Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків в обґрунтування якого зазначила, що 19.10.2016р. [PERSON] звернулась до Центрального суду м. Миколаєва з позовом про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] №3-219 виданий 30.09.2016р. посвідчений державним нотаріусом першої нотаріальної контори Миколаївської області - недійсним. Відповідачами по справі була вона та її дід [PERSON] 26.10.2016р. суддею Центрального районного суду Черенковой Н.П. було відкрито провадження у справі. Для захисту своїх прав 19.05.2018р. позивачем було укладено договір з [PERSON] Згідно умов договору позивачем було сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000грн. В зв`язку зі змінами в ЗУ «про судоустрій» з 2019року [PERSON] не будучі адвокатом втратила можливість захищати її інтереси. 11.02.2019р. нею та дідусем було укладено договори про надання правової допомоги з адвокатом Біловим І.В. Враховуючи той факт, що її дідусь похилого віку і отримував тільки пенсію, оплату адвокату за надання правової допомоги сплачувала позивач особисто зі своїх коштів. 10.06.2019р. [PERSON] подала до суду заяву в якій просила залишити позов без розгляду та 10.06.2019р. суддею Центрального районного суду винесена ухвала про залишення позов без розгляду. Враховуючи те, що вона не змогла заявити в судовому засідання про відшкодування витрат на правову допомогу, вимушена звернутися до суду з окремим позовом. Просить стягнути з відповідача матеріальні збитки пов`язані з наданням правової допомоги для захисту своїх інтересів на загальну суму 11500грн., з яких: 4000грн. сплачені [PERSON] згідно договору про надання юридичних послуг від 19.05.2018р.; 4000грн. сплачені Білову І.В. згідно договору про надання юридичних послуг від 11.02.2019р.; 3000грн. сплачені Білову І.В. згідно договору про надання юридичних послуг від 15.07.2019р.; 768,40грн. сплачений судовий збір. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.11.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.12.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказала, що адвокат Білов І.В. за ордером мав право надати тільки безоплатно правовому допомогу, а не оплатну. Також в наданих договорах відсутні конкретний перелік правових послуг, які повинен був надати адвокат Білов І.В., [PERSON] Просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з неправильним застосуванням норм права щодо порядку компенсації здійснених стороною витрат на правову допомогу, пов`язаних з залишенням позову без розгляду, це питання вирішується відповідно до ч.ч.5,6 ст. 142 ЦПК України, внаслідок необґрунтованих дій позивача. 19.12.2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо неправильного застосуванням норм права та вирішення питання щодо порядку компенсації здійснених стороною витрат на правову допомогу, пов`язаних з залишенням позову без розгляду за ч.6 ст.142 ЦПК України, посилається на те, що, оскільки стаття вказує, що сторона може подати заяву про розподіл судових витрат, але не має вказівки, що даний спосіб захисту своїх прав є вичерпним і відповідач не може подати позов в окремому провадженні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.10.2016р. №490/10205/16-ц відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, третя особа - державний нотаріус Першої Миколаївської області Ткаченко Ю.Г. 10.06.2019р. ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва №490/10205/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, третя особа - державний нотаріус Першої Миколаївської області Ткаченко Ю.Г. залишено без розгляду. 19.05.2018р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг та сплачено за юридичні послуги в сумі 4000грн., відповідно до додатку №1 11.02.2019р. між Біловим І.В. та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг та сплачено за юридичні послуги в сумі 4000грн., відповідно до квитанції №140 від 11.02.2019р. 15.07.2019р. між Біловим І.В. та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг та сплачено за юридичні послуги в сумі 3500грн., відповідно до квитанції №190 від 15.07.2019р. Згідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений ч.2 цієї статті, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зазначені правовідносини врегульовано ст.1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з нормами ч.1,2 ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.ч.5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Аналізуючи наведені норми, суд приходить висновку, що за своєю правовою природою понесені позивачем витрати пов`язані з оплатою послуг захисника в розмірі 11500грн. в розумінні ст.133 ЦПК України, є процесуальними витратами, не відносяться до складу матеріальних вимог цивільного позову, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні, тому питання про їх відшкодування підлягає вирішенню при розгляді цивільної справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки вказане питання про стягнення витрат на правову допомогу вирішуються судом у межах розгляду цивільної справи та не може розглядатися в окремому провадженні. Крім того вимоги стягнення витрат на правову допомогу не відносяться до матеріальної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed