Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до Солом`янський районний суд м. Києва із позовом до ТОВ «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН» про стягнення заборгованості за невиплачену заробітну плату, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, в якому просить суд: - стягнути з відповідача на її користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 62012,67 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6311,95 грн. та середній заробіток за період невиплати за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14877,45 грн. без виключення сум відрахування на податки, а всього на суму 83202,07 грн.; - додатково стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку з дати подання позову до прийняття рішення суду, виходячи з розміру середнього заробітку. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 06.09.2018 позивача було прийнято на роботу на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи ТОВ «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН» на підставі наказу від 05.09.2018 № МРК-05 та на підставі наказу від 17.06.2020 № МРК-14 її було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача по заробітній платі за період з 06.09.2018 по 17.06.2020 становить 62012,67 грн. Посилається на те, що у день звільнення 17.06.2020 відповідачем не було проведено розрахунку із позивачем, про що свідчить відсутність зарахувань на поточному рахунку по зарплатній картці, відкритій в АБ «УКРГАЗБАНК», при цьому через касу підприємства розрахунки із виплати належних позивачу при звільненні сум не проводилось. Зазначає також, що з виписки банку по особовому рахунку позивача вбачається, що відповідачем виплати здійснювались не систематично. Крім того посилається, що відповідач жодного разу не повідомляв позивача про розміри оплати праці, тому для визначення розміру заборгованості із виплати заробітної плати за період з 06.09.2018 по 17.06.2020 позивачем розраховано, як різниця між сумою нарахованої заробітної плати відповідно до відомостей довідки форми ОК-5 ПФУ від 09.09.2020 щодо нарахованої заробітної плати та находженням по картці/рахунку за відповідний період. Так, посилається на те, що відповідно до даних довідки фори ОК-5 ПФУ за період з вересня 2018 року до червня 2020 року позивачу нараховано 72666,13 грн. Однак, зазначає, що як вбачається з даної довідки за 2020 рік нарахування заробітної плати у 2020 році позивачу було зроблено лише за січень 2020 року. Оскільки позивач не обізнана про розмір своєї заробітної плати, тому для розрахунку заборгованості із заробітної плати за період з 01.02.2020 по 17.06.2020 позивачем розраховано виходячи із законодавчо визначеного мінімального розміру заробітної плати за вказаний період. Лютий - 4723,00 грн., Березень - 4723,00 грн., Квітень - 4723,00грн., Травень - 4723,00 грн. Червень - 3069,95 грн. (13 робочих днів). Разом за період з 01.02.2020 до 17.06.2020 року -21961,25 грн. Таким чином, з 06.09.2018 по 17.06.2020 (дата звільнення) позивачці нараховано 94628,08 грн. Відповідно до виписки банку за вказаний період було виплачено 32615,41 грн. по заробітній платні. Отже, на думку позивача, заборгованість відповідача по заробітній платі на момент її звільнення становить 62012,67 грн. Крім того, у день звільнення відповідач не повідомив позивача про кількість днів невикористаної відпустки, а також не здійснив виплати належної їй грошової суми за невикористані щорічні відпустки. Таким чином, на думку позивача сума компенсації за невикористану щорічну відпустку становить 6311,95 грн. При цьому, сума середнього заробітку за період затримки з розрахунку становить 14877,45грн. Крім того, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку за час до прийняття рішення суду, виходячи з розміру середнього заробітку. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі було визначено учасникам судового розгляду строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку передбаченим статтями 179-181 ЦПК України. 08.12.2020 представником відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову повністю, обґрунтовуючи це наступним. [PERSON] була прийнята на посаду інженера проектно-кошторисної роботи на підставі заяви та наказу від 05.09.2018, приступила до роботи 06.09:2018. Заробітна плата згідно наказу - 4000 грн. Звільнена з посади за власним бажанням з 17.06.2020 на підставі заяви та наказу від 17.06.2020. Посилається на те, що за перші два місяці роботи позивача товариство не мало змоги здійснити виплату заробітної плати у зв`язку з тим, що працівник не надала інформацію про відкритий картковий рахунок в банку. Після відкриття карткового рахунку (в АТ КБ «УКРГАЗБАНК» та AT КБ «ПРИВАТБАНК») товариство здійснило повний розрахунок по заробітній платі за вказані два місяці. Пізніше оплата заробітної плати здійснювалася товариством наперед - авансом на прохання працівника. Зазначає, що на прохання позивача заробітна плата сплачувалась їй не за відпрацьований місяць, а авансом - наперед. За весь період роботи працівнику за період з 28.12.2018 по 12.04.2020 виплачена заробітна плата у розмірі 79304,65 грн. (нараховано за період роботи до виплати 78 649,08 грн., переплата становить 655,57 грн.). Посилається на те, що кошти перераховувались на банківську карту працівника через довірених осіб підприємства, що підтверджується копіями довіреностей, квитанцій та банківських виписок. Таким чином, на думку представника відповідача заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] у товариства відсутня. 22.12.2020 позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якому вона заперечує проти аргументів представника відповідача, викладених у відзиві з наступних підстав. Посилається на те, що відповідач повинен був виплатити зарплату готівкою з каси підприємства, а не затримувати виплату, оскільки це є порушенням ст. 25 ЗУ «Про оплату праці» та полягає в обмеженні працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою. Зазначає, що виплачувати заробітну плату мінімум двічі на місяць - це обов`язок роботодавця, який він повинен виконувати незалежно від згоди працівника одержувати заробітну плату один раз на місяць. Крім того вважає, що надані відповідачем копії довіреностей, копії виписок і квитанції, а також копій Додаткового розрахунку сум доходу , нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб не можуть бути доказом виплаченої позивачу заробітної плати у зв`язку з недоведеністю даного факту стороною відповідача. У той же час обома сторонами визнається, що сума виплаченої заробітної плати на картковий рахунок позивачки в АТ КБ «УКРГАЗБАНК» становить 32615,41 грн. 11.01.2021 представником відповідачем до суду було подано заперечення на відзив, в якому зазначає, що позивач у відзиві не заперечує отримання нею коштів в сумі 79304,65 грн. Відзив ґрунтується виключно на тому, що вказані кошти не можуть вважатися заробітною платою оскільки роботодавцем порушено порядок виплати заробітної плати. Разом з цим, позивачкою не надано жодного доказу, який би свідчив, що вказані кошти мають іншу природу походження, що ці виплати стосуються інших зобов`язань, в яких позивачка є вигодонабувачем чи кредитором. Тобто, на думку представника відповідача, фактично позивач просить суд не звертати увагу на те, що фактично вона отримала кошти в рахунок виплати заробітної плати, які фактично отримала на свою банківську картку лише через те, що в призначенні платежу не вказано - «виплата заробітної плати». Звернула увагу суду також на те, що позивач, звернувшись до суду з вимогою про стягнення заробітної плати за весь період роботи на підприємстві, фактично приховала факт отримання нею коштів за весь період, стверджуючи що останню заробітну плату вона отримала 06.11.2019, в той час як звільнилася з роботи 17.06.2020 надавши на підтвердження виписку по картковому рахунку з АТ КБ УКРГАЗБАНК, та стверджуючи, що за весь період роботи на підприємстві фактично отримала лише 32615,75 грн. Факт отримання решти суми 46688,90 грн. приховала від суду. Представник відповідача вважаємо, що позивач звернулася до суду не з метою відновити порушене право - стягнення реального боргу, а з метою використати можливість отримати кошти з підприємства, що їй не належать, використавши наведені нею норми нормативних актів, які на думку позивача були порушені відповідачем при здійсненні розрахунку з нею, не зважаючи на повний розрахунок проведений відповідачем. Тому, на думку представника відповідача, позивачем не спростовано факт повного розрахунку підприємством по заробітній платі перед нею. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.03.2021 зазначену цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін, в судове засідання викликано учасників процесу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.10.2021, постановленої не виходячи до нарадчої кімнати, зобов`язано позивача з`явитись у судове засідання та надати виписку по її картковому рахунку АТ «КБ ПРИВАТБАНК». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки позивачем не спростовано факту повного розрахунку підприємством по заробітній платі перед нею. В судовому засіданні судом було оголошено перерву для виклику позивача для надання особистих пояснень щодо поданого позову. Позивач за викликом суду в судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час судового засідання повідомлялась у встановленому порядку, про причини неявки не повідомила. Представники сторін також у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розглядати справу у відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу (розпорядження) ТОВ «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН» від 05.09.2018 № МРК-05 прийнята на роботу в ТОВ «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН» (код ЄДРПОУ 40452444) на посаду інженера проектно-кошторисної роботи з 06.09:2018 , з посадовим окладом (тарифна ставка) 4000 грн. 17.06.2020 [PERSON] звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП з 17.06.2020 року згідно з наказом (розпорядженням) ТОВ «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН» про припинення трудового договору (контракту) від 17.06.2020 року № МРК-14. З письмових доказів, наданих представником відповідача, а саме копій довідки про доходи [PERSON] , виписок по банківському рахунку, квитанцій, платіжних доручень податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб ( [PERSON] ) і сум утриманих з них податків, розрахунково-платіжних відомостей працівника встановлено, що за весь період роботи [PERSON] «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН» було виплачено заробітну плата у розмірі 79304,65 грн., у тому числі матеріальну допомогу. Відповідно до довідки відповідача від 21.12.2021 №21-12-21-1 вбачається, що у червні 2020 року позивачу нараховано 7959,94 грн., у тому числі 2836, 36 грн. - заробітної плати та 5 123, 58 грн. - компенсації за невикористану відпустку. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, у судовому засіданні представником відповідача належними та допустимим доказами було доведено відсутність заборгованості ТОВ «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН» перед позивачем з виплати заробітної плата, а також інших обов`язкових виплат, що повністю спростовує доводи та аргументи, викладені в позовній заяві позивача. При цьому, позивач у судове засідання не з`явилась та не надала виписки по її картковому рахунку АТ «Приватбанк» на спростування заперечень представника відповідача щодо виплати їй заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати та невиплати компенсації за невикористану відпуску за період її роботи у ТОВ «МР КЕТ КОРПОРЕЙШН», а тому позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та невикористаної відпустки задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відсутність порушень з боку відповідача вимог закону щодо виплати належних позивачу сум при звільненні, правові підстави для стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed