Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 жовтня 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №526. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який постійно проживає разом з нею. Сумісне життя з відповідачем не склалось через різні характери, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Спільне господарство ними не ведеться, кожен живе своїм життям і своїми інтересами. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені і разом вони не проживають більше року. Примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилась, у позовній заяві просила справу слухати за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся неодноразово, належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцкого районного суду Луганської області, а також шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий курєр». Причину неявки суду відповідач не повідомив. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 256, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №081145 (а.с.10). Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] 1-ЕД №132956 від 17.11.2008 року від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.9). Спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачене почуття взаєморозуміння, позивач та відповідач мають різні погляди на життя. Спільне господарство ними не ведеться, сторони разом не проживають понад року. На примирення позивач не згодна, збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливе, так як вона має намір створити нову сімю. Згідно зі ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодна на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак у позовній заяві позивач просила судові витрати покласти на неї. На підставі ст.24, 104, 105, 110, 112, 114 ,115 СК України,

Outcome: approved