Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 06.08.1993 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу ними було придбано та набуто у власність наступне нерухоме майно, яке зареєстровано на праві власності на відповідача: 21.03.2000 р. - трикімнатна квартира [ADDRESS], дійсною вартістю - 670 000 грн.; 18.02.2002 р. - нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS], а саме: томатний цех «К» цегляний, площею 322,3 кв.м, томатний цех «Н» цегляний площею, 303,5 кв.м, овочесховище «П» цегляне, площею 426,6 кв.м, квасовий цех (склад АХО) «Р» цегляний площею 248, 1 кв.м., дійсною вартістю 1 716 660 грн.; 24.02.2009 р. земельна ділянка площею 0,7348 га за адресою [ADDRESS], дійсною вартістю 440880 грн. Зазначені нежитлові приміщення та земельна ділянка використовуються відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. 18.03.2008 р. придбані земельні ділянки: площею 0,0497 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], дійсною вартістю 6 500 грн.; площами 0,1009 га та 0,0821 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], дійсною вартістю 13000 грн. та 10400 грн. відповідно. Придбано житловий будинок за адресою [ADDRESS], дійсною вартістю 433 500 грн. 01.06.2011 р. - земельна ділянка площею 0,0023 га у м. Суми у автогаражному товаристві «Цукровик», дійсною вартістю 7 000 грн. 12.02.2008 р. на неї було зареєстровано автомобіль Toyota Avensis 1,8, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], дійсною вартістю 270 000 грн.; 30.12.2010 р. земельні ділянки площею 0,0500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0792 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані [ADDRESS], дійсною вартістю 150000 грн. Оскільки угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу з відповідачем не досягли просила суд визнати за нею право власності на ? частину майна, зареєстрованого на праві власності за відповідачем та стягнути з останнього судові витрати, пов'язані з розглядом справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримала і просила задовольнити. Суду зазначила, що рішенням суду шлюб з відповідачем розірвано. Все зазначене в позові майно є спільною сумісною власністю подружжя. З колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо поділу майна, тому вимушена звертатися до суду. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав у повному обсязі. Зазначив, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Просив суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: ? частину трикімнатної квартири під номером [ADDRESS] ? частину кожного нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], а саме: томатний цех «К» цегляний, площею 322,3 кв.м; томатний цех «Н» цегляний, площею, 303,5 кв.м; овочесховище «П» цегляне, площею 426,6 кв.м; квасовий цех (склад АХО) «Р» цегляний, площею 248, 1 кв.м.; ? частину земельної ділянки площею 0,0497 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки площею 0,1009 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки площею 0,0821 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] ? частину земельної ділянки площею 0,7348 га з цільовим призначенням під розміщення виробничої бази за адресою [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки площею 0,0023 га за адресою м. Суми, автогаражне товариство «Цукровик». Крім того просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати: за проведення експертного дослідження нерухомого майна у сумі 9000 грн., визначення вартості колісного транспортного засобу у сумі 400 грн., згідно квитанцій та судовий збір. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав визнав частково. Зазначив, що майно, яке є предметом даного позову придбано ними з позивачкою за час шлюбу, окрім земельних ділянок в с. Бурчак, які він отримав у власність внаслідок приватизації, а тому ці три земельні ділянки є його особистою власністю і поділу не підлягають. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнала частково. Зазначила, що позовні вимоги визнають в частині майна придбаного подружжям, окрім земельних ділянок в с. Бурчак, які відповідач отримав у власність внаслідок приватизації. Зазначила, що витрати на проведення оцінки майна підлягають поділу порівну на кожну сторону, витрати на дослідження автомобіля стягненню не підлягають, оскільки автомобіль не є предметом спору. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. У період з 06.08.1993 р. по 29.09.2015 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 12, 148). У період шлюбу сторонами придбано наступне нерухоме майно: Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1519 21.03.2000 р. [PERSON] придбав квартиру номер [ADDRESS] На підставі Договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень від 18.02.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 824 [PERSON] купив нежитлові приміщення, що знаходяться в [ADDRESS], які являють собою: томатний цех «К», цегляний, площею 322,3 кв.м.; томатний цех «Н», цегляний, площею 303,5 кв.м.; овочесховище «П», цегляне, площею 426,6 кв.м.; квасильний цех (склад АХО) «Р», цегляний, площею 248,1 кв.м. (а.с. 26). Правовідносини між сторонами щодо вищевказаного нерухомого майна регулюються ст. 22 КпШС України, ст. 16 Закону України «Про власність», відповідно до яких майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Обставини, що вищенаведене нерухоме майно, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визнані відповідачем. Таким чином, зазначене нерухоме майно є спільним майном подружжя, а тому у порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за позивачем право власності на ? частину цього майна. На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.02.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Арєшиним О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 382, фізична особа-підприємець [PERSON] придбав земельну ділянку, площею 0,7348 га, розташовану в [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки: землі підприємств іншої промисловості-під розміщення виробничої бази (а.с. 19 - 20). Право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданим управлінням Держкомзему у місті Суми 19.06.2009 р. (а.с. 21). Обставини, що вищенаведене нерухоме майно, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визнані відповідачем. Правовідносини між сторонами щодо вищенаведеного нерухомого майна регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України, які набрали чинності з 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, зазначена земельна ділянка є спільним майном подружжя, а тому у порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину цього майна. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданого відділом земельних ресурсів у Сумському районі 18.03.2008 р., [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0497 га, розташованої: [ADDRESS] цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 16). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] виданого відділом земельних ресурсів у Сумському районі 18.03.2008 р., [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1009 га, розташованої: [ADDRESS] цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 17). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданого відділом земельних ресурсів у Сумському районі 18.03.2008 р., [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0821 га, розташованої: [ADDRESS] цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 18). Зазначені земельні ділянки передані [PERSON] безкоштовно у приватну власність, що підтверджується копією рішення Постольненської сільської ради Сумського району від 23.02.2001 р. «Про приватизацію присадибних земельних ділянок» (а.с. 162). Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.02.2012 р. № 6-98цс11, та на підставі ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України повинна бути врахована судом. Отже, земельні ділянки, розташовані в [ADDRESS] не є спільним майном подружжя, оскільки придбані не за спільні кошти подружжя, а набуті [PERSON] безоплатно внаслідок приватизації та на момент набуття таке майно не визначалося законодавством як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частину земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] площею 0,0497 га (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,1009 га, (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 0,0821 (кадастровий номер [NUMBER]) є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданого управлінням Держкомзему у місті Суми 02.11.2010 р. [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0023 га, розташованої: [ADDRESS], нова назва: Сумське міське громадське об'єднання автогаражного товариства «Цукровик»; цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального гаражного будівництва (а.с. 22). Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано 01.06.2011 р. Законом України від 11.01.2011 р. № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011 р., ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано в червні 2011 року, тобто в період дії ч. 5 ст. 61 СК у реакції Закону України від 11.01.2011 р. № 2913-VI, зазначена земельна ділянка є спільним майном подружжя, що відповідачем не оспорюється. Отже, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за позивачем право власності на ? частину цього майна. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля -Toyota Avensis 1.8, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 27). На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.12.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4998, [PERSON] купила земельну ділянку під номером [ADDRESS] Загальна площа земельної ділянки складає 0,1292 га, з яких 0,0500 га надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], а 0,0792 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 28). Право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], Серія [NUMBER], виданими відділом Держкомзему у Сумському районі Сумської області 24.12.2010 р. (а.с. 29, 30). Разом з тим дане майно не є предметом судового спору, що зазначили суду сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи наявний спір в межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги надані сторонами та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в обраний позивачем спосіб підлягають частковому задоволенню: за [PERSON] слід визнати право власності на нерухоме майно: ? частину квартири номер [ADDRESS] ? частину нежитлових приміщень, що знаходяться в [ADDRESS], які являють собою: томатний цех «К», цегляний, площею 322,3 кв.м.; томатний цех «Н», цегляний, площею 303,5 кв.м.; овочесховище «П», цегляне, площею 426,6 кв.м.; квасильний цех (склад АХО) «Р», цегляний, площею 248,1 кв.м.; ? частину земельної ділянки, площею 0,7348 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в [ADDRESS]; цільове призначення земельної ділянки: землі підприємств іншої промисловості-під розміщення виробничої бази; ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0023 га, розташованої: [ADDRESS], нова назва: Сумське міське громадське об'єднання автогаражного товариства «Цукровик»; цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального гаражного будівництва. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ухвалою суду від 25.11.2015 р.- залишені без розгляду. Вартість спірного майна, зазначена у Висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 1101-09, складеному 07.09.2015 р. судовим експертом Івченко В.В. відповідачем не спростовується та не оспорюється. Беручи до уваги вказаний Висновок, при зверненні до суду вартість майна, що є предметом спору за позовом становить ? від 3 647 850 грн., тобто 1 823 925 грн. (а.с. 89). Позовні вимоги задоволено судом на частину майна, загальною вартістю 1 631 760 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 3, 4) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3377,99 грн. (1631760 х 3775,80 : 1 823 925 = 3377,99). Витрати пов'язані з експертними дослідженнями підлягають стягненню з відповідача у розмірі 4500 грн. (9000 : 2), оскільки предметом будівельно-технічного експертного дослідження було все майно зазначене позивачкою, зокрема і те, що не було предметом спору (а.с. 145, 147). Окрім того, оскільки автомобіль - Toyota Avensis 1.8 не є предметом даного судового спору, витрати за визначення його вартості у сумі 400 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають (а.с. 146). Вжиті ухвалою суду від 09.09.2015 р. заходи забезпечення позову - заборону вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням нерухомого майна після набрання рішенням суду законної сили - скасувати.

Outcome: partial