Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.01.2012 р. Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 30595584 на підставі виконавчого листа № 2-184/11, виданого Голосіївським районним судом м.Києва. В межах даного виконавчого провадження було накладено арешт на все майно [PERSON] 25.12.2015 р. державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Позивач зазначає, що відповідно до положень ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа, строк пред`явлення його до виконання становив один рік. Однак, станом на 21.11.2017 р. виконавчий документ не був пред`явлений до примусового виконання. Хоча спеціальний закон і не передбачає закінчення виконавчого провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу, однак, посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження», позивач просить скасувати арешт, накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2012 р. в межах виконавчого провадження № 30595584 Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, що накладений на все майно [PERSON] . На підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що на момент звернення позивача до суду строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився і стягував не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про поновлення такого строку. Крім того, відповідач зазначив, що в даному випадку, з боржника не стягнуто виконавчий збір, а тому у разі скасування арешту можуть бути порушені інтереси держави. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.06.2011 р. Голосіївським районним судом м.Києва бу виданий виконавчий документ № 2-184/11 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 824488,81 гривня та суми судового збору в розмірі 1700 гривень і витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 120 гривень. В подальшому, [PERSON] сплатила частину боргу в розмірі 438542,50 гривень, а в іншій частині рішення суду залишилось не виконаним, в зв`язку з чим АТ «УкрСиббанк» звернувся до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження та стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 391066,31 гривня. 13.01.2012 р. старшим державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві Качурою Л.В. відкрито виконавче провадження № 30595584 на підставі виконавчого листа № 2-184/11 від 22.06.2011 р. про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 829608,81 гривня, хоча стягував зазначав про часткове виконання рішення суду. Також, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено арешт на все майно, в межах суми боргу, з метою повного та своєчасного виконання рішення суду, що належить боржнику [PERSON] 25.12.2015 р. постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києва накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» в межах суми боргу в розмірі 829608,81 гривня. 25.12.2015 р. державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення та роз`яснено право стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строку, встановленого ст.22 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Згідно з ч.5 ст.47 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка була чинна як на момент пред`явлення виконавчого листа до виконання, так і на момент його повернення стягувачу, передбачено річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Виходячи зі строку повернення виконавчого документа стягувачу, останній мав право пред`явити його до виконання до 25.12.2016 р., а тому посилання представника відповідача у відзиві на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, не є обґрунтованими. Згідно інформації, наданої Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м.Київ, виконавчі листи про стягнення з [PERSON] грошових коштів на виконанні не перебувають. В силу положень ст.57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час повернення виконавчого документа) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Зазначені вимоги закону не були виконані державним виконавцем при вирішенні питання щодо закінчення виконавчого провадження. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на можливе порушення інтересів держави у разі скасування арешту, оскільки будь-яких доказів про наявність прийнятого державним виконавцем рішення про стягнення виконавчого збору, що є перешкодою для скасування арешту, суду не надано. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність арешту, накладеного на все майно позивача перешкоджає останній у визначений законом спосіб реалізувати в повному обсязі своє право власності. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявність обтяження щодо всього майна, що належить позивачу, порушує право власності, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved