Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 10440,0 гривень за невиконані у строк роботи з утеплення фасаду будинку [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір про виконання робіт з утеплення 93 кв.м фасаду (рівень 3-го поверху) будинку [ADDRESS] . Відповідно до умов договору [PERSON] власними силами з використанням власних засобів, обладнання та інструментів зобов`язався виконати роботи з утеплення фасаду, а [PERSON] зобов`язувалась прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх виконання. Додатково замовник брав на себе зобов`язання компенсувати виконавцеві витрати на будівельні матеріали, необхідні для виконання роботи, які купуватиме за власні кошти виконавець, у відповідності до їх вартості, що підтверджуватиметься відповідними фінансовими документами. Сторони погодили, що загальна вартість робіт, які має виконати виконавець становить 23540,0 гривень. За домовленістю сторін, виконання мало бути завершено до 21 липня 2020 року. 01.07.2020 року позивач передала відповідачу завдаток за виконану роботу у розмірі 15000,0 гривень, що підтверджується розпискою, яку власноручно написав відповідач [PERSON] . Відповідач приступив до виконання замовлених робіт, про те не виконав своє зобов`язання у погодженні із замовником строки в повному обсязі. Починаючи з 10.07.2020 року відповідач перестав з`являтися на місце виконання робіт і виконання робіт із утеплення фасаду будинку зупинилося, а також перестав відповідати на телефонні дзвінки позивача. 21.07.2020 року відповідач демонтував та вивіз риштування, з якого проводилися роботи з утеплення, тобто фізична можливість виконання робіт з утеплення фасаду на рівні третього поверху зникла. 23.07.2020 року позивач звернулася із заявою до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу ГУНП у Львівській області із заявою щодо шахрайських дій зі сторони [PERSON] , а також направила 05.08.2020 року на адресу місця фактичного проживання відповідача вимогу про повернення частини грошових коштів. 10.08.2020 року Сокальське відділення поліції надало відповідь про те, що орган дізнання прийшов до висновку про відсутність в діях відповідача складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Крім цього, 11.08.2020 року вимога про повернення частини грошових коштів була отримана відповідачем, проте грошові кошти не повернуті. Станом на сьогоднішній день вона втратила інтерес до завершення робіт з утеплення фасаду будинку, а тому просить стягнути з відповідача 10440,0 гривень безпідставно набутих грошових коштів. Справа поступила до суду 13.10.2020 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.11.2020 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з неявкою відповідача, ухвалами суду від 09.12.2020 року, 04.02.2021 року, 11.03.2021 року, 13.04.2021 року та 26.05.2021 року судові засідання відкладено на 04.02.2021 року, 11.03.2021 року, 13.04.2021 року, 26.05.2021 року та 09.06.2021 року відповідно. З огляду на карантинні обмеження, суд неодноразово йшов назустріч учасникам справи та відкладав судові засіданні з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства, як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач в судове засідання не з`явилася, разом з тим, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що позивач не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 09.06.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач уклала з відповідачем договір про виконання робіт з утеплення фасаду будинку [ADDRESS] . Загальна вартість робіт становить 23540,0 гривень. За домовленістю сторін виконання робіт мало бути завершено до 21.07.2020 року. Позивачем було передано відповідачу завдаток за виконану роботу у розмірі 15000,0 гривень, що підтверджується копією розписки від 01.07.2020 року (а.с.4). Крім цього, позивач звернулася із заявою до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу ГУНП у Львівській області щодо шахрайських дій зі сторони відповідача [PERSON] , та 10.08.2020 року отримала від Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу ГУНП у Львівській області відповідь про відсутність в діях відповідача складу адміністративного чи кримінального правопорушення (а.с.8). Також, 09.10.2020 року позивач скерувала вимогу до відповідача про повернення безпідставно набутих грошових коштів, однак така залишилась без виконання (а.с.6). Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно зі ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст.11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Крім того суд зазначає, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Слід зазначити, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Згідно з ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав своє зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку про безпідставне отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 10440,0 гривень, які були набуті ним за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) та які він зобов`язаний повернути за рішенням суду. У зв`язку із цим безпідставно отримані кошти у розмірі 10440,0 гривень мають бути повернуті позивачу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved