Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором від 05.04.2012 року в розмірі 79879 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 05.04.2012р. між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про участь батька у додаткових витратах на дитину, п.4 якого передбачено щорічні платежі в розмірі 79879 грн. за кожен рік навчання їхньої доньки третьої особи у справі, до сплати яких відповідач так і не приступив. [PERSON] продовжує навчання у вищому навчальному закладі Національному університеті «Львівська політехніка», інститут компютерних наук і інформаційних технологій на контрактній основі, кафедра прикладної лінгвістики. Оскільки відповідно до ст.185 СК України батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, договір відповідно до ст.629 ЦК України є обовязковим до виконання, а відповідач не виконує зобов'язання про сплату коштів, які нотаріально узгоджені сторонами, просить стягнути такі з відповідача в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що до 15 років сама виховувала дочку. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 27.10.2011р. вирішено стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу, який становив близько 1370000 грн. 05.04.2012 року сторони уклали договір про участь батька у додаткових витратах на дитину, п.2 якого був виконаний відповідачем одразу. Разом з тим, сума договору становить 20000 доларів США, в той час як відповідачем внесено на депозитний рахунок лише 10000 доларів США, які були витрачені на репетиторів для дочки. Оскільки дочка на даний час продовжує навчання на контрактній основі, відповідач взяв на себе зобов'язання щодо оплати впродовж періоду навчання дитини суму в розмірі 79879 грн., однак такого не виконує, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.40-43). Відповідач додатково пояснив, що сторони дійсно уклали договір про оплату ним витрат на навчання дитини, однак такий відповідачем повністю виконано ще у 2012 році. Витрати на репетиторів для дочки становили 30000 грн., а не 80000 грн. як про це зазначає позивач. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. В судовому засіданні сторонами визнано, що третя особа [PERSON], [INFO], є їхньою спільною дочкою, яка є повнолітньою, однак продовжує навчання. 05.04.2012р. між сторонами укладено договір про участь у додаткових витратах на дитину (а.с.8), відповідно до п.2 якого відповідач зобовязався брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані її навчанням у вищому навчальному закладі, починаючи з 01 вересня 2013 року. За домовленістю батьків додаткові витрати на дитину забезпечуються шляхом внесення батьком разово та наперед коштів в сумі 78281,42 грн., що за курсом купівлі-продажу іноземної валюти встановленим 05.04.2012 року Національним банком України є еквівалентом суми 9800 доларів США на депозитний рахунок, відкритий матір'ю дитини в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива». Зазначені кошти вносяться відповідачем на депозитний рахунок не пізніше 10 банківських днів з дня підписання договору. Визначена договором сума є остаточною і перегляду сторонами не підлягає. Сторонами в судовому засіданні визнано, що відповідач передав позивачу 200 доларів США для відкриття депозитного рахунку в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», а 05.04.2012 року вніс на вказаний рахунок ще 9800 доларів США, що також підтверджується копією квитанції №2105 (а.с.46). Вищенаведене свідчить про виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором. Крім цього, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016р. (а.с.22-25), таким скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 липня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня винесення рішення і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що договір від 05.04.2012 року відповідає вимогам закону, вільній волі сторін та інтересам дитини на час укладення, оскільки повною мірою забезпечував наперед визначені сторонами витрати на навчання у вищому навчальному закладі та утримання на час такого навчання. Ці обставини не спростовуються учасниками судового розгляду, договір не оскаржувався, є виконаним ще у квітні 2012 року. Крім цього, судом також встановлено, що відповідачем належно виконано батьківський обовязок із забезпечення утримання дитини та повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись та належне виконання зобов'язання, що виникло на підставі договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача 79879 грн. за договором від 05.04.2012 року, позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором, однак вказана обставина під час розгляду справи не доведена, натомість судом встановлено, що відповідачем повністю виконано свої зобов'язання щодо утримання дочки, яка продовжує навчання, передбачено вказаним договором. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. При цьому, суд вважає безпідставними посилання позивача на норми ст.ст.155, 181, 185 СК України, оскільки такими врегульовано відносини батьків та неповнолітніх дітей, в той час як [PERSON] на даний час є повнолітньою, а тому відносини щодо утримання останньої у зв'язку з продовженням навчання регулюються ст.ст.199-200 СК України, до яких застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Сторони, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.189 СК України, уклали 05.04.2012р. договір про участь відповідача у витратах повязаних з навчанням дочки, зобов'язання відповідача за яким на даний час виконані.

Outcome: dismissed