Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він народився 25 січня 1999 року, і його батьком відповідно до свідоцтва про народження є відповідач [PERSON]. Після смерті матері, [PERSON], яка померла 08.04.2000 року, він залишився проживати з бабусею [PERSON], яка виховувала і утримувала його. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року, було скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23 вересня 2016 року, і ухвалено нове, яким зобовязано стягувати щомісячно з його батька аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. 25.01.2017 року він досягнув повноліття і виплата аліментів з цього часу припиняється, та він продовжує навчатися в вищому навчальному закладі - Навчально-науковому інституті підприємництва та перспективних технологій НУ «Львівська політехніка». Термін навчання- з вересня 2014р. по червень 2019 р., що підтверджується довідкою № 126 від 12.09.2017 року. Він навчається на денній формі навчання на платній основі, а тому змушений брати гроші в бабусі і сплачувати кошти за навчання. Через те, що навчається на денній формі, працювати не може, оскільки більшу половину дня перебуває на парах, вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів на його утримання, а тому змушений звернутися з даним позовом в суд. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача з позовними вимогами погодилася частково, зокрема вказала, що її довіритель може платити по 300 гривень, а не по 1200 грн, як просить позивач, так як він важко хворіє, і не має змоги надавати ще комусь допомогу. На підтвердження своїх слів подала Витяги з історії хвороби [PERSON]. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що відповідач по справі являється батьком [PERSON] (25.01.1999р.н.), що підтверджується свідоцтвом про народження (Серія 1-СГ № 095341) Позивач [PERSON] навчається у Навчально-науковому інституті підприємництва та перспективних технологій НУ «Львівська політехніка», зокрема є студентом денної форми навчання, яке закінчить в червні 2019 року, що підтверджується довідкою № 126 від 12.09.2017 року виданою НУ «Львівська політехніка». Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» урегулював, що обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв»язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки повинні робити все можливе для утримання своїх дітей, оскільки повнолітні діти, через свій молодий вік, стан фізичного розвитку, навчання у ВУЗі як правило, не можуть самі себе утримувати, не мають можливості повноцінно працювати. Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 даного Кодексу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін. Суд переконаний, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на платній основі у ВУЗі і не має власного доходу, а відповідач зобов»язаний таку допомогу надавати, однак з врахуванням стану здоров»я відповідача, вважаю, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: dismissed