Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з вказаним\~позовом,\~ в\~якому просила:\~стягнути з\~ФОП \~ [PERSON] \~на її\~користь суму\~попередньої оплати\~в розмірі\~15400\~грн.\~сплачену за\~договором купівлі-продажу\~вхідної двері\~«Прайм №2»\~та її\~монтаж;\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~пеню у\~розмірі 3\~%\~вартості замовлення\~за 21\~день прострочення\~зобов`язання,\~яка становить\~9702,00\~грн. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач посилається\~на те,\~що 16 вересня 2019 року між нею та ФОП [PERSON] укладено письмовий договір купівлі-продажу № 280972. Договір укладено за місцем знаходження офісу відповідача: [ADDRESS] . Предметом договору є придбання вхідної двері «Прайм № 2» та її монтаж. Загальна вартість двері та робіт з монтажу склала 19150,00 грн. Відповідно до умов п. 3.1. договору позивач здійснила попередню оплату за двері та її встановлення в розмірі 15400,00 грн. Іншу частину суми у розмірі 3750,00 грн. позивач повинна була сплатити відповідачу після підписання Акту прийому-передання виробу. Відповідно до п. 4.2. договору, відповідач повинен був виконати взяті на себе зобов`язання протягом 21 - 45 робочих днів з дати отримання передоплати 16 вересня 2019 року. Таким чином, [PERSON] зобов`язався поставити товар та виконати всі роботи у максимальний термін до 11 листопада 2019 року. Але [PERSON] до теперішнього часу своїх зобов`язань не виконав. На початку лютого 2020 року, за взаємною згодою між позивачем та [PERSON] у договір було внесено правку, про те, що [PERSON] зобов`язується в строк до 29 лютого 2020 року поставити двері або повернути кошти отримані як попередню оплату. Запис у договорі про нові строки та повернення оплати було зроблено [PERSON] власноручно. 16 березня 2020 року позивач засобами поштового зв`язку направила на адресу відповідача претензію з вимогою повернення їй сплачених коштів та пені відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». \~ \~ \~ \~До теперішнього часу жодних прийнятих на себе зобов`язань [PERSON] не виконав, кошти позивачу не повернув, на претензію відповіді не надав, спілкування з приводу боргу уникає. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку позивач не заперечувала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 вересня 2019 року між позивачем та ФОП [PERSON] укладено письмовий договір купівлі-продажу № 280972. Предметом договору є придбання вхідної двері «Прайм № 2» та її монтаж. Загальна вартість двері та робіт з її монтажу визначена сторонами у сумі 19150,00 грн. Відповідно до умов п. 3.1. договору позивач здійснила попередню оплату за двері та її встановлення в розмірі 15400,00 грн. Іншу частину суми у розмірі 3750,00 грн. позивач повинна була сплатити відповідачу після підписання Акту прийому-передання виробу. Відповідно до п. 4.2. договору, відповідач повинен був виконати взяті на себе зобов`язання протягом 21 - 45 робочих днів з дати отримання передоплати 16 вересня 2019 року. Таким чином, [PERSON] зобов`язався поставити товар та виконати всі роботи у максимальний термін до 11 листопада 2019 року. Але [PERSON] до теперішнього часу своїх зобов`язань не виконав. На початку лютого 2020 року, за взаємною згодою між позивачем та [PERSON] у договір було внесено правку, про те, що [PERSON] зобов`язується в строк до 29 лютого 2020 року поставити двері або повернути кошти отримані як попередню оплату. Запис у договорі про нові строки та повернення оплати було зроблено [PERSON] власноручно. 16 березня 2020 року позивач засобами поштового зв`язку направила на адресу відповідача претензію з вимогою повернення їй сплачених коштів та пені відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». До теперішнього часу жодних прийнятих на себе зобов`язань [PERSON] не виконав, кошти позивачу не повернув, на претензію відповіді не надав, спілкування з приводу боргу уникає. Згідно зі\~статтею 509 ЦК України\~ зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею\~11 цього Кодексу.\~Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статей\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем по справі зобов`язання за договором від 16 вересня 2019 року не виконане, а тому позовні вимоги в частині стягнення передоплати підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зазначені у вказаній статті. Положеннями частини першої-другої\~статті 614 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ч.1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530\~цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.664\~ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. За положеннями\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно вказаного вище договору загальна вартість замовлення складає 19150,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. 3 вказаної статті зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем у позові визначена загальна вартість продукції та послуги у розмірі передоплати - 15400,00 грн. Позивач просить стягнути пеню за 21 день прострочення виконання зобов`язання (з 01.03.2020 р.). Таким чином, суд розглянув дане питання виходячи із суми зазначеної у позові та в межах строку прострочення зазначеного у ньому та розраховує пеню за 21 день (15400,00 грн. х 21 х 3%,), що становить 9702,00 грн. Отже, загальна сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з порушенням умов зобов`язання, складає 25102,00 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат, суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved