Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що вона перебувала у громадському шлюбі з відповідачем по справі з 2010 року. 06.07.2012 року у них народилася донька [PERSON], яка проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріально ухиляється від утримання дитини, не приймає участі у її вихованні та розвитку. Позивач зазначає, що відповідач офіційно працює водієм в супермаркеті «Україна» та має можливість матеріально утримувати доньку. У звязку з наведеним просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.10.2018 року відкрито провадження та розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження від 22.10.2018 року та матеріали позовної заяви з додатками, однак відзив від відповідача не надійшов, надійшло поштове повідомлення з відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у громадському шлюбі без реєстрації з 2010 року. Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-КГ №157308 виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №464. Відповідно до довідки від 19.06.2018 року №1286 неповнолітня [PERSON] фактично проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: м. Херсон, сел. Комишани, вул.. Поштова, буд. 12-г. Відповідач належним чином матеріально дитину не утримує, участі у вихованні та розвитку доньки не приймає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Частинами 1, 2 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вивчивши обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved