Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.09.2011 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 414. На обґрунтування вимог позивач зазначає,\~ що 09.09.2011 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 414 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від цього шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO], про що видано свідоцтво про народження № 306\~894, Серія 1-ВЛ. В останні два роки сімейного життя між позивачем та відповідачем почали виникати сварки, причиною яких є втрата взаєморозуміння, любові та поваги один до одного, після чого останні припинили сімейні стосунки з 11.11.2015 року. До судового засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати цивільну справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, після розірвання шлюбу просить визначити їй прізвище - Юсупова. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, вказав, що сімейні стосунки припинені подружжям з вересня 2016 року. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони уклали шлюб 09.09.2011 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 414 /а.с. 4/. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовною, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року подружжю надавався строк для примирення, але відповідач зазначив, що вони не помирилися і наполягає на розірванні шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Шлюб сторін носить формальний характер. Відновлення і збереження родини сторін неможливо. Тому суд розриває шлюб між подружжям, вважаючи, що він розпався остаточно і існує формально. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, зі згоди позивача, суд вважає за можливим відновити позивачу [PERSON] її дошлюбне прізвище Юсупова. Враховуючи викладене,

Outcome: approved