Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з тих підстав, що 16 вересня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований шлюб. 26 жовтня 2007 року народилась їх донька [PERSON]. 23 травня 2008 року [PERSON] придбав 3-х кімнатну квартиру в с. Косівщина, між ним та АКБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого вказана квартира передана в іпотеку. 3 березня 2015 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано, визначене місце проживання неповнолітніх дітей. 11 червня 2015 року суд визначив за нею право власності на ? частку у квартирі як частки у спільній сумісній власності подружжя. При укладенні договору іпотеки відповідачі порушили приписи ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» в частині отримання дозволу органів опіки і піклування на укладання правочину. Відповідно до ст.ст. 203, 205 ЦК України, даний договір має бути визнаний судом недійсним. Оскільки [PERSON] придбав квартиру, його малолітня донька [PERSON] автоматично набула майнове право користування цим житловим приміщенням, [PERSON] без дозволу органу опіки та піклування уклав договір іпотеки квартири, відмовившись від майнових прав малолітньої дитини. Просила визнати договір іпотеки недійсним з моменту його укладання. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і суду пояснив, що відповідач [PERSON] при оформленні кредитного договору повідомив про наявність у нього неповнолітньої дитини, ця обставина була відома банку при укладанні договору іпотеки. За наведених обставин необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування. Таким чином, укладення іпотечного договору з порушенням цієї вимоги закону свідчить про її недійсність. Права дітей на житло порушені. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Укрсиббанк» з позовними вимогами не погодився, подав до суду письмові заперечення, у яких зазначив наступне. З метою забезпечення виконання за кредитним договором від 23 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та банком, було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру в [ADDRESS]. Кредит надавався на придбання вказаної квартири. Позивач [PERSON] надала свою згоду на одержання кредиту та передачу в іпотеку квартири. Квартира залишається у користуванні та володінні іпотекодавця. Власник майна є одночасним представником неповнолітньої або малолітньої особи і при укладанні правочинів, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона по договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками про відсутність прав на майно не є підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини. Позивач як законний представник дитини до органів опіки і піклування не зверталась, а надала згоду на укладення чоловіком правочинів. Батько подав заяву, в якій зазначив, що дітей, що мають право користування належною йому квартирою, не має. В момент передачі квартири в іпотеку у позивача [PERSON] виникло право спільної сумісної власності на квартиру, але не виникло право на майно у малолітньої дитини. Право користування квартирою у неї також не виникло, оскільки станом на 23 травня 2008 року вона проживала з батьками за іншою адресою. Доказів про наявність майнових прав на спірну квартиру не надано. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, на нотаріуса не покладений обовязок у даному випадку перевіряти наявність згоди органу опіки і піклування на вчинення правочину. У судовому засіданні пояснив, що порушення прав дитини відсутні, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] для розгляду справи до суду повторно не зявився, будучи повідомленим про час та місце слухання справи, заяву про розгляд справи у свою відсутність не подав, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Сумської РДА для розгляду справи до суду не зявився, просив справу слухати без його участі, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] для розгляду справи до суду не зявилась, просила справу слухати без її участі, подала до суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає укладений договір таким, що укладений відповідно до вимог чинного законодавства, з дотримання усіх вимог і правил. Був посвідчений договір купівлі-продажу квартири з одночасною передачею її в іпотеку банку. Квартира придбавалась за кредитні кошти. Набувач квартири, його дружина та малолітня дитина були зареєстровані та проживали в м. Суми, де були забезпечені житлом. Дружина покупця [PERSON] дала свою згоду на купівлю та передачу в іпотеку вказаної квартири. Порушень прав малолітніх дітей не було і не могло бути. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, письмові пояснення сторін та 3-х осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 вересня 2006 року (а.с.4). Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). 23 травня 2008 року був нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого відповідач [PERSON] придбав квартиру у [PERSON] Відповідно до п.5 Договору, на момент продажу у квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає. Дружина покупця подала нотаріусу заяву, якою надала свою згоду на укладення договору-купівлі-продажу. Право власності на придбану квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Здійснена державна реєстрація правочину (а.с.27). 29 травня 2008 року договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.6). 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та позичальником від 23 травня 2008 року. Відповідно до п.1.4 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що укладенням даного договору не порушені права та інтереси третіх осіб, в тому числі не порушені права дітей. Відповідно до п. 2.4.6 Договору, іпотекодавець зобовязаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних осіб без згоди іпотекодержателя. Відповідно до п.6.8 Договору, іпотека зберігає силу у випадку, коли змінюється власник предмета іпотеки (а.с.7-8). [PERSON] подала нотаріусу заяву про свою згоду на отримання кредиту, купівлю та передачу в іпотеку [PERSON] вказаної квартири (а.с.34). 3 березня 2015 року рішенням Сумського районного суду Сумської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Місце проживання дитини [PERSON] визнане з батьком, а дитини [PERSON], [INFO] з матірю (а.с.9). 11 червня 2015 року рішенням Сумського районного суду Сумської області за позовом [PERSON] за нею було визначне право власності на ? частину вказаної квартири, котра перебуває в іпотеці (а.с.10). При отриманні кредиту позичальник [PERSON] 23 травня 2008 року подав до банку заяву про те, що дітей, що мають право користування вище вказаною квартирою, не має (а.с.23). Дружина позичальника подала до установи банку заяву про свою згоду на укладання чоловіком кредитного договору, можливих додаткових угод до нього (а.с.24). Станом на час отримання кредиту та укладання договорів [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали в [INFO] (а.с.46,49). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно ст. 203 ч. 6 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей. Статтею 177 ч. 2 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, а саме: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; відмовлятись від майнових прав дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей та безпритульних громадян», для вчинення будь-яких правочинів, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки і піклування, що надається відповідно до закону. При цьому, згідно до правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі №6-2940цс/15, підставою для визнання недійсним договору щодо майна, на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Відповідно до п. 1.6 договору іпотеки, предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця. Вказане положення закріплене в ст. 9 Закону України «Про іпотеку». Протягом дії договору іпотеки іпотекодавець та члени його родини мають право користування житловим приміщенням. У даному випадку квартира була придбана за кредитні кошти, договір іпотеки є засобом забезпечення виконання його умов і невідємною частиною кредитного договору. На момент укладення договору-купівлі продажу та договору іпотеки нерухомого майна у неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], не існувало права власності на вказану квартиру чи її частку. Житловим приміщенням дитина була забезпечена в іншому місці. На час розгляду справи житлові права дитини на проживання у вказаній квартирі не порушуються. Таким чином, виходячи з практики захисту реальних, а не ймовірних прав, укладення батьком оспорюваного договору іпотеки без дозволу органу опіки і піклування не є підставою для визнання його недійсним та задоволення позову матері дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed