Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення штрафних санкцій посилаючись на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року по справі № 752/1380/18 з відповідача на її користь стягнуто матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 552 182,59 грн. та судові витрати - 1 499,85 грн. рішення суду набрало законної сили 07.11.2018 року, та 08.11.2018 року видано виконавчий лист. 23.11.2018 року приватним виконавцем Солоньком М.М. відкрито виконавче провадження, однак рішення відповідачем не виконано, у зв`язку з чим просила стягнути інфляційні втрати - 39 191,43 грн. та 3 % річних - 24 357,04 грн. за період з 08.10.2018 року 27.04.2020 року. Позивач до суду не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності та задоволення позовних вимог. До суду відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені представники відповідача, які були присутні в засіданні 01.10.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 04.05.2020 року. 05.05.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 06.05.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 13.05.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. В суді встановлено, що 08.10.2018 року Голосіївський районний суду м. Києва ухвалив рішення у справі № 752/1380/18, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 552 182,59 грн. та судові витрати - 1 499,85 грн. Рішення набуло законної сили 07.11.2018 року, та 08.11.2018 року видано виконавчий лист. 23.11.2018 року приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва Солонько М.М. відкрив виконавче провадження № 57770183 з примусового виконання рішення суду, на підставі виконавчого листа від 08.11.2018 року № 752/1380/18. З листа приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Солонько М.М. на ім`я [PERSON] № 882 від 28.04.2020 року слідує, що рішення суду за виконавчим листом № 752/1380/18 від 18.11.2018 року боржником самостійно не виконано, декларацію про доходи не подано, станом на 28.04.2020 року в ході виконавчого провадження з [PERSON] стягнуто 58,88 грн. витрат виконавчого провадження; загальна сума стягнення станом на 28.04.2020 року становить 641 090,77 грн., в т.ч.: сума боргу за виконавчим документом - 552 182,59 грн., основна винагорода виконавця - 55 218,25 грн., витрати виконавчого провадження - 33 689,93 грн. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» . У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання. Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію. По даній справі установлено, що боржник рішення суду не виконує. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача інфляцію та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, яке покладене на нього рішенням суду. Згідно розрахунку за період з 08.10.2018 року по 27.04.2020 року інфляційні втрати становлять 39 191,43 грн., 3 % річних - 24 357,04 грн. Враховуючи матеріали справи та норми законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню. Загальна сума коштів яка підлягає стягненню - 63 548,47 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав докази, які мали підтвердити належне виконання ним рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивач сплатив судовий збір в розмір 840,80 грн., і дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved