Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації, управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Державної казначейської служби України про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року по 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року по 17 вересня 2007 року в розмірі меншому, ніж передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та п.10 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Управління провести перерахунок та здійснити виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року по 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року по 17 вересня 2007 року за відрахуванням виплачених сум допомоги. На підставі вказаної вище постанови 21 грудня 2011року Ічнянським районним судом видано виконавчий лист. В подальшому ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2013 року змінено спосіб і порядок виконання вказаного вище рішення та ухвалено стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА на її користь 2090 грн 48 коп. Згідно повідомлення управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області №02-45/1811/1 від 26 листопада 2014 року вказане рішення 18 листопада 2014 року внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №1080646. Згідно інформації Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 25 січня 2021 року судове рішення по вказаній справі виконано 10 травня 2019 року та позивач отримала грошові кошти в сумі 2090 грн. 48 коп. Таким чином строк несвоєчасного виконання судового рішення становить 2653 днів. Оскільки, у зв`язку з невиконанням рішення суду у строки, передбачені статтями 46, 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 625 ЦК України позивач була позбавлена можливості отримати належну їй суму боргу, а відтак вважає, що має право на отримання компенсації та інфляційних втрат за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, тому позивачем і подано до суду позов про стягнення з державного бюджету України 3769 грн 24 коп., яка складається з 455 грн 83 коп. - 3 % річних та 3313 грн. 41 коп. - інфляційні втрати. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 12 липня 2021 року. 12 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02 серпня 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник відповідача Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник відповідача управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно відзиву на позов просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи його безпідставністю та необґрунтованістю. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представником відповідача за довіреністю Устименко Іриною подано до суду відзиву на позов, згідно якого просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що свої зобов`язання щодо виконання рішення суду казначейство виконало в повному обсязі та жодних інтересів позивача не порушило, тому відсутні підстави для стягнення з Державного бюджету України трьох процентів річних та інфляційних у зв`язку із необґрунтованістю вимог. 21 липня 2021 року на адресу суду надійшло письмове клопотання начальника Управління Державної казначейської служби України в Ічнянському районі Чернігівської області Кондрат М. про перенесення розгляду справи. Згідно письмового клопотання відповідно до довіреності Державної казначейської служби України, представником у суді визначено начальника Управління Кондрат Марину Михайлівну. З 02 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року начальник буде перебувати у щорічній відпустці і не зможе представляти Державну казначейську службу України в суді. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи наявна копія довіреності Державної казначейської служби України за №5-18-08/510 головному спеціалісту Юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області Устименко Ірині Григорівні бути представником служби в судах, яка і подала до суду відзив на позов. Довіреність її дійсна до 31 грудня 2021 року. Довіреність щодо представництва Державної казначейської служби України Кондрат М.М. в матеріалах справи відсутня. За таких обставин суд вважає можливим провести судове засідання за матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступних висновків. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року по 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року по 17 вересня 2007 року в розмірі меншому, ніж передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та п.10 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Управління провести перерахунок та здійснити виплату [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року по 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року по 17 вересня 2007 року у відповідності з положеннями ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та п.10 ст.30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум допомоги (а.с.10-11). 21 грудня 2011 року Ічнянським районним судом Чернігівської області на підставі вищевказаної постанови суду видано виконавчий лист № 2-а-94/09. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, до 04 листопада 2014 року (а.с.12). Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 10 жовтня 2013 року виконавчий лист №2-а-94/09, виданий 21 грудня 2011 року повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.13). Згідно копії повідомлення управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області №02-45/1811/1 від 26 листопада 2014 року вказане рішення 18 листопада 2014 року внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №1080646 (а.с.13). Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2013 року змінено спосіб і порядок виконання рішення за виконавчим листом №2-а-94/09, виданим 21 грудня 2011 року Ічнянським районним судом Чернігівської області. Ухвалено стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА на користь [PERSON] допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року по 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року по 17 вересня 2007 року в сумі 2090 грн. 48 коп. (а.с.14). Згідно інформації Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 25 січня 2021 року судове рішення по вказаній справі виконано (а.с.15). Тримісячний строк виконання виконавчого листа №2-а-94/09 та постанови апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року сплив 04 лютого 2012 року. Строк несвоєчасного виконання судового рішення становить 2653 днів. 14 квітня 2021 року позивач звернулась до Державної казначейської служби України із заявою щодо нарахування та виплати компенсації за порушення строків перерахування коштів за рішеннями судів. Листом від 06 травня 2021 року за № 5-11-11/9452 Державна казначейська служба України надала відповідь і вказала, що після отримання реквізитів прийме рішення про нарахування компенсації за рахунок коштів передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів. 20 травня 2021 року позивач надала відповідні реквізити Державній казначейській службі України (а.с.18). В матеріалах справи наявний наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за несвоєчасне виконання постанови апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року (а.с.19-21). На спростування цього розрахунку відповідачами не надано доказів суду. Помилковість чи неправильність наданого позивачем розрахунку в суді відповідачем не доведена ніякими належними і допустимими документальними доказами. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (частина друга статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Рішення суду не було виконане відповідачем у встановлений строк, тому стягувач має право на компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, що встановлено спеціальним законодавством. Щодо права позивача на стягнення інфляційних втрат суд при вирішенні спору виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як установлено судом, між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона за рішенням суду зобов`язана була сплатити визначену грошову суму стягувачеві. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 757/28275/17-ц. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплаченого відшкодування. Заперечень щодо правильності розрахунку інфляційних втрат та 3% річних справа не містить. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), а також Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року в справі № 757/21050/16-ц (провадження № 61-17790св18), від 08 квітня 2020 року в справі № 339/400/16-ц (провадження № 61-14114св19), від 06 липня 2020 року в справі № 522/16531/17 (провадження № 61-16035св19). Враховуючи наведене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням вказаних обставин і вимог, приходить до висновку про стягнення з ДКСУ на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду, встановивши, що Державною казначейською службою України прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу боргу присудженого рішенням суду. Аналогічна правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2019 року у подібній справі № 757/21050/16-ц. Щодо аргументу відповідача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат з Держави Україна в особі ДКСУ, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на сплату державою вказаної компенсації підлягають стягненню з Державного бюджету України. На зазначене звернув увагу Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 569/6045/17. За таких обставин слід стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 3769 (три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн. 24 коп, яка складається з 455 грн. 83 коп. - 3 % річних та 3313 грн 41 коп. - інфляційних втрат, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved