Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що вона володіє правом приватної власності на 1/2 частину житлового будинку № 4 по вул.. Фабрична в м. Чернігові. За даною адресою також зареєстрований [PERSON], проте фактично за вказаною адресою не мешкав жодного дня. Відповідач [PERSON] не бере участі в оплаті комунальних послуг та у витратах на утримання будинку, чим завдає позивачу значних матеріальних збитків. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення - будинком № 4 по вул. Фабрична в м. Чернігові, а також зняти з реєстрації місця проживання у Державній міграційній службі Управління в Чернігівській області Новозаводського районного відділення в м. Чернігові. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, просила задовольнити її вимоги, та пояснила, що відповідач є її племінником, не проживає та ніколи не проживав в [INFO]. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність ( а.с. 19). Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, рекомендовані листи на його адресу повертаються до суду не врученими за закінченням строку зберігання (а.с.23,27), про причини чи неможливість неявки у судове засідання до суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З КП «Деснянське» на адресу суду надійшов акт про неможливість вручення судової повістки на імя відповідача, у звязку з відсутністю його за адресою проживання ( а.с. 28). Суд вважає можливим розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказах. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, дослідивши подані документи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступник підстав. Позивачу [PERSON] на праві власності належить 1/2 частини будинку № 4 по вул. Фабрична в м. Чернігові, що підтверджується копією договору дарування частини будинку ( а.с. 5). Відповідно до запису в домовій книзі (а.с.6-7) та відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Чернігівській області ( а.с. 17) [PERSON] зареєстрований у [INFO] з 11.02.06. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. Частинами 1,4 ст.156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст..405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (колишній член сім'ї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В судовому засіданні представник позивача доводить, що відповідач ніколи не проживав у будинку, хоча зареєстрований з 2006 року. Відповідно до довідки вуличного комітету № 4 Новозаводського району м. Чернігова відповідач [PERSON] прописаний, але не проживає за місцем реєстрації у будинку за адресою м. Чернігів, вул. Фабрична, буд. 4 (а.с.8). Згідно акту вуличного комітету № 4 Новозаводського району м. Чернігова відповідач [PERSON] ніколи не проживав за місцем реєстрації у будинку за адресою м. Чернігів, вул. Фабрична, буд. 4 (а.с.20). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та її матері, які проживають протягом 20 років по вул.. Фабричній буд. № 4 в м. Чернігові. [PERSON] вона ніколи не бачила будинку № 4 по вул.. Фабричній і не знає хто він. Аналізуючи досліджені докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність відповідача за місцем реєстрації м. Чернігів, вул. Фабрична, 4 понад року без поважних причин, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування цим житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем до органу реєстрації цього рішення за умов, що воно набрало законної сили. Отже, вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення її права, не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: partial