Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на домоволодіння по вул. Генерала Удовиченка, б. 111 в м. Харкові, яке складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., сараю літ. «Ж», льоху літ. «Г», літнього душу літ. «З», воріт №1, огорожі № 2, колодязя № 3, зливної ями № 4, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 03 січня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 лютого 1980 року помер [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Паризької Комуни, 111 в м. Харкові. На все належне йому майно [PERSON] зробив заповіт на свого сина чоловіка позивача по справі. [PERSON] спадщину після смерті батька фактично прийняв, так як проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але свої спадкові права він не оформляв. Як вбачається з відповіді 8-ї Харківської державної нотаріальної контори від 10.08.2016р. після смерті [PERSON], який помер 24.02.1980 року, до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 03 січня 2014 року помер [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований [INFO]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: його дружина позивач по справі, [PERSON] донька, та [PERSON] син. Спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла, звернувшись у встановлений законом строк до 8-ї Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За її заявою була заведена спадкова справа № 483/20014. [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини на її користь. 20 серпня 2014 року помер [PERSON] Під час збирання документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] через нотаріальну контору зясувалося, що відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові. Позивач отримала відповідь з 8-ї ХДНК про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендацію звернутися до суду. Зазначений житловий будинок по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові Руденький [PERSON] побудував на земельній ділянці площею 1667 кв.м., наданій йому на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області. Після закінчення будівництва [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями отримав свідоцтво про право власності, яке було видане виконкомом [PERSON] селищної ради 02.09.1955р. Рішенням № 11 виконкому [PERSON] селищної ради Харківського р-ну Харківської області [PERSON] було дозволено перебудувати житловий будинок. Як вбачається з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1800615 від 22.03.2016 року житловий будинок, на який право власності було зареєстровано за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 02.09.1955р. був знесений, а на побудований житловий будинок літ.«А-1» загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м. згідно рішення [PERSON] селищної ради від 19.07.1958 року право власності не оформлено. Відповідно до правових норм, які діяли на час будівництва вказаного будинку, виникнення права власності не повязувалось з проведенням його реєстрації. Будівництво спірного житлового будинку по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові було проведено у 1962 році. З цього часу [PERSON] користувався житловим будинком для свого проживання та проживання своєї сімї, та був в ньому зареєстрований до дня смерті. Тому не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа він набув право власності на спірний житловий будинку, як забудовник. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд у справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, відповідно до якої справу просив розглянути за його відсутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1800615 від 22.03.2016 року житловий будинок в м. Харкові по вул. Паризької Комуни, 111, відповідає наступним характеристикам: літ. «А» житловий будинок з прибудовами, цегла, рік побудови 1962, загальною площею 77,9 кв.м.; літ. «Ж» сарай, цегла; літ. «З» літній душ, дерево; літ. «Г» льох, цегла; №1-4 споруди та огорожа. Власником зазначено [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] селищної ради 02.09.1955 р. У вказаній довідці зазначено, що житловий будинок, на який право власності було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 02.09.1955р. був знесений, а на побудований житловий будинок літ.«А-1» загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., який побудований згідно рішення № 11 виконкому [PERSON] селищної ради від 19.07.1958 року право власності не оформлено. З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 111 по вул. Паризької Комуни, м. Харків, складений КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 21.04.2016 р., власником зазначено [PERSON] З експіляції домоволодіння № 111 по вул. Паризької Комуни в м. Харкові вбачається, що воно складається з: житлового будинку літ. «А-1», житлової прибудови «А1-1», прибудови літ. «а», тамбуру літ. «а1», ганку літ. «а2», сараю літ. «Ж», літнього душу літ. «З», льоху літ. «Г», огорожі №1-2, колодязя № 3, зливної ями № 4. З наявного в матеріалах справи архівного витягу з протоколу № 11 засідання Виконавчого комітету [PERSON] селищної [PERSON] депутатів трудящих Харківського району Харківської області УРСР від 19.07.1958 року вбачається, що [PERSON] дозволено здійснення перебудови старого будинку. Як вбачається з архівного витягу з рішення № 16 Виконавчого комітету [PERSON] селищної [PERSON] депутатів трудящих від 23.10.1958 року виділено у користування землекористувачам земельну ділянку за адресою: вул. Революції, 111. Відповідно до розяснень, що містяться в листі ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. На час будівництва [PERSON] спірного житлового будинку, питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року № 8502-II та прийнятою відповідно до цього Указу [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва. Відповідно до ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин i кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Відповідно до п. 2 [PERSON] від 26 серпня 1948 року земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду i земель держлісфонду у безстрокове користування, а i на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Виходячи з вимог Указу від 26 серпня 1948 року та [PERSON] від 26 серпня 1948 року, які діяли на час будівництва спірного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не повязували виникнення права власності на будинок з проведенням його реєстрації. Будівництво спірного житлового будинку по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові було проведено у 1962 році, що підтверджується копією технічного паспорта на домоволодіння від 21.04.2016 р. та повідомленням КП «Харківське міське БТІ» від 22.03.2016 р. З цього часу [PERSON] користувався житловим будинком для свого проживання та проживання членів його сімї, та був в ньому зареєстрований до дня смерті. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про те, що не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинку, як забудовник. Як вбачається з приписів ч. 3 ст. 3 Закону України від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до заповіту посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.12.1979 р., зареєстрованого в реєстрі за № 5-6491, [PERSON] заповів все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, [PERSON], що проживає разом з ним. Згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву ГТУЮ у Харківській області від 10.08.2016 року повідомлено про те, що за наявними в архіві даними, згідно з записами в алфавітній книзі обліку спадкових справ Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за 1980-2000 роки заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого 24 лютого 1980 року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалися. З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що батьком записано [PERSON], матірю [PERSON] (свідоцтво про народження серії ЧЕ № 374854 від 25.11.1957 року). Приписами ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року закріплено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] спадщину після свого батька [PERSON] прийняв так як постійно проживав з ним на час відкриття спадщини, що також підтверджується відповіддю Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 17.08.2016 р. за вих. № 3521/02-14 де зазначено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину, яка складається з житлового будинку №111 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові по вул. Паризької Комуни/колишня назва вул. Революції, після свого батька [PERSON], який помер 24.02.1980 року, але не встиг оформити своїх спадкових прав. До складу спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія І-ВЛ № 253250 від 08.01.1972 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Руденька». В подружжя народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ВЛ № 393782 від 05 червня 1973 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія ІІ-ВЛ №342209 від 07 квітня 1978 року). Після реєстрації 19 жовтня 1991 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції шлюбу [PERSON] з [PERSON], актовий запис № 907, остання змінили прізвище на «Павленко» (свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ №218651 від 29 листопада 2013 року). [PERSON], який є чоловіком позивача по справі помер 03 січня 2014 року про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 04.01.2014 року складено актовий запис про смерть № 204 (свідоцтво про смерть серія І-ВЛ № 425640 від 04 січня 2014 року). Дітьми [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було складено та подано до нотаріальної контори нотаріально посвідчені заяви про відмову від прийняття спадщини померлого. [PERSON] помер 19 серпня 2014 року на підтвердження чого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис про смерть № 11840 (свідоцтво про смерть (повторно) серії І-ВЛ №567499 від 09 листопада 2016 року). Відповідно до розяснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 17.08.2016 р. за вих. № 3521/02-14 вбачається, що [PERSON] спадщину після померлого чоловіка [PERSON] прийняла, так як подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а також мешкала за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті у спадковому житловому будинку. Дочка спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON], від права на прийняття спадщини відмовились, про, що подали заяви до нотаріальної контори. Заяв від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] здійснив будівництво житлового будинку в м. Харкові по вул. Паризької Комуни, 111, проте не зареєстрував його. Разом з тим, відповідно до чинних на момент будівництва правових норм, для виникнення права власності його реєстрація не була обовязковою, у звязку з чим, суд дійшов висновку про виникнення у [PERSON] права власності на домоволодіння. Після смерті [PERSON] спадщину, згідно складеного спадкодавцем заповіту, прийняв [PERSON] так як постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично вступив у володіння спірним нерухомим майном. Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], до її складу увійшло право на спадкування житлового будинку по вул. П.Комуни, б. 111, в м. Харкові. Згідно розпорядження ХОДА від 17 травня 2016 року за № 181 назва вул. Паризької Комуни змінена на вул. [PERSON]. В видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок, проте позивач належить до першої черги спадкування за законом, інші спадкоємці першої черги від прийняття спадщини відмовились. Відповідно до розяснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 (п. 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved