Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що з 07 липня 2000 року вона перебуває у шлюбі з гр. [PERSON]. Спільних дітей у шлюбі ми не мають.02 грудня 2015 р. [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві про розірвання шлюбу [PERSON] уникнув питання щодо поділу спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу, а тільки зазначив, що нерухоме майно, яке було придбане за час спільного життя він просить залишити за ним, оскільки це майно було придбане на кошти, отримані від продажу успадкованого ним житла. За взаємною згодою ділити майно набуте у шлюбі [PERSON] категорично відмовляється. Позивач зазначає,що вона, як дружина має право на майно, набуте подружжям за час шлюбу, та його поділ незалежно від розірвання шлюбу. Спільним майном набутим у шлюбі є частина будинку у [ADDRESS] та легковий автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER. На момент укладення між ними 07.07.2000 року шлюбу відповідач мав на праві власності 1\\2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації м. Києва 13.06.1994 року. Інша 1\\2 частка вказаної квартири належала матері відповідача. Після смерті матері, яка померла [INFO] р., відповідач прийняв спадщину і отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. 27.11.2003 р. за реєстровим номером 4-2104 і зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 22.06.2004 р. за № 1863. 10 вересня 2004 року [PERSON] реалізуючи своє право особистої приватної власності продав належну йому квартиру [ADDRESS] ,за 12 500 грн. Договір купівлі-продажу вказаної квартири посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою\~С.В. 10.09.2004 р. та зареєстровано в реєстрі за № 10833 18 грудня 2004 року відповідач, за її згодою та за спільні кошти сім'ї, уклав Договір купівлі-продажу 35\\100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS], за суму 24 200 гри., що двічі перевищує вартість відчуженої [PERSON] квартири [ADDRESS] (12 500 грн.) Таким чином, з огляду на розмір ціни, яку вказано в правочинах щодо купівлі-продажу нерухомого майна, відповідач не міг придбати частину будинку в [ADDRESS] за власні кошти, отримані від продажу успадкованого майна-квартири [ADDRESS], без її фінансової допомоги, як дружини. Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18.12.2004р., посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Запісочною О.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 1-6611 в користування покупця перейшли приміщення житлового будинку та надвірні будівлі:веранда площею 9,6 кв.м; веранда площею 6,1 кв.м.; житлова кімната площею 10,7 кв.м.; житлова кімната площею 15,9 кв.м.; житлова кімната площею 5,9 кв.м.; житлова кімната площею 9,6 кв.м., ванна площею 3,9 кв.м.; кухня площею 8,9 кв.м.; комора площею 1,1 кв.м.;два сараї площею: 6,85 кв.м. та 2,49 кв.м.; два навіси площею 5,9 кв.м. та 3,6 кв.м., туалет, погріб, свердловина, колодязь, дві зливні ями, частина огорожі. Договір купівлі-продажу зареєстровано в Державному реєстрі правочинів від 21.12.2004 року за № 381179.Право власності відповідача на нерухоме майно зареєстровано Ірпінським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 2192512 від 23.12.2004 року. З моменту покупки в будинку проживали і були зареєстровані з 03.02.2005 р.: [PERSON], [INFO] - власник особового рахунку; [PERSON], [INFO] - дружина; [PERSON], [INFO] - син. Житловий будинок в [ADDRESS] покупався для потреб і проживання нашої сім'ї і вона, як дружина, на протязі одинадцяти років ( з моменту купівлі) користувалася і на даний час користується цим будинком, сплачує кошти за надані житлово-комунальні послуги, несе витрати на підтримання будинку у належному санітарно-гігієнічному стані, приймає участь у здійснені витрат на поточний ремонт будівлі, тобто своєю працею і коштами забезпечує утримання цього майна. Завдяки спільним зусиллям родини вартість будинку з відповідною частиною надвірних будівель зросла до 1 113 000 гри., що підтверджується Звітом про оцінку майна проведеного ДП «Європейський центр консалтингу та оцінки» від 22.12.2015р. Таким чином,виходячи із Звіту ліцензованого оцінювача, завдяки нашим спільним затратам вартість частини будинку за час нашого перебування у шлюбі зросла у 50 разів. На протязі останніх шести місяців відповідач віддалився від родини, обмежив своє спілкування із сім'єю, став постійно виїжджати за межі міста на тривалі терміни по невідомим справам, а 02 грудня 2015 року, без будь-яких розмов або попереджень подав до суду позов про розірвання шлюбу та запропонував їй разом із сином покинути будинок. Мотивацією своєї вимоги відповідач зазначив те, що будинок належить йому на праві особистої власності і йому необхідний простір для створення нової сім'ї. В судовому засіданні, яке відбулося 15.01.2016р. відповідач офіційно поставив її до відому, що у нього є інша жінка, яка перебуває на 23 тижні вагітності у м. Луганськ і він має намір поселити її у будинку. Крім будинку, в травні 2015 року, їхня родина за спільні кошти придбала автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER], який було зареєстровано на відповідача . 03 листопада 2015 року відповідач потайки від родини та без її згоди продав належний їм автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, [PERSON] за 140 000 грн., що є ціною нижчою від ринкової вартості автомобіля. Кошти отримані від продажу автомобіля відповідач привласнив. Згідно Звіту про оцінку майна проведеного ДП «Європейський центр консалтингу та оцінки» від 17.12.2015 р. приблизна ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.випуску, станом на грудень 2015 року становить 398 700 грн. Про факт відчуження відповідачем майна належного родині на праві спільної сумісної власності подружжя їй випадково стало відомо з копії Довідки-рахунку серії ААЕ№428388 від 03.11.2015р. виданою ТОВ «ІНТРАНСАВТО» громадянину [PERSON] . Згідно з Довідкою-рахунком серії ААЕ 428388 транспортний засіб-автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, кузов № [NUMBER], який належав їхній родині, на даний час зареєстрований на праві власності за [PERSON] та йому присвоєно державний номерний знак [NUMBER]. Позивач зазначає,що вона не давала відповідачу згоди на відчуження транспортного засобу ні в усній, ні в письмовій і тим більш нотаріальній формі. Оскільки ця угода укладена без її згоди відносно цінного майна набутого у шлюбі, то вона вважає її незаконною та такою, що є недійсною. Позивач просить визнати 35\\100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину 35\\100 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], що дорівнює, в тому числі: 35,85 кв.м. житлового будинку та 9,42 кв.м. надвірних будівель. Визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER] громадянину [PERSON] на підставі Довідки-рахунку серії ААЕ № 428388 від 03.11.2015р. виданою ТОВ «ІНТРАНСАВТО» [PERSON], як такий, що укладений без її згоди. Стягнути з [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у спільній сумісній власності-автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, кузов № [NUMBER], в розмірі 199 350 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково,заперечували проти визнання 35/100 частин спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя,поскільки даний будинок був придбаний у тому числі за кошти,які отримав відповідач від продажу належного йому спадкового майна.Спірна частина будинку не добудовувалась,не перебудовувалась,а ремонт,який проводився у будинку, суттєво не вплинув на вартість даного будинку.Щодо автомобіля,то автомобіль був відчуджений у період проживання позивача та відповідача однією сім»єю,а тому заперечували проти визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та стягнення із відповідача грошової компенсації. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився,до суду надійшли письмові заперечення на позов,відповідно до яких відповідач не визнає позов та просить у позові відмовити,вважає,що він на законних підставах придбав вказаний автомобіль,витратив кошти на ремонт даного автомобіля. Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідків,дослідивши письмові докази по справі ,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2000р,що стверджується копією свідоцтва про одруженя.Від шлюбу дітей не мають. Також,у судовому засіданні встановлено,що сторони по справі,перебуваючи у шлюбі ,у травні 2015р за спільні кошти придбали автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER], який було зареєстровано на відповідача . 03 листопада 2015 року відповідач без згоди позивача продав автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, [PERSON] за 140 000 грн. Згідно з Довідкою-рахунком серії ААЕ 428388 транспортний засіб-автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, кузов № [NUMBER], на даний час зареєстрований на праві власності за [PERSON] та йому присвоєно державний номерний знак АА 3294 НТ.Наведені обставини стверджуються у судовому засіданні копією довідки -рахунку(а.с.25),листом ДАІ (а.с.75),дані обставини визнані відповідачем по справі у судовому засіданні. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER] громадянину [PERSON] на підставі Довідки-рахунку серії ААЕ № 428388 від 03.11.2015р. виданою ТОВ «ІНТРАНСАВТО» [PERSON], як такий, що укладений без її згоди. Дані позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.. 60 СК України «Майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку». Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до п19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.» Враховуючи викладене,поскільки відповідач по справі розпорядився автомобілем TOYOTA LAND CRUISER,який є об»єктом спільної сумісної власності подружжя,без згоди позивача по справі,суд вважає за необхідне визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER»,2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER](нині д.н [NUMBER]), укладений 03.11.2015р з [PERSON]. Позивач просить стягнути з [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у спільній сумісній власності-автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, кузов № [NUMBER], в розмірі 199 350 грн. Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи із наступного. Позивач ставлячи питання про стягнення із відповідача грошової компенсації за її частку в автомобілі в розмірі 199 350 грн.посилається на звіт про оцінку майна проведеного ДП «Європейський центр консалтингу та оцінки» від 17.12.2015 р.,відповідно до якого приблизна ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.випуску, станом на грудень 2015 року становить 398 700 грн.Відповідачем по справі не визнається дана оцінка майна.Суд не може прийняти до уваги зазначений звіт про вартість автомобіля,поскільки згідно даного звіту визначено вартість не автомобіля TOYOTA LAND CRUISER,2000 р.в, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER],а приблизна ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.випуску. Будь-яких інших доказів на підтвердження дійсної(ринкової)вартості автомобіля TOYOTA LAND CRUISER,2000 р.в, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER] позивачем по справі до суду надано не було. Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю,вели спільне господарство до 15 січня 2016р,що підтвердила у судовому засіданні позивач по справі.Спірний автомобіль TOYOTA LAND CRUISER був відчуджений відповідачем по справі 03.11.2015р,тобто у період проживання однією сім»єю та ведення спільного господарства.Як пояснив відповідач у судовому засіданні кошти від продажу автомобіля були витрачені на потреби сім»ї. У зв»язку з викладеними обставинами суд відмовляє позивачу у вимогах про стягнення з [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у спільній сумісній власності-автомобіля в розмірі 199 350 грн. У судовому засіданні було встановлено,що 18.12.2004р між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 35/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18.12.2004р., посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Запісочною О.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 1-6611 в користування покупця перейшли приміщення житлового будинку та надвірні будівлі:веранда площею 9,6 кв.м; веранда площею 6,1 кв.м.; житлова кімната площею 10,7 кв.м.; житлова кімната площею 15,9 кв.м.; житлова кімната площею 5,9 кв.м.; житлова кімната площею 9,6 кв.м., ванна площею 3,9 кв.м.; кухня площею 8,9 кв.м.; комора площею 1,1 кв.м.;два сараї площею: 6,85 кв.м. та 2,49 кв.м.; два навіси площею 5,9 кв.м. та 3,6 кв.м., туалет, погріб, свердловина, колодязь, дві зливні ями, частина огорожі.(а.с.14-15,17-22). Договір купівлі-продажу зареєстровано в Державному реєстрі правочинів від 21.12.2004 року за № 381179.Право власності відповідача на нерухоме майно зареєстровано Ірпінським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 2192512 від 23.12.2004 року.(а.с.16,26). Позивач просить визнати 35\\100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON].Визнати за нею- [PERSON] право власності на 1\\2 частину 35\\100 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], що дорівнює, в тому числі: 35,85 кв.м. житлового будинку та 9,42 кв.м. надвірних будівель. Дані позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до ст.. 62 СК України зазначається - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до положень ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власностіукладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.». У судовому засіданні було встановлено,що на момент укладення між [PERSON] та [PERSON] 07.07.2000 року шлюбу відповідач мав на праві власності 1\\2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації м. Києва 13.06.1994 року. Інша 1\\2 частка вказаної квартири належала матері відповідача. Після смерті матері, яка померла [INFO] р., відповідач прийняв спадщину і отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. 27.11.2003 р. за реєстровим номером 4-2104 і зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 22.06.2004 р. за № 1863. 10 вересня 2004 року [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 12 500 грн. Договір купівлі-продажу вказаної квартири посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою\~С.В. 10.09.2004 р. та зареєстровано в реєстрі за № 10833.Наведені обставини справи стверджуються копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.13),дані обставини визнаються позивачем по справі,на дані обставини позивач посилається у своїй позовній заяві. Дані кошти 12 500 гр відповідно до ст.. 57 СК України були особистою приватною власністю відповідача по справі. Також,у судовому засіданні було встановлено,що кошти,отримані від продажу квартири відповідача [ADDRESS] були використані на придбання 35/100 частин житлового будинку [ADDRESS],що також було визнано позивачем у судовому засіданні. 35/100 частин житлового будинку [ADDRESS] було придбано за 24 200гр.(а.с.14). Враховуючи викладені обставини,а саме вартість придбаної сторонами по справі частини житлового будинку,розмір коштів які були особистою приватною власністю відповідача та які були витрачені на придбання частини спірного будинку, суд вважає,що спільною сумісною власністю подружжя необхідно визнати 35/200 частин житлового будинку [ADDRESS],у зв»язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги позивача в даній частині. При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги посилання позивача та її представника у судовому засіданні у тій частині,що у зв»язку із проведеними ремонтними роботами у будинку вартість будинку збільшилась у 50 разів,а тому відповідно до ст.. 62 СК України 35/100 частин будинку необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя. У судовому засіданні було встановлено,що з дня придбання будинку по день розгляду справи у суді у будинку не було проведено переобладнань,не було здійснено добудов,що підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні,показами свідків [PERSON],[PERSON],технічними паспортами на будинок за 2004р та 2016р (а.с.155-164). У судовому засіданні було встановлено,що у спірній частині будинку проводився поточний ремонт,однак суду не було надано доказів тих обставин,який саме ремонт проводився та на яку саме суму.Позивачем було надано квитанції на придбання будівельних матеріалів та видаткові накладні,але суд не може прийняти їх до уваги,поскільки вони безіменні і не надано доказів,що вказані придбані будівельні матеріали були використані саме на ремонт спірної частини будинку.Щодо звіту про оцінку 35/100 частин будинку (а.с.58-86),то суд не може прийняти до уваги даний звіт як доказ тих обставин,що 35/100 частин будинку істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя,поскільки як уже зазначалось раніше суду не було надано доказів тих обставин на яку саме суму було проведено ремонтних робіт у будинку . Поскільки судом визнається 35/200 частин житлового будинку [ADDRESS] об»єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON],а відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,то суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 35\\400 частин будинку [ADDRESS] як на частку у спільному сумісному майні подружжя. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у суммі 6890 гр.Враховуючи розмір задоволених позовних вимог позивача,суд стягує із відповідача на користь позивача 1826гр у рахунок відшкодування судових витрат. На підставі ст. 57,60,61,68-71,74 СК України,

Outcome: partial