Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.07.1998 року вона є власником будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстрований [PERSON] , який є її сином. Відповідач уже довгий час не з`являється та не проживає по місцю реєстрації у вказаній вище квартирі. Крім цього, їй невідоме фактичне місце проживання Відповідача. Зазначає, що відповідач не бере жодної участі утриманні квартири та в оплаті комунальних послуг. Оскільки на прохання позивачки відповідач самостійно не зняв себе з місця реєстрації у її квартирі, а дані обставини суттєво порушують та обмежують її права як власника квартири, а тому позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та публікаціями оголошення про виклик на офіційному сайті «Судова влада України», котрі міститься в матеріалах справи, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 10.07.1998 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . З копії будинкової книги встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копій заяви [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON] з грудня 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що більше року відповідач [PERSON] не проживає адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved