Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнила та в уточненому позові просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - відповідача у справі, в супроводі матері - позивача у справі, до м. Еленіте Болгарії з 12.08.2014 року по 26.08.2014 року, а також до Угорщини, Австрії та Італії в міста Дебрецен - Будапешт - Відень - Люблячи - Верона - Сірміоне - Венеція з 01.05.2014 року по 10.05.2014 року. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилається на те, що з 29.09.2007 року по 06.07.2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого є одна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З метою загального розвитку дитини, відпочинку та оздоровлення вона має намір навесні та влітку 2014 року виїхати з дитиною за кордон, однак відповідач свого дозволу на виїзд дитини за кордон разом з нею не дає, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду, оскільки відповідач своїми діями порушує інтереси їх дитини. Позивач у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представники третіх осіб, кожен окремо, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 29.09.2007 року по 06.07.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8, 9). Від шлюбу є одна є одна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем (а.с.6, 10). З метою загального розвитку дитини, відпочинку та оздоровлення позивач має намір та можливість навесні та влітку 2014 року виїхати з дитиною за кордон, однак відповідач свого дозволу на виїзд дитини за кордон позивачу не дає (а.с.4-5, 19-24). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» від 21.01.1994 року (з наступними змінами), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону, у випадках відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за кордон, виїзд може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи викладені вище обставини, а також інтереси, насамперед, неповнолітньої дитини, суд уважає за можливе дозволити її виїзд за кордон разом з позивачем. Разом з тим, у відповідності до п. 3 ч. 2-2 Постанови КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року (з наступними змінами), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved