Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, щомісяця, з дня предявлення позову, в розмірі 30 % від заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.01.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. Посилається на те, що як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших дітей не має. Непрацездатна мати відповідача проживає разом зі своєю донькою та зятем і перебуває на їх утриманні. Дитина часто хворіє і потребує додаткових коштів на лікування. Домовленості між сторонами про порядок утримання дитини не досягнуто. Позивач в судове засідання не зявилась, відповідно до поданої суду заяви, розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, докази надані в підтвердження позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Між сторонами 20 січня 2012 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб про що зроблено актовий запис № 15 (свідоцтво про шлюб серія 1-ВЛ № 182000 від 20.01.2012 року). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ВЛ № 290849 від 05 вересня 2012 року), батьком дитини записаний відповідач по справі [PERSON], матірю [PERSON] Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем на підтвердження чого надано довідку КП «Жилкомсервіс Дільниця № 15» № 1918 від 26.08.2016 р. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу дитині не надає. Домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з наданої позивачем медичної документації дитина часто хворіє, що зумовлює додаткові витрати на придбання ліків, посилене харчування. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Приписами ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При таких обставинах, враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити аліменти в розмірі 30 % від заробітку відповідача, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved