Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до Мелітопольської міської ради, зацікавлена особа Комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на самочинне будівництво в якій просить визнати за ним право власності на самочинно збудовані будівлі і споруди, а саме: житлового будинку «А-1» розміром 4,5х8,7м., прибудови «а-1» розміром 3,97х8,65м., сараї «Д-1» розміром 4,0х2,9 м., «Б-1» розміром 2,8х2,45 м., «Ж-1» розміром 2,09х2,45 м., літня кухня «Г-1» розміром 3,6х2,65м., гараж «В-1» розміром 7,8х3,8м2., загальною вартістю - 21 192 грн., які розташовані по [ADDRESS], згідно з планом забудови земельної ділянки розміром 0,05 га., мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку та споруд які розташовані по [ADDRESS], на підставі витягу з протоколу від 28.01.1994 року «Про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Зоря». При спробі у 2007 році, отримати право власності на нерухоме майно та земельну ділянку позивачу було відмовлено на підставі того, що не має правових підстав для опрацювання питання введення в експлуатацію самочинно збудованого позивачем будинку та запропоновано звернутись для вирішення цього питання до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила суд їх задовольнити. Від представника відповідача надійшло клопотання з проханням розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, тому як не має правових підстав для його задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії рішення виконкому Мелітопольської міської ради № 103/5 від 28.03.1974 року за [PERSON] визнано право власності на самочинно збудовані: сарай розміром 4,45х8,97м. з коридором 2,3х3,35м., гараж розміром 4,4х3,6м., по [ADDRESS]. (а.6) Згідно акту № 2172 від 10.11.2007 року Мелітопольським МБТІ за адресою [ADDRESS] виявлені відхилення від затвердженого проекту: сарай розміром 4,45х8,97м. переобладнаний під житловий будинок «А-1» розміром 4,50х8,70м., прибудови «а-1» розміром 3,97х8,65м.,з збільшенням розмірів раніше існуючої 2,30х3,25м., загальною площею 55,4м., жилою площею 20,5м2., збільшений розмір гаражу «В-1» розміром 7,8х3,8м. був дозволений 3,60х4,40м. вартість збільшеної частки 4432 грн.., сараї «Д-1» розміром 4,0х2,9 м., «Б-1» розміром 2,8х2,45 м., «Ж-1» розміром 2,05х2,45 м., літня кухня «Г-1» розміром 3,6х2,65м.. (а.с.14) Згідно технічного висновку ПП «Архітектурне планування та проектування» від 26.12.2007 р., таке визнання права власності можливе, при виконанні п.5 ст. 376 ЦК України (при наявності згоди власників суміжних домоволодінь. (а.с. 17) Відповідно до рішення виконкому Мелітопольської міської ради від 31.07.2001 року № 89/4 «Про присвоєння порядкових адресних номерів об'єктам нерухомості юридичних та фізичних осіб» та від 21.10.1965 року адрес житлового будинку була змінена з старої назви: [ADDRESS], на нову назву [ADDRESS]. (а.с. 11) В матеріалах справи відсутні правові документи які б свідчили про право власності на земельну ділянку за позивачем по справі. Планувальне завдання, та експлікація (опис) споруд, копії яких позивачем долучені до матеріалів справи не надає суду можливості зробити висновок про дату початку та дату закінчення будівництва. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул.. 60 років Жовтня в м. Мелітополі, від 10.11.2007 року, житловий будинок був збудований у 1969 році, ці данні записані зі слів позивача, але ніяких документів згідно експлікації затвердженої 20.04.1964 року позивач суду не надав. Згідно з пп.1 п. «б» ч.1 ст.31 закону від 21.05.97 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно з ст.9 Закону України від 20.05.1999 «Про архітектурну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст.24 закону «Про планування і забудову територій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тобто заінтересовані особи зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, в разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Відповідно до чч.1, 2, 3, 7 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі суттєвого відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе в тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкту в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних щодо звернення позивачів до органів місцевого самоврядування про прийняття в експлуатацію спірних житлових будинків, а також про відмову цих органів у його вирішенні, висновок суду про визнання права власності на самочинно збудовані споруди є передчасним. Стаття 331 ЦК України яка регулює порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення права на таке майно за рішенням суду. За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудовану території» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, як визначено ч. 2 п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 22.09.2004 р. № 1243 (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин), полягало у підтверджені державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої у встановленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Згідно з п. 29 зазначеного Порядку датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», яка набула чинності з 15.10.2009 р., встановлено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 05.08.1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва. Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобування» забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію у встановленому законом порядку. На порушення вищезазначених вимог законодавства позивач зазначений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію спірного об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, або відповідний висновок БТІ про технічний стан будівлі за встановленою формою суду не надав. Самочинні будівлі й споруди до положень ст.ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку) і складовою права власності на нього. Тому положення ч. 5 ст. 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником житлового будинку, розміщеного на належній йому земельній ділянці, окремого права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Оформлення питання про прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися органами місцевого самоврядування чи їх виконавчими органами у спосіб, визначений їх компетенцією. А у відповідності з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача до відповідача про визнання права власності на самочинне будівництво такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed