Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заробітної плати . В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона працювала на посаді начальника КП „ЖЕК-3 з 28.09.2012 року. 05.06.2013 року вона була звільнена із займаної посади, згідно розпорядження № 186-к. Після звільнення з КП „ЖЕК-3 остаточний розрахунок, згідно чинного законодавства, у розмірі 9 126,59 грн. не був проведений. У жовтні 2014 року вона звернулась до Нікопольського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі. 04.11.2014 року вона отримала судовий наказ № 2н/0182/571 про стягнення на свою користь з Комунального підприємства „ЖЕК-3 заборгованості по заробітній платі в розмірі 9 126,59 грн. Судовий наказ 04.11.2014 року був поданий до відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції. Постановою від 03.03.2015 року по даному виконавчому документу державним виконавцем Гукайло В.В. було відкрито виконавче провадження № 46745716, яке до теперішнього часу не виконане, оскільки у підприємства відсутні кошти. Відповідно до статуту Комунального підприємства „ЖЕК-3, власником підприємства є Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, а органом управління - Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради. Відповідно до п.19.3 Статуту, під час реорганізації та ліквідації підприємства звільненим працівникам гарантується додержання їх прав та інтересів, відповідно до трудового законодавства. Але власник та орган управління підприємства не вжили всіх передбачених чинним законодавством заходів по запобіганню виникнення заборгованості перед звільненими працівниками. Відповідно до ст.21 КЗпП, договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. У відповідності до ст.116 цього ж Кодексу, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану позивачу заробітну плату в день звільнення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 139 782,30 грн., згідно розрахунку. Ст.2 та 3 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, передбачають компенсація громадянам втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків їх виплати за рахунок відповідача. Компенсація складає 8 086,13 грн. Розрахунок додано. Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин звернулась до суду і просить стягнути з Виконавчого комітету Нікопольської міської ради на її користь 9 126,56грн. в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати. Крім того, стягнути з Виконавчого комітету Нікопольської міської ради на її користь 139 782,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнути з Виконавчого комітету Нікопольської міської ради на її користь 8 944,03 грн. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. В судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день слухання справи був повідомлений належним чином судовим повідомленням, надіслав до суду телефонограму, в якій просив справу розглянути за його участі. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. У відповідності зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка працювала на посаді начальника КП „ЖЕК-3 з 28.09.2012 року (а.с.3). 05.06.2013 року позивачка була звільнена із займаної посади, згідно розпорядження № 186-к (а.с.4). Після звільнення з КП „ЖЕК-3 остаточний розрахунок у розмірі 9 126,59 грн. з позивачкою проведений не був. 04.11.2014 року Нікопольським міськрайонним судом було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивачку з КП „ЖЕК-3. Судовий наказ 04.11.2014 року позивачкою був поданий до відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції. Постановою від 03.03.2015 року по даному виконавчому документу державним виконавцем Гукайло В.В. було відкрито виконавче провадження № 46745716 (а.с.5), яке до теперішнього часу не виконане. Однак, за таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку такими, що не підлягають задоволенню. На переконання суду стягненню підлягає лише компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 8 944,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved