Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просить суд встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка помер [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , та визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні. 09.04.2021 року справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання призначене на 03.06.2021 року учасники справи не явилися. При цьому від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та зі згодою з позовними вимогами позивача. Отже, у порядку ст. 223 ч.3 п. 1 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Батько позивача [PERSON] та мати позивача [PERSON] перебували у шлюбі з 09.02.1977 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Батько позивача збудував та у 1995 році оформив будинок за адресою [ADDRESS] на себе та отримав свідоцтво про право особистої власності на вказаний будинок, про що в матеріалах справи наявна копія вказаного свідоцтва. У 2005 році батьки позивача розлучились та мати переїхала з будинку [ADDRESS] , що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу. 15.06.2010 року [PERSON] склав заповіт яким усе своє майно заповів позивачу, вказане підтверджено копією заповіту. [INFO] батько позивача помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового домоволодіння [ADDRESS] . З початку 2019 року і до моменту смерті позивач постійно мешкала та вела сумісне господарство з батьком у вказаному житловому будинку, що підтверджується актом від 07.12.2020 року про підтвердження фактичного проживання з померлим без реєстрації. 18.12.2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але 24.12.2020 року нотаріус відмовив у зв`язку із тим, що позивач пропустила 6-місячний строк звернення для прийняття спадщини, окрім того не була зареєстрована з померлим за однією адресою. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно до копії свідоцтва про одруження позивач після укладення шлюбу 23.11.1996 р. з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно паспортних даних, [PERSON] зареєстрована з 2001 року за адресою [ADDRESS] Копією спадкової справи № 122 за 2020 рік встановлено, що [PERSON] 15.06.2010 року склав заповіт, яким все своє майно після своєї смерті заповів [PERSON] . Окрім позивача спадкоємцями першої черги також є рідна донька [PERSON] та рідна сестра позивача [PERSON] , яка із заявою про прийняття спадщини після померлого батька не зверталась. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через пропущений строк встановлений\~ст.1270 ЦК України\~звернення із відповідною заявою. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі прав та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку ,встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 211 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004року за № 20/5\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те ,що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини ;реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, саме факт постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України\~встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до\~статті 1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною\~статтями 1251-1252 ЦК України. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Отже єдиним спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є позивач, яка доглядала за батьком, піклувалась про його здоров`я. Саме позивач зазначений у заповіті у якості спадкоємця, заповіт недійсним не визнаний, позивач не відмовлявся від прийняття спадщини. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Таким чином з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, проаналізувавши правові норми, що регулюють встановлені судом правовідносини, враховуючи наявність заповіту відносно спадщини, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved