Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 11.02.1990 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що сімейне життя погіршилося, між ними почали виникати сімейні негаразди, які переростали у сварки та скандали, що були викликані різністю характерів. Вказує, що при вирішенні побутових питань вони з відповідачем не могли досягти згоди, у зв`язку з різним відношенням до життя, різним підходом до ведення домашнього господарства, внаслідок чого вони постійно перебували в напруженому стані. Все це створювало нервозну атмосферу в нашій сім`ї і не сприяло налагодженню стосунків. Поступово різне відношення до життя призвело до віддалення між ними, а потім до повного відчуження. Також позивач зазначає, що приблизно у 2014 році відносини з відповідачем погіршилися остаточно, вони не підтримують шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. В теперішній час вони втратили один до одного почуття любові і поваги та стали повністю чужими людьми, між ними втрачені всі духовні та фізичні зв`язки. Розірвати шлюб за спільною заявою відповідач відмовляється, а будь яке примирення та налагодження сімейних стосунків неможливе. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2020 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 27.11.2020 року (а.с. 10-11). В судове засідання сторони не з`явились. Позивач до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду подав заяву про визнання позову. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 11.02.1990 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Палацу одруження «Дарницький» зроблено актовий запис № 403 (а.с. 6). За повідомленням позивача, неповнолітніх дітей від шлюбу з відповідачем сторони не мають. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. на підставі квитанції № 0.0.1860103594.1 від 06.10.2020 року на рахунок UA478999980313141206000026005 УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 та квитанції № 0.0.1861026020.1 від 07.10.2020 року на рахунок UA478999980313141206000026005 УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 2). Згідно положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Враховуючи, що провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, а заяву про визнання позову відповідачем до суду подано до відкриття першого судового засідання у справі, узв`язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 420 грн. 40 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 420 грн. 40 коп. (а.с. 2).

Outcome: approved