Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач, звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай), розміром 5,45 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу «40 років Жовтня» в с. Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05 липня 2002 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05.07.2002 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу «40 років Жовтня» в с. Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області. Після смерті батька позивач прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном. Іншими спадкоємцями після смерті [PERSON] стали: його брат [PERSON] та сестра [PERSON], які з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, в управління або володіння спадковим майном не вступали, отже є такими, що спадщину не прийняли. Позивач, як спадкоємиця спадкового майна [PERSON] за законом, звернулась до Чугуївської нотаріальної контори Харківської області з метою оформлення спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки нею було пропущено визначений законом строк на прийняття спадщини. В звязку з зазначеним, позивач не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно, що належить їй за законом та змушена в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації №313 від 07.06.1996 р. [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства Колгосп «40 років Жовтня» в с. Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 028406, який зареєстровано 23 серпня 2000 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 393. Розмір земельної частки (паю) складає 5, 45 умовних кадастрових гектарів. (а.с. 9). 05 липня 2002 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 358018 виданим Старогнилицькою сільською радою Чугуївського району Харківської області 23.07.2002 р. (а.с.39). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу «40 років Жовтня» в с. Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії ІV-ВЛ № 308922, виданим 24 листопада 1987 р. Чугуївським міським відділом РАЦС Харківської області (а.с.8). 23 липня 2005 року між позивачем, дошлюбне прізвище якої було «Чемшит» та [PERSON] було укладено шлюб, після чого позивач, взявши прізвище чоловіка, змінила прізвище на «Фатієва». (а.с. 7). Фактично з 2000 року по час смерті [PERSON] позивач перебувала на утриманні батька. Відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебувають на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємства. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, вона продовжувала користуватись речами які залишились після смерті спадкодавця, в тому числі особистими побутовими речами померлого та продовжила проживати в будинку, в якому він проживав. Отже, позивач є такою, що прийняла спадщину яка залишилась після смерті батька, оскільки вступила у фактичне володіння спадковим майном. Іншими спадкоємцями після смерті [PERSON] стали: його брат [PERSON] та сестра [PERSON], які з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, в управління або володіння спадковим майном не вступали, отже є такими, що спадщину не прийняли. 08.08.2005 р. брат спадкодавця [PERSON] помер, вказаний факт підтверджується даними встановленими в рішенні Чугуївського міського суду Харківської області від 17.11.2005 р. (справа № 2-3490/2005 р.) (а.с.37). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] заповіт складений не був, спадкоємство після його смерті здійснювалося за законом. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом чи Державним актом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що родинні стосунки [PERSON] та спадкодавця підтверджуються наявними у справі документами, враховуючи, що спадкоємиця фактично прийняла спадщину після померлого [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу «40 років Жовтня» в с. Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved