Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 17.01.2015 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та на даний час нею подано позов про розірвання шлюбу. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який з моменту народження проживає з позивачем. Позивач зазначає, що протягом всього часу відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Також позивач вказує, що відповідач матеріально не забезпечує сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не цікавиться вихованням і навчанням, не відвідував і не відвідує дитину вдома. Аліментів відповідач добровільно не сплачує, а до суду за стягненням аліментів позивач не зверталась, оскільки відповідач не має постійного місця роботи та фактично сам знаходиться на утриманні своїх батьків. На думку позивача, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина та виявляє байдужість до власної дитини. За вказаних обставин позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.09.2019 відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, представлену належною юридичною особою, а саме Орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації та зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 30.10.2019 закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Сидорчук Н.М. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Сидорчук Н.М. подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримують у повному обсязі, просять задовольнити та розглянути справу у відсутність позивача та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги про позбавлення батьківських прав визнає повністю, просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, як органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, до суду також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує наданий суду висновок щодо вирішення позовних вимог. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо провести без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. 17.01.2015 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №01, та позивачці змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 10). В сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] , виданого 01.09.2015 (а.с. 9). З копії довідки, виданої Відділом соціального захисту населення Вороновицької селищної ради №1126 від 29.08.2019 вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачем (а.с. 11). З акту № 112 обстеження фактичного місця проживання вбачається, що комісією встановлено, що позивач [PERSON] та син [PERSON] фактично проживають за адресою [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] з родиною не проживає з березня 2016 року, вихованням сина не займається і матеріально не допомагає. (а.с. 12). Відповідно до письмових заяв [PERSON] , [PERSON] від 28.08.2019, справжність підпису яких засвідчено секретарем Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] до дитини [PERSON] не приходив, життям дитини не цікавився, на свята не відвідував (а.с. 13, 14). З копії довідки Вороновицької амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 28.08.2019 вбачається, що відповідач [PERSON] у лікуванні дитини участі не приймає, дитиною займається мати, проходить обстеження у сімейного лікаря, займається його лікуванням (а.с. 15). Згідно з копії довідки від 28.08.2019, виданою керівником КЗ «Вороновицький дошкільний навчальний заклад «Ромашка» ясла-садок Вороновицької селищної ради Вінницького району», дитина виховується в даному закладі з 21.08.2017, батько дитини [PERSON] жодного разу у садочку не був, на свята та розваги не з`являвся, у вихованні дитини участі не приймає, вихованням дитини займається мама (а.с. 16). З висновку Вінницької районної державної адміністрації як органу опіки та піклуваннявід 22.10.2019 встановлено, що орган опіки та піклування вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , так як він не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені ст.ст. 150 - 155, 180 Сімейного кодексу України. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, а також визнання позову відповідачем, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, долею дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, не створює умов для отримання ним освіти, виявляє байдужість до дитини, при цьому об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків в судовому засіданні не встановлено. Суд враховує також висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, тому суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , тому визнання позову відповідачем відповідає ч. 4 ст. 206 ЦПК України та позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved