Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн. в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 березня 2006 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (правонаступником якого в подальшому став ПуАТ «СЕБ Банк», найменування якого в подальшому було змінено на ПуАТ «Фідобанк») та [PERSON] був укладений договір кредиту № 099-п/06, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 24 846,00 дол. США. 20 травня 2014 року між ПуАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» був укладений договір про відступлення права вимоги №1, згідно умовам якого відбулося відступлення права вимоги за договором кредиту №099-п/06 від 24.03.2006 року та договором застави транспортного засобу від 24.03.2006 року, що були укладені між Акціонерним банком «Факторіал Банк» та [PERSON] Зазначає, що 20 травня 2014 року нею на рахунок відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» були перераховані грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн. з призначенням платежу: погашення за кредитним договором № 099-п/06 від 24.03.2006 року. Вказані грошові кошти відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» отримувати не мав права, оскільки на той час між сторонам були відсутні будь-які договірні відносини, грошові кошти отримані безпідставно та незаконно. Письмовий договір щодо забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту відсутній, а тому кредитор не мав права отримувати грошові кошти від інших осіб, окрім позичальника, а тому такі кошти підлягають поверненню, як безпідставно набуті. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала, пояснила про обставини, викладені в позовній заяві те, що вони дійсно мали місце, підтверджуються матеріалами справи, у зв'язку з чим, позов просила задовольнити в повному обсязі. Також додатково пояснила, що 01 жовтня 2010 року Київським районним судом м. Харкова було винесено заочне рішення, яким кредитний договір № 099-5/06 від 24.03.2006 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним банком «Факторіал-Банк» було розірвано. У зв'язку з чим, договір № 121/ФК-15 від 23.03.2015 року про відступлення права вимоги між позивачем та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладений вже після того як кредитні правовідносини та відповідно застава були припинені. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що 20 травня 2014 року ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали договір відступлення права вимоги № 1 відповідно до якого банк відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» своє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 099-п/06 від 24.03.2006 р. на загальну суму заборгованості у розмірі 266 970,89 грн. Цього ж дня позивач здійснила погашення заборгованості по кредитному договору № 099-п/06, що підтверджується квитанцією № 64, яка наявна в матеріалах справи. При цьому, в квитанції позивачем чітко зазначено заборгованість по якому кредитному договору погашається з точними координатами кредитного договору, що свідчить про свідомий платіж позивачем. 23 березня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги № 121/ФК-15 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 099-п/06 від 24.03.2006 року відносно [PERSON] було відступлено позивачу. Тобто, позивач ініціював отримання права вимоги за кредитним договором в повному обсязі і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» погодилась на дані правовідносини за плату. Отже, на час розгляду даної справи у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не має, а ні прав, а ні зобов'язань перед сторонами даної справи. У зв'язку з вищевикладеним в позові просила відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в обґрунтування їх вимог та заперечень, вважає, що в позові необхідно відмовити з огляду на таке. В ході судового розгляду встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли наступні правовідносини. 24 березня 2006 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» в особі заступника Голови Правління - керівника індивідуального бізнесу Олійник Н.Б., яка діє на підставі статуту та довіреності № КПД-271 від 24 лютого 2006 року та громадянином України [PERSON] було укладено договір кредиту № 099-п/06. Також 24 березня 2006 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» в особі заступника Голови Правління - керівника індивідуального бізнесу Олійник Н.Б., яка діє на підставі статуту та довіреності № КПД-271 від 24 лютого 2006 року та громадянином України [PERSON] було укладено договір застави для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Акціонерним банком «Факторіал-Банк» що випливають з договору кредиту №099-п/06 від 24.03.2006 року. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милицею М.Л., зареєстровано в реєстрі за № 716. Відповідно до договору відступлення права вимоги № 1 від 20 травня 2014 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк», що є правонаступником ПУАТ «СЕБ Банк», ПАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Фідокомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», права вимоги за кредитним договором № 099-п/06 від 24.03.2006 року, боржник: [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», на підтвердження чого в матеріалах справи також міститься копія акта приймання-передачі прав вимоги до вказаного договору. Позивачем також надана копія квитанції № 64 від 20 травня 2014 року з якої вбачається здійснення нею платежу в розмірі 70 000,00 грн., отримувач: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», призначення платежу: погашення по кред. дог. № 99-п/06 від 24.03.2006 від [PERSON]. Приписами ч. 1 ст. 528 ЦК України передбачено, що виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. В обґрунтування заперечень відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», та в підтвердження необґрунтованості вимог позивача, надано копію договору відступлення права вимоги №121/ФК-15 від 23 березня 2015 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з одного боку та [PERSON] з іншого. Відповідно до умов вказаного договору між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відступило [PERSON] право вимоги за кредитним договором №099-п/06 від 24.03.2006 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» (правонаступником АБ «Факторіал-Банк»). Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Приписами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В силу ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Як закріплено ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами безпідставність отримання відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за квитанцією № 64 від 20 травня 2014 року грошових коштів в розмірі 70 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 99-п/06 від 24.03.2006. З вказаної квитанції вбачається, що позивачем чітко зазначено по якому кредитному договору погашається заборгованість, з точними реквізитами кредитного договору, що свідчить про здійснення позивачем свідомого платежу, який не суперечить вимогам ст. 528 ЦК України. Посилання позивача на розірвання кредитного договору № 099-5/06 від 24.03.2006 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним банком «Факторіал-Банк», відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.10.2010 р. не спростовує доводів відповідача та не впливає на правовідносини сторін. Договір відступлення права вимоги №121/ФК-15 від 23 березня 2015 року сторонами не оспорювався та є чинним. Позивачем не надано доказів виникнення солідарного обов'язку відповідачів, а також на підтвердження вимог позивача в частині стягання грошових коштів з [PERSON] Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed