Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини на час навчання. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] . [INFO] їхньому синові виповнилось 18 років, а тому аліменти, які були стягнуті на його утримання до досягнення ним повноліття, були припинені. На даний час [PERSON] є студентом вищого навчального закладу першого рівня акредитації Нікопольського технікуму металургійної академії України, металургійного відділення, денної форми навчання зі строком навчання до 30 червня 2021 року, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач як батько дитини матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини давати не бажає, тому вона змушена звернутися до суду та в судовому порядку дане питання вирішити. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] на час його навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.24-25). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом на подання відзиву скористався. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, поданий 10 лютого 2021 року [PERSON] до суду відзив на позовну заяву містить вимоги, передбачені ст.84 ЦПК України, а саме: витребування доказів. Тобто, фактично вищевказаний відзив не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зводиться до того, що відповідач просить суд витребувати довідку про доходи [PERSON] , оскільки останній на даний час проходить практику на підприємстві, де йому щомісячно виплачують заробітну плату в розмірі 5\~000 грн. 00 коп., а тому в даному випадку підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь сина відсутні. Крім цього, у відзиві міститься посилання на ту обставину, що судом було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вважає, що розгляд даної справи повинен здійснюватися з обов`язковим викликом в судове засідання, аби не порушувати та не обмежувати конституційні права особи. Тому, на підставі викладеного просить суд витребувати з позивачки довідку про доходи сина, який проходить практику на підприємстві, а також витребувати з Нікопольського технікуму металургійної академії України довідку про отримання чи неотримання сином стипендії з визначенням її розміру. Що стосується пред`явлених позовних вимог, то проти задоволення позову заперечує та просить суд відмовити в повному обсязі. Суддя, розглянувши та дослідивши подані 10 лютого 2021 року [PERSON] документи до суду, приходить до наступного. Ч.2 ст.19\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно ч.1, 2 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Частиною 4 ст.274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу\~та поділ\~майна\~подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо\~приватизації\~державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до\~глави 12 цього розділу; 5) в яких\~ціна позову\~перевищує\~двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини. Таким чином, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що вказана справа повинна розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження. Що стосується посилань [PERSON] на те, що в даному випадку суду необхідно витребувати з відповідачки відомості про доходи, отриманні сином, то суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у\~частинах другій\~та\~третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Частиною 2 ст.84 ЦПК України передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей\~доказ\~має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дана вимога відповідача про витребування документів задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає вимогам вищевказаної статті. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суддя вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по суті. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться батьком [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 618, складений 13 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.3). Відповідно до довідки № 355 від 01 липня 2020 року, виданої Нікопольським технікумом національної металургійної академії, [PERSON] є студентом денної форми навчання металургійного відділення з зазначенням терміну навчання - до 30 червня 2021 року (а.с.19). З урахуванням викладених обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно до закінчення терміну навчання, а саме - до 30 червня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-х років. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial