Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про визнання нікчемним договору підряду на проведення ремонтних робіт квартири від 30.08.2010 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2010 р. між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір підряду на проведення ремонтних робіт квартири [ADDRESS] . Позивач просить визнати зазначений договір нікчемним, оскільки сторонами не було узгоджено об`єм, характер та вартість робіт, не узгоджена проектна документація, не визначений склад та зміст проектно-кошторисної документації, строки здачі документації, що позбавляє можливості визначити обсяг робіт, які є предметом замовлення. Крім того, позивач зазначає, що Підрядником за договором підряду може бути юридична особа (власник ліцензій на здійснення будівельної діяльності й супутніх видів діяльності), однак відповідач на час укладання такого договору вже не був суб`єктом підприємницької діяльності. За даними обставинами позивач просить визнати укладений між сторонами договір нікчемним. Відповідач подав письмові заперечення з приводу заявлених вимог, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відсутні підстави для визнання укладеного між сторонами договору нікчемних. Сторони підписали даний договір, вчинили дії на його виконання, провели часткове виконання робіт, часткову оплату, чим підтвердили дійсність своїх намірів. Крім того, відповідач зазначив, що позивач вже зверталась до суду з позовом щодо неналежного виконання робіт за договором підряду, однак, в ході судового розгляду не виявилось можливим встановити обсяг проведених робіт, оскільки позивачем не надано відповідних документів. В ході судового розгляду представник позивача підтримав заявлені вимоги і обґрунтування позову, просив його задовольнити та визнати укладений між сторонами 30.08.2010 р. договір підряду на проведення ремонтних робіт квартири нікчемним. Відповідач та його представник повторно в судове засідання не з`явились. Про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином. Від відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення судового розгляду в зв`язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні його представником. В зв`язку з належним повідомленням відповідача про місце і час судового розгляду, повторною його неявкою, враховуючи відсутність доказів на підтвердження неможливості прибути всудове засідання, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.08.2010 р. між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] укладено Договір підряду на проведення ремонтних робіт квартири, відповідно до п.1.1 якого Підрядник в порядку та на умовах, визначених Договором, взяв на себе зобов`язання своїми силами і засобами, а також з матеріалів замовника виконати ремонтні роботи на об`єкті Замовника за адресою: [ADDRESS] , та передати об`єкт після закінчення ремонтних робіт замовнику. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що ремонтні роботи на об`єкті здійснюються Підрядником відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений цим договором строк, а Замовник зобов`язується надати Підряднику приміщення для ремонту, необхідні матеріали, не чинити перепон при виконанні робіт, прийняти об`єкт та сплатити вартість виконаних робіт. Сторони досягли згоди, що строки виконання окремих обсягів робіт і їх вартість в обов`язковом порядку відображаються у кошторисах або календарних графіках робіт, або додаткових угодах до даного договору (п.2.3 Договору). Крім того, сторони погодили порядок оплати ремонтно-будівельних робіт, який фіксується у кошторисі на момент підписання договору, а роботи не узгоджені загальним кошторисом, закриваються згідно окремих документів, в яких розцінки повинні відповідати загальному кошторису. Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно з ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником (ст.844 ЦК України). Відповідно до ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Звертаючись до суду позивач просить визнати укладений між сторонами договір підряду на проведення ремонтних робіт квартири нікчемним, оскільки сторонами не було узгоджено об`єм, характер та вартість робіт, не узгоджена проектна документація, не визначений склад та зміст проектно-кошторисної документації, строки здачі документації, що позбавляє можливості визначити обсяг робіт, які є предметом замовлення, їх вартість, а крім того, на момент підписання даного договору відповідач не був приватним підприємцем. За приписами ст.11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За загальним правилом, викладеним у ч.1 ст.627 ЦК, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК). Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Сторони, підписавши оспорюваний правочин, виявили свою згоду на його підписання та погодили його умови. Сторонами були погоджені предмет договору, строки виконання робіт, визначення їх вартості, порядок оплати, права сторін, а також встановлена відповідальність за невиконання договору. Крім того, сторони визнали дійсність зазначеного договору, приступивши до його виконання, оскільки частина робіт на об`єкті Замовника була виконана, що не оспорювалось сторонами, а тому не підлягає доказуванню. Непогодження сторонами проектно-кошторисної документації, якою встановлені обсяги та вартість робіт, в момент укладення договору не може свідчити про його недійсність. Крім того, зазначені обставини не свідчать про нікчемність укладеного договору, оскільки такі наслідки не передбачені законом, який регулює даний вид правовідносин. Підписання договору не уповноваженою особою також не свідчить про нікчемність укладеного договору, а є підставою для визнання договору недійсним. Звернувшись до суду з вимогами про визнання правочину нікчемним, позивач обрала не вірний спосіб захисту своїх прав, оспорюючи фактично порядок укладення договору, його умови та порядок виконання. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed