Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з позовом до відповідача у якому просила визнати факт не проживання відповідача [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини, визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , встановити факт постійного проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця [PERSON] , та визнати її спадкоємцем четвертої черги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона на протязі багатьох років здійснювала догляд за важкохворою [PERSON] , проживала разом з нею до її смерті. Відповідач [PERSON] є рідним сином [PERSON] , однак він вже багато років тому самоусунувся від піклування за своїми батьками [PERSON] та [PERSON] та проживав окремо від них. Також, уточнила позовні вимоги, шляхом відмови від стягнення з відповідача понесених нею судових витрат. Представник відповідача адвокат Дьякова Т.В., у судовому засіданні уточнений позов визнала у повному обсязі, надала суду письмову заяву від [PERSON] відповідно до якої він позов визнає та погоджується з усіма обставинами викладеними у позовній заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 19.08.2019 року, актовий запис № 852. Заповіту [PERSON] не залишила. До спадщини увійшла частка у квартирі [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі договору міни від 29.09.1997 року, засвідченого виконавчим директором Запорізької Товарної Біржі «Правобережна», та частки, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Вищевказана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] (батько відповідача), [PERSON] (мати відповідача) та [PERSON] (відповідач по справі). Спадкоємцем першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, є син спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , який фактично прийняв спадщину. Той факт, що відповідач [PERSON] є сином подружжя [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським РАЦС м. Запоріжжя від 26.01.1972 року, актовий запис № 141. Не зважаючи на ці обставини, відповідач [PERSON] повинен бути усунений від спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , з наступних підстав: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізьке обласного управління юстиції від 14.03.2003 року, актовий запис № 2479. Заповіту [PERSON] не залишив. У передбачений ст. 1270 ЦК України строк, дружина померлого - [PERSON] звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] до нотаріальної контори не звертався з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач хоч і був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але у вказаній квартирі не проживає понад 20 років, а тому не є таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . У вказаній квартирі на час смерті [PERSON] , померлого [INFO] , проживали тільки особисто [PERSON] та [PERSON] . Тому, саме [PERSON] , є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка фактично прийняла спадщину. Після смерті чоловіка [PERSON] залишилася одна. Відповідач займався своїм власним життям та допомоги матері не надавав. [PERSON] за станом здоров`я та за віком потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала позивачка [PERSON] . З січня 2013 року спадкодавець [PERSON] , почала проживати однією сім`єю разом із [PERSON] , яка допомагала їй по господарству, сплачувала житлово-комунальні послуги, забезпечувала їжею, сплачувала лікування та доглядала стареньку. Тобто, позивач разом із спадкодавцем проживаючи однією сім`єю, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , мали спільний сімейний бюджет. Останні роки свого життя [PERSON] дуже хворіла, перебувала неодноразово на стаціонарному лікуванні та лише позивач здійснювала догляд і фінансове забезпечення [PERSON] . Згідно довідки про причину смерті від 18.08.2019 року, [PERSON] померла від ракової інтоксикації та злоякісного новоутворення підшлункової залози. Після смерті [PERSON] , позивач самостійно вирішувала всі питання, які стосувалися проведення церемонії поховання, а саме: звернення до ритуальної служби, домовленість щодо місця та часу поховання спадкодавці, матеріальні витрати та інше. Відповідач був присутній на похороні своєї матері, однак не запропонував своєї допомоги позивачці у питані проведення самої організації похорону. Той факт, що саме позивач займалася похованням [PERSON] , померлої [INFO] , підтверджується договором-замовленням № 21 на організацію та проведення поховань на суму 14580,00 грн., з якого вбачається, що вказаний договір було укладено із [PERSON] , [INFO] , та товарним чеком № 21 від 18.08.2019 року також на суму 14580,00 грн., за яким позивачка здійснила сплату за предмети для поховання спадкодавця. З метою прийняти спадщини, після смерті [PERSON] , позивач у передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. Приватним нотаріусом позивачці було роз`яснено, що вона не є спадкоємцем та в позасудовому порядку вона не має можливості вирішити це питання, тому як є спадкоємець першої черги згідно зі ст. 1261 ЦК України, а саме - [PERSON] . Спадкова справа № 60/2019, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , була заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. на підставі заяви відповідача, оскільки іншої можливості законом не передбачено, що підтверджується витягом про реєстрації в Спадковому реєстрі від 19.08.2019 року за вих. № 57269353. Зі свого боку, відповідач підтверджує факт, того що саме позивач була єдиною, хто всі роки проживала із його матір`ю, забезпечувала її матеріально, зверталася до медичних закладів за для лікування старенької, тому як вона мала онкологічне захворювання та після її смерті здійснила належне поховання, не заперечує проти того, що саме [PERSON] має успадкувати майно, яке належало [PERSON] , що підтверджується письмовим визнанням позову. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від померлої фізичної особи до спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом. Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ч. 5 ст.1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Частиною першою статті 172 СК України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов`язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Згідно п. 6 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав, право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про Право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2, 4 ст. З СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved