Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 11 березня 1995 року, від якого в них є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. В грудні 2013 року шлюбні відносини між сторонами були припинені у зв'язку з тим, що між ними виникали конфлікти та суперечки, різні погляди на життя, а тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, місце проживання дітей визначити з нею та залишити їй шлюбне прізвище. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні матері, [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явленим одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, втратили один до одного відчуття любові та поваги, на примирення не згодні, що на думку суду є достатніми підставами для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки при реєстрації шлюбу з [PERSON] відповідач змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», просить суд залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає вказану вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Так як між сторонами спору про подальше місце проживання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні матері, [PERSON], немає, суд вважає за необхідне подальше місце проживання дітей визначити з матір'ю. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 160, 161 СК України,

Outcome: approved