Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до відповідачів про визначення часток у спільному майні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.05.2020 року [PERSON] та відповідачі набули право спільної сумісної приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS] загальним розміром 0,0638 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 7310136600:31:002:0255, на підставі рішень Чернівецької міської ради №1086 від 29.10.2009 р., №1242 від 25.02.2010 р., що підтверджується відповідним державним актом на право власності на земельну ділянку №777578 серія ЯЖ від 12.05.2010. [INFO] померла [PERSON] , єдиним спадкоємцем після смерті якої є її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями якого є [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , як спадкоємець за законом прийняла спадщину у встановлений строк та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 45/200 часток житлового будинку належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] . Крім вищезазначеного нерухомого майна, [PERSON] успадкувала і частку земельної ділянки [ADDRESS] , але у зв`язку з тим, що не визначено частки всіх співвласників у спільному майні, про що свідчить державний акт про право власності на земельну ділянку та витяг з ДЗК, спадкоємець не може отримати свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 29.07.2021 р. №163/02-31. Просила визначити розмір ідеальної частки вищевказаної земельної ділянки в розмірі 1/3 за [PERSON] . Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що 12.05.2020 року [PERSON] та відповідачі набули право спільної сумісної приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS] загальним розміром 0,0638 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 7310136600:31:002:0255, на підставі рішень Чернівецької міської ради №1086 від 29.10.2009 р., №1242 від 25.02.2010 р., що підтверджується відповідним державним актом на право власності на земельну ділянку №777578 серія ЯЖ від 12.05.2010. (а.с. 11-13) Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №777578 земельна ділянка загальним розміром 0,0638 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 7310136600:31:002:0255, яка розташована за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13). [INFO] померла [PERSON] , єдиним спадкоємцем після смерті якої є її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями якого є [PERSON] , [PERSON] . 13.04.2021 р. відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки 45/200 часток житлового будинку належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] належать [PERSON] .(а.с.9-10) Так, приватним нотаріусом Тумак А.М. заведено спадкову справу до майна померлоого [PERSON] . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, у зв`язку із тим, що не визначені частки у спільній сумісній власності [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 13-14). Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 не передбачена можливість внесення виправлень стосовно розміру часток у спільному майні. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved