Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем, без відновлення дошлюбного прізвища позивача. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дитину. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачем припинили подружні стосунки, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов у повному обсязі; просить суд провести розгляд справи за її відсутності, та, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про одруження, виданого 03.10.2003р. відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, 03.10.2003р. зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно письмових пояснень позивача, подружні стосунки з відповідачем припинені. Оскільки подружжя втратило почуття любові один до одного, та, має різні погляди на сімейне життя, позивач вважає, що, подальше збереження шлюбу є неможливим. Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, наданих у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову; приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини, дійшов висновку, що, даний позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного із них. При цьому, задовольняючи позов, суд, при розподілі судових витрат вважає необхідним, на підставі ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім, та, документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, суд,

Outcome: approved