Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення не відшкодованих витрат, що складаються із матеріальної шкоди, пов'язаної з проходженням потерпілою комплексної реабілітації, у розмірі 21191,98 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.04.2015 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у тому, що він 19.08.2014 року, керуючи транспортним засобом здійснив наїзд на [PERSON], чим завдав їй тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Також вироком суду задоволено цивільний позов та стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] в якості страхового відшкодування матеріальну шкоду заподіяну ушкодженням здоровя у розмірі 7595 грн. 17 коп. та моральну шкоду в розмірі 379 грн. 76 коп., а всього в розмірі 7974 грн. 93 коп. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 08 грудня 2015 року позов [PERSON] від імені якої діє законний представник неповнолітньої [PERSON] задоволено, стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 38255,27 гривень. Проте після постановлення вироку та ухвалення рішення суду, [PERSON] продовжувала лікуватися з метою відновлення здоровя, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, нею було пройдено комплексну реабілітацію в Львівському міжрегіональному центрі соціально-трудової, професійної та медичної реабілітації інвалідів у період часу з 01.07.2016 року по 17.07.2016 року, а також з 01.08.2016 року по 30.08.2016 року, що понесло за собою додаткові витрати у розмірі 21191,98 гривень. Вважає, що оскільки ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоровю потерпілого згідно полісу № АС/7768277 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів складає 100 000 гривень, та на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність винного водія транспортного засобу була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», і судом було стягнуто уже частково страхове відшкодування, але в загальному розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому позовні вимоги є підставними. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав наведених вище, просить позов задоволити. В судове засідання 31.01.2017 року представник позивача не зявився, подавши при цьому заяву про завершення розгляду справи без його участі. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду письмові пояснення відповідно до яких просить слухати справу у відсутності його представника, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Згідно поданих заперечень відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки ними уже виплачено позивачу суму страхового відшкодування на підставі вироку суду у розмірі 7974 грн. 93 коп., що включали у себе відшкодування шкоди заподіяної життю та здоровю потерпілої та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя, у визначеному судом розмірі, а також потерпілій виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 38255,27 гривень на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08 грудня 2015 року. В той же час, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю, оскільки позивач всупереч вимогам Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звертався із заявою про страхове відшкодування для отримання страхового відшкодування, а тому такі дії позивача призвели до неможливості ПАТ «НАСК «Оранта» провести страхове розслідування даного випадку та визначити розмір завданої потерпілому шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, проте не виключає можливості потерпілого звернутися до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. Крім цього, вважає, що твердження позивача про відшкодування страховиком витрат лише у випадку отримання виконавчого листа жодним чином не підтверджене та не відповідає дійсності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання у Львівській виправній колонії № 48, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений. На адресу суду в.о. начальника Львівської виправної колонії № 48 було скеровано пояснення засудженого [PERSON]Б, у яких він заперечує проти заявленого позову. Крім цього, зазначає, що з його пенсійного рахунку проводяться стягнення в рахунок погашення відшкодування шкоди, завданої потерпілій (а.с.38а). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження за № 12014140030000578, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд позовні вимоги задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.04.2015 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у тому, що він 19.08.2014 року близько 21 год. 05 хв., керуючи транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ-21081», реєстраційний номер [NUMBER], порушив чинні вимоги ПДР України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідним чином не відреагував на її зміну, не маючи при собі посвідчення водія, перевищуючи встановлену максимально допустиму швидкість на вказаній ділянці дороги 40 км/год., своїми діями створив загрозу безпеці руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля аж до повної зупинки для пропуску пішохода, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілу [PERSON], чим завдав їй тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Крім цього, вироком суду задоволено частково цивільний позов у кримінальному провадженні, стягнуто з цивільного відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь [PERSON], [INFO], страхове відшкодування у виді матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя у розмірі 7595 грн. 17 коп. та моральну шкоду у розмірі 379 грн. 76 коп., а всього у розмірі 7974 грн. 93 коп. Підставою для задоволення цивільного позову потерпілої [PERSON] був встановлений судом у кримінальному провадженні факт, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, винний водій якого скоїв дорожньо-транспортну пригоду внаслідок чого заподіяв ушкоджень позивачу, була застрахована у відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі полісу № АС776827. Крім цього, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 08 грудня 2015 року задоволено позов [PERSON] від імені якої діє законний представник неповнолітньої [PERSON]; стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 38255,27 гривень. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що після постановлення вироку та рішення суду вона продовжувала лікуватися, у звязку із чим понесла додаткові витрати на лікування у виді проходження комплексної реабілітації у Львівському міжрегіональному центрі соціально-трудової, професійної та медичної реабілітації інвалідів у період часу з 01.07.2016 року по 17.07.2016 року, а також з 01.08.2016 року по 30.08.2016 року, що понесло за собою додаткові витрати у розмірі 21191,98 гривень, у звязку з чим вважає, що на її користь підлягає виплата суми страхового відшкодування у більшому розмірі, ніж стягнуто судом, а тому просить додатково стягнути з відповідача 21191,98 гривень. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Зокрема, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому, п.23.1 ст.23 Закону визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; а також шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. Вирішуючи питання про підставність позовних вимог про стягнення в якості страхового відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого, суд враховує, що у відповідності до положень п.24.1 ст.24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Судом встановлено та вказані обставини підтверджуються вироком суду від 27.01.2015 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень у виді перелому кісток склепіння черепа та основи черепа (лобної та правої скроневої), забій головного мозку середньої важкості, епідуральну гематому справа, закритий перелом обох кісток лівої гомілки, перелом лівої ключиці, садна зовнішньої поверхні лівої гомілки, задньої поверхні правого передпліччя, зовнішньої поверхні правої гомілки, правої лобно-скроневої ділянки голови, які в сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Як вбачається із представлених позивачем чеків, квитанцій та актів здачі-приймання наданих послуг (а.с.41-43), у період проходження потерпілою [PERSON] комплексної реабілітації в Львівському міжрегіональному центрі соціально-трудової, професійної та медичної реабілітації інвалідів у період часу з 01.07.2016 року по 17.07.2016 року, а також з 01.08.2016 року по 30.08.2016 року, були понесені додаткові витрати на лікування у розмірі 21191,98 гривень. Відповідно до довідки Львівського міжрегіонального центру соціально-трудової, професійної та медичної реабілітації інвалідів [PERSON] з 01.07.2016 р. до 17.07.2016 р. та з 01.08.2016 р. до 30.08.2016 р. проходила комплексну реабілітацію у вказаному центрі (а.с.15). За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання відшкодування шкоди, понесеної внаслідок її лікування в період липня-серпня 2016 року, оскільки незважаючи на ту обставину, що вироком суду уже стягнуто на її користь в якості страхового відшкодування шкоду, завдану життю та здоровю потерпілого, однак вказані витрати на лікування нею понесено після постановлення вироку, такі повязані з необхідністю проходження потерпілою реабілітації з метою відновлення здоровя. При цьому, суд вважає, що розмір таких витрат на лікування потерпілої у розмірі 21191,98 гривень, є обґрунтований та доведений документально, оскільки як встановлено з оглянутих квитанцій про оплату та чеків, витрати в зазначеній сумі понесені в період проходження комплексної реабілітації позивача. Крім цього, судом не беруться до уваги твердження відповідача про передчасність заявлених позовних вимог, оскільки судом встановлено, що відповідно до заяви про страхове відшкодування (а.с.44) позивач звертався із відповідною заявою про відшкодування страхового відшкодування, що не позбавляє його можливості вирішення спору у судовому порядку. За таких обставин, оскільки позивачем в ході судового розгляду доведено своє право на отримання відшкодування шкоди, внаслідок понесених витрат на лікування ушкоджень заподіяних в ході дорожньо-транспортної пригоди, вказаний вид відшкодування становить собою складову частину шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої водієм застрахованого у відповідача транспортного засобу, а тому така шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, шляхом виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 21191,98 гривень. Оскільки заявлена позивачем сума страхового відшкодування разом із стягнутою сумою за вироком суду та рішенням суду від 08 грудня 2015 року не перевищує ліміту страхового платежу за вказаним видом страхового відшкодування, тому позов слід задоволити у повному обсязі. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved