-медичного експерта 20 серпня 2008р., який не виявив на чолі і потилиці у [PERSON] синців, котрі вказує в медкарті стаціонарного хворого лікар Бориславської ЦМЛ. Крім того, лікарями травматологічного відділення, поліклініки і рентгенологом Бориславської ЦМЛ в період перебування [PERSON] на стаціонарному і амбулаторному лікуванні у серпні - вересні 2008 року не було проведено контрольної, прицільної рентгенографії лівої половини грудної клітки з метою встановлення ознак зрощення переломів ребер. При виконанні такої рентгенограми, очевидно, було би встановлено наявність однакової рентгенкартини консолідації переломів ребер зліва, як при поступленні хворої в лікарню, так і при виписці її із стаціонару. Зазначені обставини установлені судом в ході розгляду кримінальної справи № 438/733/13-к про обвинувачення [PERSON]. Таким чином, в силу ст.61 ч.3 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] особисто написав заяву про закриття справи у зв'язку з закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України, йому було роз'яснено що звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки провадження у кримінальній справі припиняється з нереабілітуючих для нього обставин. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає доведеним факт завдання відповідачем тілесних ушкоджень позивачці. Відповідно вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки винність відповідача знайшла своє підтвердження в ході провадження у справі, тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. При цьому суд враховує конкретні обставини справи, а також вимоги ст.23 ЦК України, зокрема те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, позбавлення потерпілого можливості реалізації звичних для нього дій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.05.1993 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок вказаної позивачкою події, а саме: нанесення відповідачем ударів по тілу позивачки, здоров'ю останньої було завдано шкоду, яка виразилась у короткочасному розладі здоров'я та порушенні звичного ритму життя. Суд вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачці завдано моральних страждань які, виражались в психологічному стресі, погіршенні фізичного та емоційного стану, порушенні звичного режиму життя. Окрім того, суд не вважає моральними стражданнями покликання позивачки на факт використання права на захист порушеного права в суді та зміну у зв'язку з цим звичного ритму життя. Оцінивши обсяг моральних (емоційних) страждань позивачки, зокрема їх тривалість, суд вважає, що слід відшкодувати позивачці моральну шкоду, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 2000 гривень, як такий розмір на думку суду є достатнім для компенсації позивачці її звичного морального стану. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з урахуванням майнової вимог позивача, до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial