Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання особи відповідача таким, який втратив право користування жилим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], посилаючись на такі обставини. Позивач є власником зазначеної квартири, доказом чого є договір купівлі-продажу, який зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що позивачу видано витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 січня 1995 року. 23 вересня 1998 року у вказаній квартирі був зареєстрований [PERSON], який за зареєстрованим місцем проживання, після розірвання шлюбу з позивачкою, не проживає, наявність зареєстрованого за адресою спірної квартири відповідача порушує права позивача як власника, у зв'язку із чим остання змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності у порядку заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причини неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його повторною неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. У відповідності до договору купівлі-продажу, який зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що позивачу видано витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 січня 1995 року, позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 36,3 кв.м. За довідкою про склад сім'ї від 31 березня 2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON], починаючи з 16 серпня 1995 року, та [PERSON] - з 23 вересня 1998 року. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечене [PERSON], він за адресою спірної квартири фактично не проживає на теперішній час. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, письмові пояснення сусідів в акті від 31 березня 2014 року, суд має врахувати, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, надані комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідача створює [PERSON] перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідач у вказаному житлі не проживає, втім факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Надані позивачем документи свідчать про те, що квартира, в якій сторони зареєстровані, не може відноситися до спільного майна колишнього подружжя, допоки протилежне не встановлене іншим судовим рішенням. Додатково судом враховано, що жодна з направлених поштою на ім'я відповідача кореспонденцій за адресою спірної квартири адресату вручена не була, інших доказів проживання відповідача за вказаною адресою судом не отримано, відповідач до суду з вимогою про визнання за ним права користування спірною квартирою або вселення до неї не звертався, відповідних доказів суду не надав. Останнє не позбавляє цю сторону звернутися у подальшому із заявою про скасування та перегляд цього заочного рішення, спростуванням наведених висновків з наданням на доведення цього відповідних доказів. Такі встановлені судом обставини дозволяють суду зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаної квартири, проте в ній постійно не проживає. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За правилом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою, беручи до уваги, що доказів наявності права користування житлом у вказаній квартирі суду не надано. За правилом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Наведене правило, що повною мірою поширюється й на правовідносини у приватному житловому фонді, передбачає збереження права користування житлом лише за умови продовження постійного користування ним, що не можна визнати доведеним відповідачем. Згідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов переважно обґрунтованим. В частині вимоги про скасування реєстрації місця проживання суд має вимоги задовольнити частково, визначивши, що вони є клопотанням про роз'яснення порядку й способу його виконання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial