Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до звернулась до суду з позовною заявою до Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання неправомірним рішення 42 сесії шостого скликання Крюківської районної Ради міста Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2015 року «Про передачу гр. [PERSON] земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності міста Кременчука » та скасування останнього. Позовні вимоги вмотивовувала тим, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області за позивачкою в порядку спадкування за заповітом після померлого 29 вересня 2014 року [PERSON], було визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку № 21 по вулиці Івана Франка в місці Кременчуці Полтавської області. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року зазначене вище рішення суду першої інстанції було змінено та уточнено його резолютивну частину, а саме: за [PERSON] було визнано в порядку спадкування за заповітом після померлого 29 вересня 2014 року [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Полтавська область місто Кременчук вулиця Івана Франка, 21 та в цілому складається з житлового будинку «Аа» загальною житловою площею 20,6 кв.м, вбиральні «Е», погреба «В», колодязя «К», огорожі № 1,2, розташованого на земельній ділянці державного фонду розміром 440 кв.м. Оскільки, як зазначає позивач, оскаржуване рішенням про передачу земельної ділянки іншій особі було прийнято без її згоди як співвласника домоволодіння, в звязку з чим вона не має можливості на даний час реалізувати передбачене чинним законодавством право на володіння належною їй частиною земельної ділянки, вона вимушена звертатися до суду за захистом порушеного права. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Кременчуцької міської ради Полтавської області про скасування рішення про приватизацію земельної ділянки відмовлено. З даним рішенням не погодилася позивач [PERSON], подала на нього апеляційну скаргу. У скарзі просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення ради незаконним з огляду на те, що до неї, як до спадкоємиці та власниці частини будинку перейшло право власності на земельну ділянку на загальних підставах. Суд, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши правомірність ухваленого судом першої інстанції рішення та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання підлягає до задоволення. Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття Крюківською районною радою міста Кременчука оскаржуваного рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], остання була одноособовим власником зазначеного вище домоволодіння і передбачений\~Земельним Кодексом України\~порядок та процедура передачі земельної ділянки у власність фізичній особі порушена не була. З таким висновком суд апеляційної інстанції не погоджується за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 9 червня 2016 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння було відмовлено в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року зазначене вище рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області в частині відмови в позові щодо витребування майна з незаконного володіння було скасовано та постановлено нове, яким витребувано у [PERSON] із незаконного володіння 1/3 частину житлового будинку № 21 по вулиці Івана Франка в місці Кременчуці Полтавської області, що належала померлому 29 вересня 2014 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 липня 1983 року, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Реалізуючи своє право на володіння майном в порядку спадкування після свого батька, позивачка вернулась до Кременчуцької міської Ради Полтавської області з заявою щодо передачі їй у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: Полтавська область місто Кременчук вулиця Івана Франка, 21. Однак їй було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення меж земельних ділянок з підстав передачі останньої у власність іншій особі, що підтверджується рішенням Кременчуцької міської Ради Полтавської області від 30 серпня 2016 року. Встановлено, що 23 вересня 2015 року рішенням 42 сесії шостого скликання Крюківської районної Ради міста Кременчука Полтавської області земельні ділянка площею 406 кв.м. по вулиці Івана Франка, 21 в місці Кременчуці Полтавської області була передана у власність громадянці [PERSON]. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2017 року за позивачкою було визнано в порядку спадкування за заповітом після померлого 29 вересня 2014 року [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку № 21 по вулиці Івана Франка в місці Кременчуці Полтавської області. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року зазначене вище рішення суду першої інстанції було змінено та уточнено його резолютивну частину, а саме: за [PERSON] було визнано в порядку спадкування за заповітом після померлого 29 вересня 2014 року [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Полтавська область місто Кременчук вулиця Івана Франка, 21 та в цілому складається з житлового будинку «Аа» загальною житловою площею 20,6 кв.м, вбиральні «Е», погреба «В», колодязя «К», огорожі № 1,2, розташованого на земельній ділянці державного фонду розміром 440 кв.м. Також з матеріалів справи вбачається, що протягом 2013 2014 років в судах перебували на розгляді цивільні справи у яких предметом спору був житловий будинок №21 по вул. І.Франка вмісті Кремнчуці Полтавської області . Так, справа № 524/9300/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором іпотеки та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання равав власності за набувальною давністю, предметом спору у якій також був житловий будинок літ. «Ж.ж» по вул. І.Франка, 21 в м. Кременчуці Полтавської області. Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2013 року визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок літ. «Ж,ж» по вул.. Івана Франка, 21 в м. Кременчуці Полтавської області, розташоване на земельній ділянці площею 440 кв.м. за набувальною давністю. З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15775385 від 31.12.2013 року, вбачається, що [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок №21 по вулиці Івана Франка в м. Кременчуці, загальною площею 121,4 кв.м. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] про визнання права за набувальною давністю відмовлено. Рішення набрало законної сили і є чинним. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини будинку з господарськими будівлями №21, розташованого по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці Полтавської області, в порядку набувальної давності. Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області від 25 березня 2014 року, відмовлено у державній реєстрації права власності 2/3 частини на житловий будинок за [PERSON] у звязку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про зареєстроване право власності на житловий будинок №21, що розташований по вул.. І. Франка в м. Кременчуці. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ №277451 від 30.09.2014 року, виданого виконавчим комітетом Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] помер 29.09.2014 року. Згідно заповіту від 24.10.2013 року, посвідченого секретарем Білецківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №207, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON], [INFO]. Відповідно до договору купівлі\~продажу від 27.01.2015 року, [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], передав, а [PERSON] прийняла у власність 1/2 частку житлового будинку, який розташований в Полтавській області м. Кременчук, вул.. І. Франка, 21, що в цілому складається з житлового будинку літ. Ж,ж, загальною площею 121,4 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м. та розташований на земельній ділянці комунальної власності, який належав [PERSON] на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.11.2013 року та зареєстроване в державному реєстрі речових прав за №260907753104. Відповідно до договору купівлі\~продажу від 19.02.2015 року, [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], передав, а [PERSON] прийняла у власність іншу 1/2 частку вказаного вище житлового будинку. Згідно повідомлення Управління Держземагенства у м. Кременчуці Полтьавської області від 30.01.2014 року за вих..№01-25/111, згідно земельно\~кадастрової документації станом на 01.01.2013 року відомості щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. І. Франка, 21 відсутні. Аналізуючи викладені фактичні обставини, вбачається, що [PERSON], достовірно знаючи про наявність судових рішень, якими визнано право власності на зазначене домоволодіння за іншою особою, неправомірно розпорядився цим нерухомим майном, продавши його через довірену особу [PERSON]. Внаслідок цього, суд приходить до висновку і про неправомірність рішення Крюківської районної Ради міста Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2015 року про передачу у власність земельні ділянка площею 406 кв.м. по вулиці Івана Франка, 21 в місці Кременчуці Полтавської області [PERSON], оскільки воно було прийнято внаслідок вчинення ряду недобросовісних дій осіб, неправомірного продажу нерухомого майна. Відповідно до\~статті 40 Земельного Кодексу України\~громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства. Право на оскарження рішень органів місцевого самоврядування мають особи, щодо яких застосовано відповідне рішення, а також особи, які є субєктами правовідносин, де застосовуються прийняті органами місцевого самоврядування акти. Пункт 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. Також відповідно до пунктів «а» «г» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Норми статті 3 Конституції України закріплює принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Окрім цього, в Рішенні №\~7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Проаналізувавши наведені норми права, суд дійшов висновку про скасування рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 серпня 2017 року з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved