Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 21.06.2014 року вона уклала з відповідачем [PERSON] на виготовлення корпусних меблів (далі [PERSON]), відповідно до умов якого відповідач зобовязався виготовити корпусні меблі за наданими замовником нею, позивачем у справі, розмірами протягом 30 робочих днів з моменту оплати нею вартості матеріалів та інших витрат виробника відповідача, що необхідні для початку роботи, а вона, в свою чергу, зобовязалась сплатити вартість матеріалів, інших фактичних витрат, необхідних для виконання робіт та вартість самої роботи. Відповідно до п. 2.1 зазначеного [PERSON] позивач сплатила відповідачу 4500 грн., що становить 70% від загальної вартості [PERSON] та складається з вартості закуплених за усним дорученням позивача матеріалів та інших фактичних витрат, що необхідні для виконання роботи. Однак відповідач до теперішнього часу своїх зобовязань за [PERSON] не виконав, у звязку з чим позивач вимушена була звернутись до суду з проханням стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 37698 грн. за прострочення виконання відповідачем зобовязань за [PERSON], що передбачено ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача». Крім того, позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка полягає в суттєвих нервових напруженнях та конфліктах, повязаних з невиконанням відповідачем [PERSON], тому розмір моральної шкоди вона оцінює у 5000 гривень, які просить також стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, 21.06.2014 року позивач уклала з відповідачем [PERSON] на виготовлення корпусних меблів, відповідно до умов якого відповідач зобовязався виготовити корпусні меблі за наданими позивачем розмірами протягом 30 робочих днів з моменту оплати позивачем вартості матеріалів та інших витрат відповідача, необхідних для початку роботи, а позивач, в свою чергу, зобовязалась сплатити вартість матеріалів, інших фактичних витрат, необхідних для виконання робіт та вартість самої роботи (а.с.8). Відповідно до п. 2.1 [PERSON] загальна його вартість складає 6100 грн. Згідно цього ж пункту [PERSON] позивач сплатила відповідачу 4500 грн., що підтверджено відповідачем в наданих ним начальнику Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області особистих письмових поясненнях, та що становить 70% від загальної вартості [PERSON] та складається з вартості закуплених за усним дорученням позивача матеріалів та інших фактичних витрат, що необхідні для виконання роботи (а.с.8, 30). Однак відповідач своїх зобовязань за [PERSON] не виконав, корпусні меблі позивачу не виготовив та сплачені нею грошові кошти не повернув. 21.08.2014 року позивач звернулась з письмовою претензією до відповідача про розірвання укладеного [PERSON] та повернення їй сплачених грошових коштів у розмірі 3500 грн., на яку відповідач обіцяв найближчим часом повернути грошові кошти (а.с.25, 30), але так і не виконав своїх зобовязань. Отже, розглядаючи позовні вимоги у частині стягнення з відповідача пені в розмірі 37698 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Разом з тим, п. 4.5 [PERSON] також встановлена відповідальність відповідача за невиконання в строк умов [PERSON], а саме за невиконання в строк відповідачем своїх зобовязань за [PERSON], він повинен сплатити позивачу неустойку в розмірі 1% за кожний робочий день від вартості виконання робіт (а.с.8). Однак, суд приходить до висновку, що вказана у п. 4.5 [PERSON] умова є несправедливою у відповідності до положення п. 2 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого несправедливою є \~умова договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника), а тому суд приходить до висновку, що позивач вірно обґрунтовує свої позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь пені, посилаючись при цьому на ЗУ «Про захист прав споживачів». Між тим, суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком суми пені, позаяк позивач нараховує пеню на суму, що становить загальну вартість [PERSON], тоді як згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено. Так, як убачається зі змісту п. 2.1 [PERSON], 30% від загальної вартості [PERSON], а саме сума в розмірі 1600 грн. є платою за надання послуг, а відтак позивач мав нараховувати пеню саме на цю суму. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за період прострочення виконання зобовязань за [PERSON], що становить за період з 21.07.2014 року (останній день строку для виконання зобовязання згідно п. 3.1 [PERSON]) по 12.02.2015 року (дата складання позовної заяви) 9888 грн., із розрахунку 1600 грн. (вартість надання послуг) х 0,03% х 206 (кількість днів прострочення) = 9888 грн. Відтак, суд приходить до висновку, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. \~ Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд ураховує такі критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, як глибину душевних страждань позивача, яка була позбавлена можливості отримати з боку відповідача послуги по виготовленню корпусних меблів, у звязку з чим вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права, тому суд уважає, що в звязку з цим позивачеві спричинено моральної шкоди, яку оцінює в 1000 грн. Отже, за наведених вище обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (243 грн. 60 коп. за позовну вимогу про стягнення пені та 243 грн. 60 коп. за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди). На підставі викладеного,

Outcome: partial