Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вони із відповідачем є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яка проживає біля неї та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є фінансово спроможним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем через представника, з порушенням визначеного судом строку, надано до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги він визнав частково, згоден сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/6 частки його заробітку доходу з урахуванням наявності у нього на утриманні ще однієї дитини від попереднього шлюбу. Судом встановлено, що копія відзиву та доданих до нього документів не було направлено позивачеві одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, отож суд наведені у ньому доводи та додані докази не бере до уваги, у відповідності до приписів ст.83 ЦПК України. Також судом встановлено, що відповідач не надав заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є сторони спору, на що вказує свідоцтво про народження дитини (а.с.4). Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини, обравши спосіб у виді частки, вказуючи, що у добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 ч.3 СК України). Із довідки виданої Липовецькою міською радою 28.05.2019 за №1668 (а.с.5), встановлено, що дитина [PERSON] , 2015 року народження, проживає біля матері в [ADDRESS] . Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач наділена правом на звернення до суду із даним позовом та вибору способу стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які слід стягувати із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, суд враховує обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. При цьому, правилами ч.2 вказаної статті, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням обставин встановлених у судовому засіданні та обставин, які визначені ст.182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, загального розміру усіх відрахувань із заробітної плати визначеного законодавцем у разі стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його неповнолітньої дитини, а розмір відрахувань не буде перевищувати 50 % отримуваного ним доходу. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, а тому враховуючи те, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, присуджує його із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved