Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом, вказала, що 12 липня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Одруження виявилось невдалим. Сімейні стосунки між ними припинені. Вважає, що їхню сім»ю зберегти неможливо. Вважає, що в подальшому їх сім»я існувати не буде, примирення між ними неможливе. Відповідач не проживає разом з ними. Тому просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, неповнолітнього сина залишити біля неї та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, про що суду надано письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому ст. 74 ЦПК України, а саме: судовими повістками за місцем його реєстрації та останнім місцем проживання; оголошенням в друкованому органі - газеті «Вінниччина» від 07 серпня 2015 року. Відповідач, зареєстроване місцезнаходження чи місце перебування невідоме, викликається в суд через оголошення в газеті. З опубліковуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, тому відповідач вважається таким, що був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, відміткою в паспорті про сімейний стан ( а.с.5) та свідоцтвом про шлюб (а.с.8) стверджується, що сторони із 12 липня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Жодна із сторін не бажає примирення чи збереження шлюбу. Суд вважає, що існування цього шлюбу не відповідатиме його цілям та інтересам сторін. Одночасно суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає рішення сторін виваженим і перевіреним. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім»я розпалась повністю та остаточно, і зберегти її неможливо. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про одруження (а.с. 8), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище «Терехова» змінила на прізвище чоловіка «Слободянюк». Позивач заявила клопотання про залишення їй прізвища «Слободянюк». Тому суд вважає за необхідне, після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу « Слободянюк». Спору про майно сторони не мають. Сторони шлюб розривають вперше. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, що шлюб сторін існує лише формально, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 СК України дає суду підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, однак, відповідно до ч.1 ст.155 СК України - батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди, щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина. Спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, як правило, вирішення спору між позивачем та відповідачем, щодо місця проживання дитини відзначається певною складністю, оскільки велике значення при цьому мають не матеріальні обставини, а почуття та емоції які складаються між дитиною такого віку та батьком. Тому неможливо прийняти рішення з ким має проживати дитина суто механічно, зіставивши розміри житла й заробітну плату батьків. До уваги насамперед необхідно взяти відносини, що складаються між кожним із батьків та дитиною, переважна прихильність доньки саме до позивача як матері. Велике значення надається особистим і моральним якостям кожного з батьків. Відповідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р.: дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. З точки зору психології між дитиною та її матір'ю в ранньому віці існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає зачасту глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці. Не кожен чоловік самотужки зможе нести тягар домашніх клопотів та постійного піклування про дитину. Тому враховуючи психологічні особливості віку дитини, її відносин з кожним із батьків, а також те, що, дитина перебуває на утриманні своєї матері [PERSON] та проживає біля неї, тому суд має підстави для задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини біля матері, а саме: визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з матір»ю [PERSON], за адресою вулиця Садова, 4 село Русава Ямпільського району Вінницької області. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд має підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати повязані із оплатою судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок згідно квитанції №63 від 02 червня 2015 року.

Outcome: approved