Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного із відповідачем 29.05.2010 р., від якого сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] Обґрунтовуючи вимоги [PERSON] у позовній заяві зазначила, що спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Мотивуючи позов вказала, що шлюб виявився невдалим та існує лише формально. Тривалий час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. /а.с. 2/ Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її особистої участі. Відповідач був належним чином завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи. При цьому, заперечень на даний позов до суду не надходило, щодо поважності причин відсутності, суд не повідомляв. Враховуючи, що у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку, за відсутності сторін, що відповідає положенням передбачених ст.ст. 158, 169, 197 і 224 ЦПК України. /а.с. 14/ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. 29.05.2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 563. /а.с. 3/ У відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.11.2010 р., сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] /а.с. 4/ Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони проживають окремо та повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу протирічить їхнім інтересам. Спору щодо поділу спільно нажитого майна подружжя - немає. Окрім того, сторонам був наданий строк для примирення, але вони не примирилися між собою, зберегти родину їм не вдалося. Так, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви і причини розлучення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки сторони не змогли створити нормальну сім'ю, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, взаємодопомоги і підтримки у родині немає, проживають окремо, а тому морально - правові основи шлюбу відсутні, що згідно ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає за потрібне залишити її на подальше проживання при матері. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed