Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач\~\~звернулась з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1993 року, виданого Бюро по приватизації заводу «Ліссода» № 219. В цій квартирі крім неї зареєстрований її син [PERSON] з 08.06.2013 року. У липні 2013 року відповідач виїхав з квартири, забрав всі свої речі і з того часу в квартирі не мешкає. Вона оплачує комунальні послуги за себе та сина та не має змоги оформити субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Як член сім»ї він втратив право на користування житлом, бо більше року не проживає в квартирі. Перешкод у користуванні квартирою вона йому не чиніть. Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. У судовому засідання позивач позов підтримала. Просила його задовольнити. У своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, про що надала суду відповідні докази. Відповідач у судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що позивачка та відповідач по справі є його знайомими. Син не проживає разом з матір»ю з 2013 року, бо з цього часу він його не бачив,можливо виїхав на заробітки, куди саме йому невідомо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка та її син мешкають з нею в одному будинку. Владислав вже давно не приїжджає до матері. Востаннє приїздив в липні 2013 року, потів уїхав і з того часу вона його не бачила, місце його проживання їй невідомо. Позивачка не перешкоджає сину проживати в цій квартирі . Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS] з 23.12.1976 року ( а.с. 4). Із довідки № 275 від 18.03.2016 року КП «ЛЖЕК№ 1» вбачається, що [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], гол. квартиронаймач та [PERSON] Михайловичсин. В період з липня 2013 року по теперішній час [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, місце фактичного проживання невідомо (а.с.5) . Із копії свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1993 року, виданого Бюро по приватизації заводу «Ліссода», вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] ( а.с.6). Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в [INFO], без поважних причин більше одного року, суд вважає, що він втратив право користування квартирою, а тому заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved