Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визначити місце проживання її сина - [PERSON], [INFO] разом з нею - його матір'ю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з 14.10.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 13.10.2011 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було розірвано. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з нею. Однак, у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я та необхідністю госпіталізації до медичного закладу для проведення лікування, вона передала на виховання сина своїй старшій дочці - [PERSON], 1985 року народження, яка в свою чергу передала дитину на виховання відповідачу. Після одужання вона звернулась до відповідача з проханням повернути їй сина, на що отримала відмову. Приблизно в середині травня 2014 року вона все ж таки забрала у відповідача сина та вважає, що місце його проживання повинно бути визначеним з нею, позаяк побоюється, що відповідач у майбутньому забере дитину та буде утримувати її біля себе. Позивач в судове засідання не з'явилась, але її представник надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, сторони з 14.10.2006 року по 13.10.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6, 12). Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як убачається зі змісту позову, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем. Однак, у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я та необхідністю госпіталізації до медичного закладу для проведення лікування, позивач передала дитину на виховання своїй старшій дочці - [PERSON], 1985 року народження, яка в свою чергу передала дитину на виховання відповідачу. Після одужання позивач звернулась до відповідача з проханням повернути їй сина, на що отримала відмову. Приблизно в середині травня 2014 року позивач все ж таки забрала у відповідача сина, та уважає, що місце його проживання повинно бути визначеним з нею, позаяк побоюється, що відповідач у майбутньому забере дитину та буде утримувати її біля себе (а.с.9, 16-17, 24-26). Отже, розглядаючи вимоги про визначення місця проживання дитини разом з позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, як убачається з матеріалів справи, відповідач належним чином вихованням та утриманням дитини не займається, постійного місця роботи та власного житла не має, за останнім місцем роботи характеризується негативно, дитина належної уваги від нього не отримує (а.с.10-11, 13). Таким чином, зважаючи на вище викладене, а також беручи до уваги той факт, що дитина страждає хронічним психічним захворюванням, є дитиною-інвалідом та перебуває на обліку у КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер», у зв'язку з чим потребує постійного медичного нагляду (а.с.7, 8), суд приходить до висновку, що проживання дитини разом з матір'ю буде позитивно впливати на здоров'я і розвиток дитини. Окрім того, відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виключних обставин, які б указували на неможливість проживання дитини разом з позивачем, судом не встановлено, а відтак суд уважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved