Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на розірвання шлюбу, ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та спілкування з дитиною, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO]. Під час судового розгляду до участі в справі було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача службу у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, посилаючись на відсутність піклування про дитину з боку батька, відсутність намірів відповідача навіть зустрітись із дитиною, незважаючи на рішення органу опіки та піклування, ухилення від належної сплати аліментів та навмисне заниження рівня доходів для ухилення від надання допомоги дитині, постійне проживання дитини із нею та неможливість виїхати із дитиною на відпочинок та лікування, відповідач відбував покарання у виді позбавлення волі, шантажує її дитиною у своїх корисливих інтересах, не піклується про розвиток дитини, відповідач ніколи не бачив дитину, яка сприймає як батька її нинішнього чоловіка. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, посилаючись на аналогічні обставини, ухилення батька від виховання дитини та побачень із дитиною. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач перешкоджає його спілкуванню із дитиною, він не знав про місцезнаходження та місце навчання дитини, бажає спілкуватись із дитиною та виконувати свої батьківські обов'язки, позивач шляхом обману отримала від нього заяву про відмову від батьківських прав, в лютому 2015 року він двічі по телефону говорив із дитиною, але позивач впливає на дитину з метою перешкоджання їх нормальному спілкуванню, після відбуття покарання він не мав доходу, тому не міг додатково надавати матеріальну допомогу, але із його пенсії аліменти утримувались, подарунок дитині він надсилав поштою. Представник третьої особи служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належно повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти законне рішення в інтересах дитини. Представник служби у справах дітей та сім'ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідач звертався до органу опіки та піклування з приводу перешкод у спілкуванні із дитиною, які чинила позивач, відповідач виявляє бажання виконувати батьківські обов'язки. Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на недостатність відомостей про ухилення відповідача від виконання батьківські їх обов'язків, але в судових дебатах позов підтримала. Вислухавши сторони, представників позивача та третьої особи, прокурора, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005 року до 30.07.2010 року, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу, паспортами. Станом на цей час позивач перебуває у шлюбі із [PERSON] із 24.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина відповідача проживає разом із позивачем [PERSON], яка утримує і виховує її, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, інформацією школи, характеристикою, а також визнається сторонами. Дитина сторін проживала і була зареєстрована в м.Українка Обухівського району Київської області, навчалась в загальноосвітній школі № 2 м.Українка, але з 27 червня 2014 року проживає в гуртожитку по [ADDRESS] в гуртожитку, навчається в спеціалізованій школі № 252 Оболонського району м.Києва, з 03.04.2015 року зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується довідками, актом обстеження житлово-побутових умов, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.02.2015 року, ухвалою суду, характеристикою, інформацією школи. Відповідач звільнився із місць позбавлення волі в квітні 2014 року, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хвороб, які б перешкоджали виконанню батьківських обов'язків не має, вселився у квартиру в м.Українка 08.05.2015 року, що підтверджується актом, медичними довідками, визнається сторонами. Відповідач звертався до органу опіки та піклування із заявою про перешкоджання позивачем зустрічам із дитиною, розпорядженням Обухівської райдержадміністрації № 20 від 23.01.2015 року визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні шляхом реалізації права спілкування із дитиною, визначено час та день спілкування, позивача [PERSON] зобов'язано не перешкоджати у здійсненні батьком своїх прав щодо виховання дитини, що підтверджується розпорядженням. Відповідач звертався до служби у справах дітей Обухівської райдержадміністрації, школи та виконкому Української міськради з приводу повідомлення його про місце проживання та навчання дитини, на що йому надавались відповідні відомості у січні та травні 2015 року, що підтверджується довідками, заявами, листами. Стягнення аліментів на утримання дитини сторін проводяться із пенсії відповідача в межах виконавчого провадження, що підтверджується листами ДВС, УПФУ, постановами державного виконавця, іншими матеріалами виконавчого провадження. Відповідач в травні 2015 року надсилав поштою подарунок дитині, що підтверджується експрес-накладною. Частинами 5,6 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 22.04.2015 року Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією було виготовлено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який вмотивовано лише відомостями, які повідомленні матір'ю, однак доводи батька дитини ніяк не враховані і не перевірялись, доказів виклику відповідача на засідання органу опіки та піклування матеріали справи не містять, при цьому в судовому засіданні відповідач вказував на те, що на засідання його не викликали, про місце проживання дитини він дізнався лише під час судового розгляду цієї цивільної справи. Суд не погоджується із вказаним висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей про вжиття органом опіки та піклування заходів для обстеження умов проживання дитини, батьків, викликів відповідача на засідання органу, надання можливості відповідачеві викласти свою позицію, надати пояснення, відсутнє належне вмотивування прийняття одних та відкидання інших доказів, що свідчить про односторонність, неповноту та упередженість висновку органу опіки та піклування. При цьому у висновку не відображені відомості, які б давали підстави не приймати до уваги надані під час судового розгляду докази здійснення відповідачем батьківських обов'язків, зокрема щодо рішення органу опіки і піклування щодо права на спілкування з малолітньою дочкою, неодноразові звернення відповідача щодо перешкод у спілкуванні з дитиною, в тому числі пов'язаних і неповідомленням позивачем відповідача про місце проживання та навчання дитини. Таким чином, висновок був виготовлений із порушеннями прав батька дитини. Також при оцінці цього письмового доказу суд приймає до уваги те, що пред'являючи позов позивач визначила третьою особою інший орган опіки та піклування, в межах територіальної юрисдикції якого була зареєстрована дитина, однак лише після непідтримання її позову цим органом зареєструвала дитину в м.Києві та звернулась за наданням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав по новому місцю реєстрації дитини. Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Доводи позивача про ухилення відповідача від сплати аліментів не знайшли об'єктивного підтвердження під час судового розгляду, оскільки встановлено, що [PERSON] отримує офіційний дохід у виді пенсії, стягнення за виконавчим листом проводяться в межах виконавчого провадження шляхом утримання із пенсії У судовому засіданні не встановлено факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини, сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів не підтверджується наявність винних, умисних дій відповідача, направлених на досягнення такої мети, з обставин справи вбачається, що відсутність належного спілкування дитини із батьком, не в повній мірі необхідна участь батька дитини в утриманні та вихованні дитини обумовлена як об'єктивними причинами (перебування відповідача у місцях позбавлення волі, відсутність відомостей про місцеперебування дитини), так і суб'єктивними причинами з боку як матері, так і батька (недостатні заходи батька по встановленню місцезнаходження дитини та виконання рішення органу опіки та піклування щодо порядку спілкування, односторонні дії матері з приводу зміни місця проживання, реєстрації та навчання дитини, укривання інформації від батька дитини про місце її перебування). Посилання позову на нотаріально посвідчену заяву відповідача від 18.02.2015 року про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки, суд вважає таким, що не може покладатись в основу рішення, оскільки під час судового розгляду [PERSON] відмовився визнати достовірність викладених у заяві відомостей, заперечив проти позову, а складання цього документа пояснив обманом позивача у іншому судовому спорі щодо користування жилим приміщенням. Наявність майнових спорів між батьками, на думку суду, не повинне мати наслідком обмеження прав малолітньої дитини. Оцінивши надані сторонами докази суд вважає доводи позову недостатньо переконливими, оскільки вони не в повній мірі підтверджують факти, які могли б слугувати передбаченою ст.164 СК України підставою для задоволення позову. Наявність обставин, визначених у пунктах 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» як ознаки ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, під час судового розгляду не встановлено. Достатніх підстав застосовувати виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька - позбавлення батьківських прав, за думку суду, в цьому спорі немає, оскільки це не викликано необхідністю, суперечить інтересам дитини, порушує ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року. Сукупність зібраних по справі доказів не надає можливості суду дійти до достатньо обґрунтованого висновку про необхідність позбавлення батька дитини батьківських прав, оскільки вжиті ним заходи та подані ним докази вказують та його бажання та спроможність надалі виконувати батьківські обов'язки. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач обґрунтовано спростував доводи позову, надані ним докази та суд покладає в основу рішення, доводи позову не підтверджуються належними і допустимими доказами, є непереконливими, при цьому заперечення проти позову підтверджуються належними і допустимими доказами, ґрунтуються на законі. Таким чином, вирішуючи спір на засадах диспозитивності і змагальності цивільного судочинства суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed