Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача /треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Ренійська районна державна адміністрація Одеської області, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області/ про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Ренійської районної державної адміністрації Одеської області від 10 вересня 2004 року № 316/А-2004 за позивачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,16 га, яка розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:0030339, 5124182400:01:0040029, 5124182400:01:0040031, 5124182400:01:0030484, 5124182400:01:0030486, 5124182400:01:0030337, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 275463. Цю ж саму земельну ділянку площею 6,16 га, яка розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:0030339, 5124182400:01:0040029, 5124182400:01:0040031, 5124182400:01:0030484, 5124182400:01:0030486, 5124182400:01:0030337, за розпорядженням Ренійської районної державної адміністрації Одеської області від 04 жовтня 2006 року № 543/А-2006 за відповідачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,16 га, яка розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:003:0339, 5124182400:01:004:0029, 5124182400:01:004:0031, 5124182400:01:0030484, 5124182400:01:003:0486, 5124182400:01:0030337, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 652325. Позивач вважає, що Ренійська районна державна адміністрація Одеської області не мала права надавати розпорядження № 543/А-2006 від 04 жовтня 2006 року, так як зазначена вище земельна ділянка не перебувала у її власності та належала позивачу. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не відомі, в матеріалах справи є заява представника позивача адвоката - Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ренійська районна державна адміністрація Одеської області, у судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ренійська районна державна адміністрація Одеської області, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення в яких зазначив, що згідно наявних Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, станом на 31 грудня 2012 року за позивачем зареєстрована спірна земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 275463. За відповідачем зареєстрована спірна земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 652325. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, розпорядженням Ренійської районної державної адміністрації Одеської області від 10 вересня 2004 року № 316/А-2004 за позивачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,16 га, яка розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:0030339, 5124182400:01:0040029, 5124182400:01:0040031, 5124182400:01:0030484, 5124182400:01:0030486, 5124182400:01:0030337, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 275463. Цю ж саму земельну ділянку площею 6,16 га, яка розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:003:0339, 5124182400:01:004:0029, 5124182400:01:004:0031, 5124182400:01:003:0484, 5124182400:01:003:0486, 5124182400:01:003:0337, за розпорядженням Ренійської районної державної адміністрації Одеської області від 04 жовтня 2006 року № 543/А-2006 за відповідачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,16 га, яка розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:003:0339, 5124182400:01:004:0029, 5124182400:01:004:0031, 5124182400:01:0030484, 5124182400:01:003:0486, 5124182400:01:0030337, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 652325. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом (ст. 328 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України. Аналогічні норми встановлені ст.ст. 386, 391 Цивільного кодексу України. Як роз`яснено у п.33 та п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частиною першою ст. 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК, стаття 153 Земельного кодексу України), то власник на підставі статті 153 ЗК не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved