Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд виділити їй у власність ? частину квартири № 31 по проспекту імені Газети «Правда», 68-а в м. Дніпропетровську; виділити у власність відповідача [PERSON] ? частину квартири № 31 по проспекту імені Газети «Правда», 68-а в м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13.08.1988 року. Шлюб між сторонами розірвано 20.12.2013 року. За період перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, а саме - однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети «Правда»[ADDRESS]. Сторони не знайшли порозуміння у питанні розподілу майна подружжя, тому позивач вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судові засідання не з?являлася, про час і місце їх проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомляла. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.1988 року. Шлюб між сторонами розірвано 20.12.2013 року. За період перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, а сааме - однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети «Правда»[ADDRESS]. В позовній заяві позивач зазначає, що право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за позивачем. Представником відповідача надано суду копію ордеру, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 22.12.1989 року, відповідно до якого відповідачу [PERSON] надано право заняття в порядку обміну квартири, що є предметом спору, у складі трьох чоловік. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд звертає увагу на те, що квартира, яка є предметом спору не перебуває у власності відповідача, а є комунальною власністю. Згідно норм чинного законодавства, які регулюють сімейні правовідносини - до обєктів майна, що є спільної сумісною власністю подружжя належить те майно, яке належить одному з подружжя на праві приватної власності. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені\~\~позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed