Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсною кредитну угоду №SAMABWFC00001235653, стягнути моральну шкоду в розмірі 85775,85 грн. Позов мотивований тим, що 25.03.2016 року, позивачем підписано анкету-заяву у Херсонському відділенні Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про приєднання до типових Умов та Правил надання банківських послуг та укладено 25.03.2016 року угоду банківського вкладу №SAMABWFC00001235653, на ім`я [PERSON] відкрито депозитний рахунок для зарахування на нього грошових коштів, банком видано платіжну картку «Універсальна» для зняття відсотків з депозиту, яка періодично перевипускалась. Зазначено, що будь-яких інших договорів позивач з банком не укладала. 29.11.20018 року позивачу зателефонували, представились працівником служби безпеки банку та повідомили, що невідомою особою здійснюється спроба зняття коштів з її депозитного рахунку, просив повідомити персональні дані для блокування рахунку платіжної кратки. 30.11.2018 року позивач особисто звернулась до відповідача, де їй повідомили, що на її ім`я, з використанням депозитного рахунку, було оформлено кредит на суму 50000,00 грн., з яких було списано 49760,30грн. Позивач звернулась до поліції за даним фактом. Оскільки банк без її волевиявлення оформив укладання кредитного договору, не повідомив про ці дії, які вчинив на власний розсуд, просить визнати договір недійсним. Крім того, зазначено, що незаконними діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду. Від представника відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. При укладанні договору 25.03.2016 року позивач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, на підставі чого було позивачу видано кредитну картку «Універсальна». Згідно Умов та Правил… держатель зобов`язується не повідомляти персональні дані, контрольну інформацію в тому числі одноразові паролі та інші відомості для здійснення операцій іншим особам. Держатель картки зобов`язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втрати картки (ПІН-коду) постійного пароля та одноразових паролів, запобігати переданню будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта. У разі втрати картки (ПІН), постійного паролю, одноразового паролю або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки, Держатель повинен негайно повідомити банк та виконати всі дії для припинення дії картки. Держатель відповідає за усі операції з карткою, зроблені по дату отримання Банком повідомлення Клієнта про втрату картки включно. Оскільки позивач визнала факт, що самостійно повідомила сторонній особі, яка представилась співробітником банку, всі данні картки та передавала інформації щодо отп-паролів, що надходили на її телефон та в смс-повідомленнях, що є порушенням УіП та і п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705. Розгляд справи просить провести без участі представника відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Скляров М.С. підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. З пояснень позивача вбачається, що вона не укладала договору, за яким отримано невідомими особами 50000,00 грн. Визнала той факт, що повідомила конференційні дані картки «Універсальна» невідомій особі, яка представилась співробітником банку. Заслухавши доводи учасників справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Херсонський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області проводить досудове розслідування в кримінальному провадженні №12018230040004374 за ст. 190 ч. 1 КК України, на підставі заяви [PERSON] щодо заволодіння грошовими коштами в розмірі 49795,00грн. з її банківської картки «А-Банку», що вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.12.2018 року. Відомості про особу, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи - відсутні. З постанови слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області від 05.12.2019 року вбачається, що [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12018230040004374. Наведені документи свідчать про факт звернення позивача до органів досудового розслідування із відповідною заявою й про факт проведення досудового розслідування на підставі даної заяви. Але дані документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту шахрайських дій відносно позивача та на підтвердження факту не укладання її договору кредиту. Належним та допустимим доказом на підтвердження факту шахрайських дій відносно особи є відповідне судове рішення, ухвалене під час судового розгляду кримінального провадження. У разі наявності судового рішення, факти, в ньому встановлені, не потребують доказування, що відповідає ст. 82 ЦПК України. Враховуючи відсутність такого судового рішення, наведені обставини підлягають доказуванню. Факт вчинення шахрайських дій відносно позивача, ґрунтується тільки на її твердженнях. Позивачем - [PERSON] 25.03.2016 року підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Підпис даного документу позивачем не заперечувався в судовому засіданні. Представником відповідач зазначено, що умови на яких укладено договір зазначені у витязі з умов та правил надання банківських послуг, які разом з тарифами користування кредитною карткою та анкетою-заявою і складають кредитний договір. Зазначено, що відповідачу надавалися кратки: № [NUMBER] - видана 20.01.2017 року, строк дії до січня 2021 року; № [NUMBER] - видана 02.02.2018 року, строк дії до лютого 2021 року. Відповідно до виписки за карткою [NUMBER] встановлено, що [PERSON] користувалась карткою (рахунком) [NUMBER] з 02.02.2018 року по24.12.2013 року, про що вказують операції по кратці, в тому числі й по сплаті комунальних платежів за адресою міста проживання позивача: [ADDRESS] . Таким чином твердження позивача, щодо не укладення угоди № SAMABWFC00001235653 (картка 4323355202307633) не підтверджено належними та допустимими доказами та спростовується фактом використання даної кратки. Відповідно до виписки за карткою [NUMBER] 29.11.2018 року здійснено декілька платежів за товари (послуги через інтернет) на суму 49795,76 грн. З роздруківки АТ «А-Банк» від 21.12.2018 року вбачається, що з рахунку [NUMBER] (кредитна угода № SAMABWFC00001235653) [PERSON] списано 29.11.2018 року - 49795,76 грн. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» (витяг надано до суду) клієнт зобов`язаний - не передавати Картки, ПІНи третім особам (п. 2.1.1.5.1.); вживати заходів щодо запобігання втрати (крадіжки) Карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання (п. 2.1.1.5.10.); інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати картки, ПІН-коду або одержання повідомлення про їхнє незаконне використання (п. 2.1.1.5.11.); у випадку, якщо Держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, Держатель картки зобов`язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стікера, ПІН-коду надати в Банк докладний виклад обставин втрати картки, стікера і/або ПІН-коду і відомі факти про їх незаконне використання (п. 2.1.1.5.12.). Держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення власника картки в Банк та блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою (п. 2.1.1.7.4.). Позивач в судовому засіданні визнала факт передачі даних, необхідних для авторизації, третій особі. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, згідно зі ст.203 ЦК України умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом. Згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Крім того, відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не передбачає такого правового наслідку, як визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В позовній заяві зазначено посилання на норми права, на судові рішення, на нечесну підприємницьку діяльність банку та на незаконність дій банку. Проте позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову. В тому числі позивачем не доведено належними та допустимими доказами, факту шахрайських дій, факту неотримання картки № [NUMBER] (не укладення договору № SAMABWFC00001235653) - 02.02.2018 року, факту не ознайомлення з умовами даного договору, факту нечесної підприємницької практики з боку відповідача, факту будь-яких незаконних дій відповідача по відношенню до позивача. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання угоди № SAMABWFC00001235653 недійсною є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи, що вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від зазначених вимог, то вони також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином позовні вимоги в цілому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed