Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача- Федченко А.М. про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 14 серпня 2014 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис /№559/. В сім'ї у шлюбі народилась дитина- [PERSON], [INFO]. Подружні відносини з відповідачем не склалися, через різні склади характерів та різні погляди на життя у подружніх відносинах часто виникають непорозуміння та суперечки, які призводять до сварок, що відбуваються у присутності малолітньої дитини, що тяжким чином впливає на її психологічний стан. Відповідач поводить себе аморально, нецензурно лається та систематично вдається до фізичного насилля, завдаючи побоїв позивачу також у присутності малолітньої дитини. Вище наведені факти призвели до того, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони разом проживають, однак шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально, просить такий розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснення надала аналогічні наведеним. Після розірвання шлюбу просить прізвище залишити «[PERSON]» та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. В судовому засіданні відповідач заперечив проти розірвання шлюбу, однак при постановленні рішення поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 серпня 2014 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис /№559 /а.с.3/. Згідно свідоцтва про народження в сім'ї у шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO] /а.с. 4/. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім'ї, сторонам надавався час на примирення, однак примирюватись позивач не бажає, таким чином, подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому їх шлюб з відповідачем слід розірвати. У відповідності до статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved