Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом про визнання позбавлення батьківських прав до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Харківської міської ради. У своїй заяві вона вказала, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 28 жовтня 2006 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис№500, який було розірвано 04 травня 2011 року. Від цього шлюбу народилася донька - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає разом з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не бере участі в утримання дитини. 11вересня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова було винесене рішення,яким з [PERSON] було стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], у розмірі ? від усіх доходів щомісячно, починаючи з 06.08.2014 року і до її повноліття. Відповідач рішення суду не виконує. На сьогоднішній день в нього існує заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою з виконавчої служби. Останній раз [PERSON] спілкувався з донькою 3 роки тому, участі у вихованні дитини не приймає, у зв'язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про день, місце та час слухання справи повідомлені належним чином. Відповідач причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи написав заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову, просить справу слухати за її відсутністю. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач наполягає на заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач зареєструвала шлюб з відповідачем 28 жовтня 2006 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис№500, який було розірвано 04 травня 2011 року. Від цього шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Останній раз зі своєю дитиною відповідач спілкувався та бачився приблизно 3 роки тому. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки. Аліменти на її утримання не сплачує, що підтверджується довідкою з виконавчої служби. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 92 від 12 лютого 2016 року вбачається, що на підставі статей 19, 164 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], якиє є братом позивача та [PERSON], яка є хрещеною дитини, пояснили, що [PERSON] з дитиною не спілкується, участі у її вихованні не приймає, аліменти не сплачує. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків як батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не допомагає в навчанні, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач тривалий час не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює будь-яких умов для отримання нею освіти. За таких обставин, вищенаведені фактори у сукупності можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини через свідоме нехтування своїми обов'язками, у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, мотивованими та таким, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. У відповідності до статті 166 Сімейного кодексу України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав Позбавлення батьківських прав не припиняє обов'язку відповідача по утриманню своєї доньки, [PERSON], [INFO], аліменти на утримання якої стягнуті з відповідача на користь [PERSON] рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2015 року до повноліття дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного, 150, 164 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», статтями 10, 11, 60, 88,114, 209, 212, 213 - 215, 224-227 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved