Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, у якому просила визнати недійсним правочин, що був зареєстрований договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 відповідачами ПАТ «Кредитпромбанк» та «Дельта Банк» у частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 14.11.2006 та за кредитним договором № 37/3/06-НВС від 14.11.2006, укладеними відповідачем ПАТ «Кредитпромбанк» та позивачем. В обґрунтування позову вказано, що договором купівлі-продажу прав вимоги було змінено права та обов'язки позивача як боржника за кредитним договором та договором іпотеки, оскільки відсоткова ставка на дату укладення кредитного договору складала 10,66 % річних, а не 12,83 %. Також оскільки зміна кредитора у зобов'язанні вплинула на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, погіршує становище боржника та зачіпає його інтереси, при відступленні права вимоги за договором іпотеки письмова згода боржника була обов'язковою, проте позивач не було повідомлена про укладення договору купівлі-продажу, за відомостями відповідний реєстрів іпотекодержателем квартири [ADDRESS], що є предметом іпотеки, залишається ВАТ «Кредитпромбанк». Окрім того, в останнього було відкликано ліцензію, тому банк втратив право укладати угоди, у тому числі відступлення права вимоги /а. с. 4-8/. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, повідомлялися належним чином про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомлено, заяви, клопотання не були подані до суду. Представник відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомлено, заяви, клопотання, письмові заперечення не були подані до суду. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк», в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 14.11.2006 позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 37/3/06-НВС, згідно з яким позивач отримав кредит у розмірі 178000 доларів США з кінцевим строком повернення 14.11.2029 /а. с. 10-12/. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 14.11.2006 позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено іпотечний договір № 37/3/06-НВС від 14.11.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрований у реєстрі за № з-2038, предметом якого є квартира [ADDRESS] /а. с. 13-15/. 26.06.2013 ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до останнього переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами /а. с. 72-75/. Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 2 ст. 516 та ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Банк виконав свою частину обов'язків за кредитним договором і надав кредитні кошти. Всі подальші взаємовідносини стосуються виконання позичальником свого обов'язку повернути отримані кошти з процентами. Ризики по неповерненню кредиту несе банк і як зацікавлена сторона передбачає усі можливі умови у кредитному договорі для уникнення непорозумінь на майбутнє. Позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлений з його умовами, і висловив своє волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до п. 3 ч. 1 кредитного договору, перемінна процентна ставка коригується 1 березня та 1 вересня кожного року протягом строку дії цього договору, виходячи з розміру процентних ставок за депозитними вкладами фізичних осіб, встановлених банком на ці дати. Сторони шляхом підписання цього договору висловлюють свою згоду щодо такої зміни перемінної процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладання будь-яких додаткових угод до цього договору. Тобто, підписуючи кредитний договір, позивач погодилася з тим, що банк залишає за собою право в односторонньому порядку змінювати перемінну відсоткову ставку без укладення будь-яких додаткових угод. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, у разі зміни суми щомісячного платежу згідно з умовами п. 5. частини 1 кредитного договору, нова сума щомісячного платежу, встановлюється в письмовому повідомленні банку, що надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу позичальника, зазначену в п. 8.2. частини 2 цього договору, при цьому сторони погоджуються, що зобов'язання позичальника сплачувати щомісячний платіж у новій сумі, виникають з найближчого терміну сплати щомісячного платежу, що слідує за місяцем, коли було змінено процентну ставку. Фактичне неотримання позичальником з будь-яких причин зазначеного у п. 2.3. частини 2 цього договору письмового повідомлення банку, за умови виконання банком свої зобов'язань, визначених цим пунктом, не звільняє позичальника від зобов'язання сплачувати щомісячний платіж у новій сумі, зазначеній у письмовому повідомленні банку. Скориставшись своїм правом, відповідач ПАТ «Кредитпромбанк» листом від 14.03.2007 повідомив позивача про одностороннє підвищення перемінної процентної ставки за кредитним договором до 11 % річних та зміну розміру щомісячного платежу за кредитним договором, який становить 2034,65 доларів США. Правомірність підвищення в односторонньому порядку ПАТ «Кредитпромбанк» перемінної процентної ставки було також встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11.05.2016 у справі № 753/22095/15-ц, яке ухвалою апеляційного суду міста Києва від 23.08.2016 було залишено без змін та відповідно яке набрало законної сили 23.08.2016 /а. с. 44-46, 47-50/. Таким чином, спростовуються доводи позивача, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу прав вимоги було збільшено розмір перемінної відсоткової ставки за користування кредитними коштами з 10,66 % до 11,00 %, оскільки розмір перемінної процентної ставки було збільшено ПАТ «Кредитпромбанк» ще до укладання договору купівлі-продажу прав вимоги. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги, не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір купівлі-продажу прав вимоги порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 60 ЦПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Слід зазначити, що положення ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України передбачено заміну кредитора у зобов'язанні без згоди боржника. Частина друга цієї статті Кодексу встановлює, що коли боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з аналізу даної норми права, у випадку неповідомлення позичальника про заміну кредитора, у останнього не припиняється обов'язок щодо належного та своєчасного виконання усіх умов як Кредитного договору, так і договору застави. Окрім того, оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу прав вимог не містить інформації щодо умов кредитного договору, та ніяким чином не змінює його умов. Таким чином, вбачається, що до відповідача ПAT «Дельта Банк», як нового кредитора, перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, як того вимагає ст. 514 ЦК України, та в подальшому не змінювались, у зв'язку із чим оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу прав вимог не порушує (не зачіпає) права та законні інтереси Позивача. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Крім того, п. 3.2.5 іпотечного договору встановлено, що іпотекодаержатель має права здійснити відступлення прав за цим договором без отримання згоди іпотекодавця за умови, що одночасно здійснюється відступлення прав вимоги за кредитним договором. Отже, оскільки за договором купівлі-продажу було відступлено право за кредитними договором і зазначено посилання на відступлення будь-якого договору забезпечення, то відсутні підстави вважати, що права за договором іпотеки, укладеним із позивачем, не були також від ступлені. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Суд бере до уваги доводи про те, що відповідач ПAT «Дельта Банк» не обмежений у строках внесення відомостей щодо заміни іпотекодержателя до Єдиного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна та може здійснити внесення таких відомостей у будь-який час, тому це не свідчить про те, що він до нього не перейшли права за іпотечним договором, до того ж виникнення певного права не пов'язане з внесенням відомостей до реєстру і служить лише його фіксуванням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Разом з тим, вбачається, що кредитний та іпотечний договори, укладені з позивачем, не є активами відповідача ПАТ «Кредитпромбанк», оскільки ще 26.06.2013 відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги права за вказаними договорами перейшли до відповідача ПAT «Дельта Банк», і відповідно оспорюваний правочин був здійснений ще до відкриття ліквідаційної процедури відповідача ПАТ «Кредитпромбанк». Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. ч. 1-3 та ч. ч. 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed