Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 15 жовтня 2005 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 05. Від даного шлюбу у них народилося троє синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, вживання відповідачем спиртних напоїв та, як наслідок, вчинення ним скандалів та нанесення їй побоїв. Оскільки вона втратила до чоловіка почуття любові та поваги, подружні стосунки між ними фактично припинені, тому просить шлюб між ними розірвати, а дітей залишити на подальше виховання при ній. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Перечинського районного суду від 15 січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] надано строк для примирення 3 (три) місяці, а провадження у справі до закінчення визначеного судом строку для примирення зупинено. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 18 квітня 2019 року провадження у даній справі поновлено та призначено судове засідання на 10.00 год. 07 травня 2019 року. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки наданий судом строк для примирення результатів не дав. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позов визнав, так як з позивачем не примирився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 15 жовтня 2005 року у виконкомі Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 05 (а. с. 4). Від даного шлюбу у них народилося троє синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 5-7). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, строк для примирення, наданий подружжю, результатів не дав. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до квитанції № 0631450023 від 14 листопада 2018 року позивачем сплачено 704,80 грн. судового збору (а. с. 1). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 352,40 грн. (704,80 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON] , що відповідає положенням ст. ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved