Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній вище квартирі окрім нього значиться зареєстрованою але не проживає його колишня дружина [PERSON] , яка не проживає у спірній квартирі з квітня 2018 року. Шлюб між ними розірвано за взаємною згодою 18.05.2018 року про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу видане Херсонським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 18.05.2018 року. Спільних дітей не має, спору щодо розподілу майна не має. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.10.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзиви до суду не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а саме Ѕ частини квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.01.1995 року виданого Фондом комунального майна м. Херсона та на підставі розпорядженням за №18654 від 16.01.1995 року на ім`я [PERSON] та членів її родини [PERSON] , зареєстрованого в БТІ в реєстровій книзі №66 за реєстровим №25714; та Ѕ частини на підставі договору дарування від 18.12.2009 року посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-3048, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №25058190 від 18.01.2010 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.05.2018 року, актовий запис №43 складений Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки №44 від 19.09.2019 року виданої ОСББ «ВІТА» про те що за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими власник [PERSON] та [PERSON] колишня дружина власника. Відповідно до акту про не проживання складеного головою ОСББ «ВІТА» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованим але не проживає [PERSON] з квітня 2018 року . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавилася чи цікавиться житловою площею, та намагається вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved