Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним Кредитного договору № 500036'4, укладеного 27.03.2012 р. між сторонами у справі, посилаючись на порушення її прав, як споживача фінансових послуг. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.03.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № 50003614, відповідно до умов якого позивач отримала на придбання автомобіля кредит в розмірі 260184,05 гривень, що еквівалентно 32401,50 доларів США, із розрахунку 9,9% річних строком на 60 місяців. Відповідно до п.1.3.1 Договору розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту. В подальшому Позичальник сплачує платежі відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу, зазначеного у Кредитному договорі. Умовами договору передбачено, що таким курсом є курс ПАТ КІБ «Креді Агріколь» Позитивне або від»ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов Кредитного договору. Позивач посилається на те, що фактично оскаржуваний Кредитний договір передбачає здійснення валютних операцій, оскільки погашення заборгованості за кредитом здійснюється виключно в еквіваленті долара США, однак у відповідача відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» з 22.09.2011 р. надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено і положення ст..524 ЦК України щодо можливості визначення сторонами договору грошового еквіваленту в зобов»язаннях в іноземній валюті не підлягають застосування до споживчого кредитування. Положення Кредитного договору щодо нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті створюють на думку позивача істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду позивача, суперечать положенням ст.11 Закону України «про захист прав споживачів», а тому підлягають визнанню судом недійсними.. Також позивач посилається на те, що при визначені в Графіку погашення платежів в рахунок кредитних зобов»язань відповідно до проведених розрахунків відповідачем застосована процента ставка більша, ніж передбачено умовами договору. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що фактичне кредитування Позичальника в іноземні валюті, про що свідчить порядок сплати платежів, визначений п.1.3.1 Договору, сплата заборгованості відсотків за користування кредитом з прив»язкою до курсу долара США станом на дату виставлення рахунку до сплати, супереч того, що кредит видавався у гривнях, та не доведення до Позичальника умов кредитування із внесенням до графіку погашення кредиту прихованої збільшеної процентної ставки, у сукупності свідчить про порушення відповідачем принципу добросовісності, а також про істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду позивача, застосування нечесної підприємницької практики, що є достатніми підставами для визнання оскаржуваного Кредитного договору недійсним. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що у своїй діяльності ТОВ «Порше Мобіліті» не здійснює валютних операцій, а тому отримання будь-яких ліцензій не передбачено нормами чинного законодавства. Питання щодо наявності порушень у діяльності Товариства при наданні фінансових послуг було предметом перевірки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в ході якої будь-яких Твердження позивача про укладення Кредитного договору фактично в іноземній валюті представник відповідача вважає безпідставними, такими, що не узгоджуються з положенням Кредитного договору та нормами чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вчащає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.03.2012 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» укладено Кредитний договір № 50003614, відповідно до умов якого Позичальник отримала кредит в сумі 260184,05 гривень, що еквівалентно 32401,50 доларів США, з процентною ставкою 9,9% річних, на придбання автомобіля строком на 60 місяців. Відповідно до п 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Позичальником. Пунктом 1.3.2 Кредитного договору встановлено, що компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення Кредиту були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) іншого банку «Національно Банку України або іншого українського комерційного банку) замість обмінного курсу банку, вказаного в Договорі. Сторони погодились, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд Компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода Позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений. Згідно з п. 2.3. загальних умов кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка EURIBOR\збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25% пункти, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка. У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником (п. 2.3.1. загальних умов кредитування). Звертаючись до суду позивач просить визнати недійсним укладений між сторонами у даному спорі Кредитний договір, посилаючись на порушення ТОВ «Порше Мобіліті» положень Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні платежів в іноземній валюті у споживчому кредитуванні та внесенні до умов Договору прихованої процентної ставки при розрахунку платежів на погашення кредитних зобов»язань, що призводить до дисбалансу прав і обов»язків сторін правочину і свідчить про нечесну підприємницьку діяльність. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Частиною 4 статті 11 Закону передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору або окремих його положень відповідно до статті 215 ЦК України. Частиною 1 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане виключно в гривнях. Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, в тому числі, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно предмету договору, ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що видача кредиту відбувалась в національній валюті із визначенням еквіваленту в доларах США. У такий же спосіб були визначені зобов»язання Позичальника. Відповідно до п.п. 9.5-9.7 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо. Також, у п. 9.6. кредитного договору зазначено, що додатково до положень п. 9.5. загальних умов кредитування Позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо). В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з кредитного договору; графіку погашення кредиту; загальних умов кредитування, визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Як зазначалось судом вище, при укладенні Кредитного договору саме Позичальник визначила валюту кредитування - гривню, між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту саме в національній валюті із визначенням еквіваленту в іноземній валюті, що узгоджується з нормами чинного законодавства, позивач була ознайомлена з умовами укладеного договору, умовами кредитування, і, підписавши його, погодилась на всі викладені в ньому умови. Позивач при підписанні Кредитного договору не була обмежена у виборі Кредитора та умов кредитування. Будь-яких обставин, які б свідчили про застосування відповідачем нечесної підприємницької діяльності при наданні фінансових послуг в ході розгляду справи не встановлено та не підтверджено жодними доказами. Посилання позивача на невідповідність розміру процентної ставки при розрахунку платежів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором умовам Договору не може свідчити про його недійсність, а є лише підставою для здійснення перерахунку заборгованості або ж зміни розміру щомісячних платежів в рахунок погашення боргу при підтвердженні зазначених обставин. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач у своїй заяві не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, вимоги позивача не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, вони не є доведеними належними доказами, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі положень ст..88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок державного бюджету. Вимоги представника відповідача про відшкодування позивачем витрат на правову допомогу, понесених відповідачем не можуть бути задоволені судом, оскільки в силу положень ст..88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed