Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, яким просить визнати договір іпотеки від 17.10.2006 року в частині ? частки квартири [ADDRESS] власником якої є позивач недійсним, та виключивши її зі складу іпотекодавців за вказаним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що за договором іпотеки від 17.10.2006 року укладеним із ПАТ КБ «ПриватБанк» вона виступає як іпотекодавець ? частини [ADDRESS]. Вказаний договір іпотеки укладений на забезпечення кредитного договору від 17.10.2006 року, боржником по яком виступає її син [PERSON]. Вказує, що про спірний договір іпотеки вона дізналась лише після того, як почалося прострочення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, по якому її син є боржником. Вказує про свою незгоду зі спірним договором іпотеки, зазначаючи про те. що вона взагалі не знала про підписання нею такого договору у нотаріуса, наголошуючи про те, що ніякого наміру передавати вказане нерухоме майно в іпотеку вона не мала, тому, при укладенні спірного договору не усвідомлювала свої дії. Посилається на те. що на час укладення спірного договору вона тяжко хворіла, зокрема на хвороби, які на її думку, впливають на здатність адекватно усвідомлювати ситуацію. Через хвороби в неї були запаморочення свідомості, через що, починаючи з 2005 року, вона потребує постійного стороннього догляду. Зазначає про те, що на час укладення нею спірного договору іпотеки, вона, через вищевикладене, не могла критично оцінювати ситуацію та аналізувати свої дії. Як на підставу в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на положення статей ЦК України, що регулюють питання пов'язані із дійсністю правочину, зокрема щодо необхідності вчинення правочину виключно дієздатною особою. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, із викладених у позові підстав, з приводу яких підтвердив суду, що позов про захист прав його довірителя заявлено саме на підставі того, що спірний правочин останньою було вчинено в стані, що викликає сумнів в її дієздатності на момент укладення такого правочину. Представники відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували у повному обсязі, посилаючись зокрема на те. що спірний договір було посвідчено нотаріально, та при його укладенні сторонами та нотаріальному посвідченні ні у представника відповідачів ні у нотаріуса не виникало ніяких сумнівів щодо адекватності дій позивача. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так 17.10.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідачі ПАТ КБ «ПриватБанк», як Ііпотекодержателем і [PERSON] та [PERSON] як Іпотекодавцем-1 та Іпотекодавцем-2 відповідно, було укладено спірний договір іпотеки від 17.10.2006 року, за умовами якого на забезпечення виконання зобов'язань позичальника (Іпотекодавця-1) за кредитним договором № НЕТ0GК00001595 в іпотеку Іпотекодержателю будо передано трикімнатну квартиру [ADDRESS] Зазначений спірний договір іпотеки було зареєстровано нотаріусом в реєстрі під № 6211, та відповідним чином посвідчено. Зазначений договір було підписано його сторонами. Так, з показів свідків, заявлених представником позивача, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], що були допитані у удовому засіданні та які, відповідно, спілкуються із позивачем у побуті та є очевидцями її поведінки, будь-яких дій з боку позивача, які б на думку свідків свідчили про її психічні відхилення від нормальної поведінки, судом встановлено не було. Окрім того, згідно висновків проведеної по справі стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 09 грудня 2013 року № 680, позивач по справі [PERSON] при укладенні спірного договору іпотеки від 17.10.2006 року виявляла органічне пошкодження головного мозку судинного генезу (внаслідок церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії) але без ознак психозу та слабоумства, у зв'язку із чим, на час укладення нею спірного договору іпотеки могла віддавати значення своїм діям та керувати ним. Окрім того, згідно описової частини вказаної експертизи, позивач по справі в якості піддослідної не заперечувала щодо підписання нею договорів пов'язаних із заставою належної їй квартири. Окрім того, судом було досліджено медична документація з приводу стану здоров'я позивача та характеристика останньої за місцем її мешкання від обслуговуючої організації які, не спростовують вищевикладені висновки експертів. За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, враховуючи викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що були досліджені судом, наявності при укладенні нею спірного договору іпотеки підстав, які б свідчили про недотримання сторонами вказаного договору умов передбачених ст. 203 ЦК України, а також не доведено відсутності у позивача на час укладення спірного договору необхідного обсягу дієздатності для укладення такого договору, через що, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності передбачених чинним законодавством підстав до задоволення позовних вимог із підстав, зазначених у позові.

Outcome: dismissed