Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 16.01.2016 року відповідач керуючи автомобілем [NUMBER], який належить йому на праві власності, в с.Іванівці Волочиського району скоїв наїзд на її чоловіка [PERSON], заподіявши йому тілесні ушкодження, від яких той на місці пригоди помер. 24.03.2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки доказів наявності у діях водія [PERSON] порушень вимог ПДР, які б знаходилися у прямому причинному зв'язку з ДТП та її наслідками спричиненням смерті [PERSON] не здобуто, а тому в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивач вказує, що в результаті смерті чоловіка їй заподіяна матеріальна шкода, яка складається з витрат на похорон та поминальні обіди в розмірі 25213 грн. та моральна шкода, розмір якої вона оцінює в сумі 100000 грн., які просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, пояснивши, що відповідач їй ніяких коштів на відшкодування матеріальних збитків, пов'язаних із похованням її чоловіка не надавав, а якщо як він каже надавав такі її сину, то вона ніяких коштів від сина не отримувала і її син ніяких коштів їй на поховання чоловіка не надавав. Відповідач позов не визнав повністю, оскільки його вини у ДТП не було, крім того, він звертався до позивача з приводу витрат, пов'язаних із загибеллю її чоловіка, вона відповіла, що претензій немає і нехай розмовляє з її сином [PERSON], що він і зробив вручивши йому на другий день після ДТП 5 тис.грн., а потім через деякий час одного разу 7 тис. грн, а потім 3 тис.грн., однак ніяких розписок у нього не брав. Підтвердив, що він був власником автомобіля [NUMBER], який нещодавно продав. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, зазначені в описовій частині рішення, які ніким не оспорюються. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується; вина потерпілого не враховується у разі відшкодування....витрат на поховання. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, а непереборною силою слід визнавати фактори об'єктивного характеру, причинно не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Тобто обов'язок відшкодування шкоди володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від вини цієї особи, а вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Враховуючи, що відповідачем не доведено наявність умислу потерпілого або наявність непереборної сили, тому на ньому як на володільцю джерела підвищеної небезпеки лежить обов'язок по відшкодуванню шкоди незалежно від його вини, без врахування вини потерпілого. Шкода складається з витрат на поховання та поминальні обряди, розмір яких в сумі 25213 грн. підтверджується накладними (а.с.21-24), розмір яких відповідач не оспорював, а від свого клопотання за 04.05.2016 року про допит свідка [PERSON], якому він начебто передавав гроші він відмовився, тому позов в цій частині підлягає задоволенню повністю. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, згідно якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.п.9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір відшкодування, належного з володільця джерела підвищеної небезпеки, має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Враховуючи, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, а враховуючи відсутність вини відповідача, те, що загиблий потерпілий йшов проїзжою частиною справа по ходу руху автомобіля відповідача, а не назустріч руху по узбіччю зустрічної полоси руху, як того вимагає п.4.1 ПДР, перебував в нетверезому стані, почав переходити дорогу не впевнившись, що це буде безпечно, що є нехтуванням правилами безпеки руху і підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 24.03.2016 року (а.с.14-15), тому вказані обставини слід врахувати як грубу необережність потерпілого, в зв'язку з чим суд вважає, що розмір моральної шкоди має бути зменшений і в цій частині позов підлягає задоволенню частково в сумі 10000 грн., що буде розумним і справедливим відшкодуванням заподіяної моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, повний розмір яких становив 125213 грн., відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати на її користь підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 35213 грн., що буде становити 28,12 %, тобто 352,10 грн. від сплаченої суми судових витрат 1252,13 грн.

Outcome: partial