Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ її шляхом виділення ? частину квартири [ADDRESS], набутої під час шлюбу з [PERSON], посилаючись на наступні обставини. З 17 листопада 2012 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у подружжя 04.01.2013 року народився син [PERSON]. 18 грудня 2013 року за спільні кошти подружжя була придбана, шляхом укладення договору купівлі-продажу двокімнатна квартира [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та 18.12.2013 року зареєстровано в КП «Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації». У звязку з тим, що сторони припинили шлюбні відносини, але вимушено проживають в одній квартирі, та у звязку з відсутністю у позивача та дитини іншого житла позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалась на обставини, викладені у позові. В судове засідання відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 17 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено актовий запис № 197 (а.с. 5). Під час шлюбу, за спільні кошти позивача та відповідача була придбана [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 18 грудня 2013 року, укладеному між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності єдиним власником [ADDRESS] є відповідач [PERSON] (а.с. 8-9). Данні обставини підтверджені матеріалами справи та ніким не оспорюються. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Матеріалами справи не підтверджено факт укладання шлюбного договору, або факт існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які мали би істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для відмови в визнанні за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS], набутої під час шлюбу та яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Outcome: approved