Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу виїзду неповнолітньої дитини та виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон без згоди батька. Покликалася на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з липня 2009 року по лютий 2013 року, рішенням суду шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання народилась донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матірю та перебуває на повному її утриманні. Зазначає, що отримання згоди батька на виїзд дитини за кордон стає складнішим. На даний час в добровільному порядку відповідач такої згоди не надає. А тому, просила надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини та надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої доньки за межі України терміном на два роки з липня 2016 року по липень 2018 року. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в заяві, просив його задовольнити. Проти заочного розгляд у справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (повторне) серії І-ЕГ № 101110 (а.с.9). Шлюб між позивачем і відповідачем розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2013 року, яке набрало законної сили (а.с.8). Донька проживає разом із матірю. Батько дитини проживає окремо від доньки. Необхідність періодичного оздоровлення дитини, духовного та морального розвитку з виїздом за межі України стверджується позивачем. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, інтересу до дитини не виявляє. Фактично відповідач ухиляється від надання дозволу позивачу на виготовлення проїзного документа дитини та на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої [PERSON], [INFO] виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України від 27.02.1991 р. (далі Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобовязання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на вїзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою воззєднання сімї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сімї (ст. 10 п. 1). Суд вважає, що періодичний виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, та не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки. Обставин, які обмежують право малолітньої [PERSON] на виїзд за межі України суд не вбачає. На підставі встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що слід надати дозвіл позивачу на виготовлення проїзного документа дитини для неповнолітньої доньки без згоди батька, а також, надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України дитини без згоди батька терміном на 2 (два) роки з липня 2016 року по липень 2018 року включно. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved