Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру стягнення аліментів посилаючись на те, що відповідач сплачує аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] у розмірі 600 грн. щомісячно. Дана сума є недостатньою для забезпечення належного утримання дитини. Позивачем надано розрахунок щомісячних витрат для забезпечення потреб дитини, який складає 6 000 грн., тому просила збільшити розмір аліментів з 600 грн. до 3 000 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач взагалі не сплачує аліменти на утримання дочки. Всі кошти надходять від матері відповідача. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1 200 грн. та пояснив, що на даний час проживає за межами країни, ним залишені кошти , які його мати сплачує на користь позивача як аліменти. Він не працює, має дочку [INFO], доглядає за дитиною, оскільки його дружина не перебуває у декретній відпустці. Якщо позивач повідомляє його про необхідність придбання речей для дочки, він завжди передає необхідні кошти. Розрахунок наданий позивачем необґрунтований. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію свого довірителя та пояснила, що позивач у судовому засіданні підтвердила, що дитина пройшла підготовку до шкоди, а тому дані витрати не є щомісячними. Також до розрахунку включено оплата за гурток, який є безкоштовний. Відповідач не відмовляється сплачувати половину витрат на придбання путівки для оздоровлення чи санітарно-курортної, але за наявності доказів, що така путівка придбана. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають дочку, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових ко тів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи з 13 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення звернуто до виконання. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначений прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, який з 01 січня 2018 року складає 1860 грн., а отже мінімальний розмір аліментів на дитину зазначеного віку не може бути меншим 930 грн. На даний час, розмір аліментів присуджених рішенням суду складає 600 грн., а тому підлягають приведенню до рівня відповідно до діючого законодавства. Що стосується розміру аліментів, то суд враховує наступне: відповідач є працездатною людиною, хоча на даний час не працює, проте відповідно до статті 180 СК України зобов'язаний утримувати свою дитину, на утриманні відповідача знаходиться також малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Аналізуючи розрахунок позивача на обґрунтування заявлених позовних вимог, то як встановлено в судовому засіданні та підтверджено особисто позивачем такі витрати як підготовка до школи на суму 500 грн. щомісячно відсутні, оскільки зі слів позивача [PERSON] вже не відвідує такі заняття; відвідування гуртку художньої гімнастики є безоплатним. Витрати на придбання путівки для оздоровлення становлять 7 200 грн., проте суду не надано доказів з яких розрахунків виходила позивач при визначенні саме такої суми. У судовому засіданні позивачу розяснено її право на звернення до суду в порядку статті 185 СК України щодо стягнення додаткових витрат повязаних з розвитком здібностей дитини, її хворобою, тощо. Посилання позивача з приводу не сплати відповідачем взагалі аліментів на протязі двох років, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не є предметом позову та позивач відповідно до ст. 194 СК України не позбавлена права на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам. Також позивач має право на захист своїх прав у разі не погодження з розрахунком сплачених відповідачем аліментів, який наданий державним виконавцем. Виходячи з положень ст. 192 СК України та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, а також доводи сторін по суті позову суд вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини [PERSON], [INFO] є розмір аліментів в сумі 1 200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що передбачено положенням абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку щодо зміни розміру аліментів, тому виконавчий лист № 552/2608/15-ц виданий на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2015 року повинен бути відкликаний з виконавчої служби. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial