Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 01.09.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 40; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку; стягнути аліменти на її утримання, як дружини, яка потребує матеріальної допомоги у розмірі 500 грн. щомісячно до виповнення сину [PERSON] трьох років. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що, починаючи з 01.09.2012, перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Причиною розірвання шлюбу стало те, що в психологічному плані вони не сумісні, між ними не було взаєморозуміння, унаслідок чого в сім'ї часто виникали сварки та скандали. Спільно вони не проживають один рік. На примирення вона не згодна, вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Спір про майно подружжя є, але буде вирішений в іншому провадженні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини в добровільному порядку не надає, вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому їй одній важко утримувати дитину. Крім того, вона має право на утримання від чоловіка -батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач фізично здоровий, працює, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання її та їх спільної дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі на підставі наявних в справі доказів та задовольнити позов. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд виходить з такого. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 01 вересня 2012 року, сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 23.08.2016, актовий запис №40 від 01.09.2012 (а.с.10). Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд дійшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище -«[PERSON]». Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08.05.2014 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №47 від 08.05.2014 (а.с.9). Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою №4036 від 05.09.2016, виданою виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей -це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного, соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідально до законів України. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 2,4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, своїх пояснень щодо суті позовних вимог та доказів, які б підтверджували його неспроможність сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина та в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно на утримання дружини суду не надав, а також не надав інших доказів, які б спростовували доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки суд врахував, що відповідач є фізичною особою працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини в зазначеному позивачем розмірі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, так як вони законні обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved