Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач, звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить постановити рішення яким: - визнати недійсним з моменту укладення Договір № 722927 від 17.01.2017 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто». - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 86 510.60 гривен. - визнати недійсним з моменту укладення Договір № 722927 від 17.01.2017 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс». - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 157,24 гривен. Свої вимоги мотивує тим, що 17 січня 2017 року між нею, [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено договір за № 722927, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, а саме автомобіля марки/моделі ZAZ Forza вартістю 226 590.00 гривен за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Також 17 січня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» було укладено договір доручення № 722927, предметом якого є зобов'язання сплатити повіреним винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системі «Авто Так» та формування групи у сумі 8 157.24 гривен, за рахунок довірителя, проте текст договору доручення позивач не отримав. Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики. Хоча вона, позивач і ознайомлювалася зі змістом договору, проте мало що зрозуміла з нього. Стверджує, що при умові належного роз'яснення їй усіх умов та наслідків даного договору, вона позивач не погодилася б на його укладення. Умови договору є несправедливими по відношенню до неї, позивача, оскільки в супереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду саме позивача. Умови спірного договору встановлюють жорсткі обов'язки, оскільки договір покладає на позивача (споживача) обов'язок виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. По даному договору, нею позивачем було сплачено 86 510.60 гривен, а також винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи «Авто Так» та формування групи в сумі 8 157.24 гривен, що підтверджується відповідними квитанціями. Тобто загальна сума сплачених позивачем коштів становить 94 667.84 гривен. Однак до теперішнього часу, вона позивач бажаний транспортний засіб так і не отримала, що свідчить про не виконання відповідачем зобов'язань за укладеними договорами. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 20.09.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 12.11.2018 року о 13:00 годині. 12.11.2018 року ухвалою суду підготовчий розгляд по справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 12 грудня 2018 року о 13:00 годині. Позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що мала намір придбати автомобіль, звернула увагу на рекламу та звернулася до ТОВ «Авто Просто», де спеціаліст з продажу [PERSON] надала їй консультацію, повідомила про всі умови, та запропонувала укласти договір. На її позивача пропозиції щодо деяких пунктів договору, спеціаліст пояснила, що договір є типовим та може бути укладений саме в такому вигляді. При цьому переконливо завірила, що вона позивач отримає бажаний автомобіль протягом двох тижнів. Проте, пройшов тривалий період, вона позивач постійно виконує умови договору, вносить чергові платежі, але транспортний засіб так вона і не отримала. Наразі вона бажає повернути лише сплачені нею кошти, і не бажає отримання автомобіля. Відповідач ТОВ «Авто Просто» повідомлений належним чином (а.с.51, 91), проте в судове засідання представник не прибув. 23.10.2018 року надіслав до суду відзив на позов (а.с.53-56). З відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просив відмовити. При цьому, відповідач підтверджує про укладення договору №72292 з позивачем [PERSON], предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Передбачені договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в договорі «Періодичні платежі». Розмір одного періодичного платежу становить 0.8333 % (або 1/120) від ціни автомобіля та визначається в додатку №1 до договору. Учасник зобов'язаний сплатити таку кількість періодичних платежів, яка є достатньою для сплати повної ціни автомобіля, тобто всього 120 внесків (0.8333% х 120 внесків = 100 %). Загальна кількість періодичних платежів та щомісячної винагороди названа в договорі як «Графік внесків». Учасник вправі сплачувати щомісяця, як мінімум, один періодичний платіж разом із щомісячною винагородою. Отже, учасник може сплачувати ціну автомобіля максимально протягом 120 місяців. Сплачені всіма учасниками певної групи періодичні платежі складають «Фонд групи». Саме за рахунок «Фонду групи» щомісяця придбаваються автомобілі, які за визначеними договором механізмами передаються кожному учаснику певної групи. Укладений між ТОВ «Авто Просто» та позивачем договір складається з основного тексту договору та додатку №1. Додаток підписаний сторонами і є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п.19.2 ст.10 договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Статтею 5 розділу І договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє потягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором. Договір позивача було включено до групи №1260 та надано порядковий номер 111 у цій групі, у зв'язку з чим позивачем було сплачено винагороду на послуги, пов'язані з включенням договору до системи в розмірі 3% + ПДВ від поточної ціни автомобіля вказаної у Додатку №1. Позивач свідомо укладав вказані договори, умови договору йому буди зрозумілі та він вважав їх вигідними для себе. По твердженню відповідача законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на проведення такої діяльності. З цих підстав відповідач ТОВ «Авто Просто» просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач ТОВ «АТ Сервіс» також повідомлений належним чином (а.с.52, 90), представник в судове засідання не прибув, будь яких заяв, пояснень, заперечень, відзиву до суду не направляв. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 17 січня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір №722927, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «АвтоТак». Того ж дня укладено Додаток №1 та Додаток № 2 до даного договору (а.с.15-19). Відповідно до ст.5 вищезазначеного договору, він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором. Позивач тоді ж підписала Довідку про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами (а.с.19 зворотна сторінка). Додатком №1 до вказаного договору визначено розмір одного періодичного платежу, який становить 0.8333% (або 1/120) від ціни автомобіля. Загальна кількість періодичних платежів за графіком внесків становить 120 внесків (а.с.21). 17.01.2017 року позивач [PERSON] уклала договір доручення №722927 з ТОВ «АТ Сервіс», предметом якого є зобов'язання сплатити повіреним винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи «Авто Так» та формування групи у сумі 8 157.24 гривен за рахунок довірителя. Відповідно до спірного договору про надання фінансових послуг № 722927 від 17.01.2017 року позивачем було сплачено 86 510.60 гривен, а також винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи «Авто Так» та формування групи в сумі 8 157.24 гривен, що підтверджується квитанціями (а.с.22-29). На даний час позивач вважає, що договір №722927 від 17.01.2017 року суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем ТОВ «Авто Просто» здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачу послуг, спрямованих на придбання товарів за сплачені кошти, виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено ст. 19 цього закону. Відтак, правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними відповідно до ч.6 статті 19 цього Кодексу. Слід відзначити, що 02.06.2011 року Верховною Радою України прийнятий Закон №3462-ІV від 02.06.2011 року, яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» внесені зміни до ч.1 ст.4 та вказану статтю доповнено пунктом 11-1 наступного змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Таким чином, послуги, що надаються ТОВ «Авто Просто» набрали законної сили та відображені в Законі України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». 12.11.2012 року набуло чинності розпорядження №1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» (на даний час втратило чинність). 15.09.2015 року після набрання чинності Розпорядженням №1676 від 09.10.2012 року ТОВ «Авто Просто» отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, що вбачається з долученої до матеріалів справи копії ліцензії. Згідно Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. З огляду на зазначене встановлено, що поняття «придбання товарів у групах» є законною підприємницькою діяльністю за умови дотримання всіх встановлених вимог та отримання відповідного дозволу, який відповідачем отримано у Національному комітеті фінансових послуг. Судом встановлено, що за схемою придбання товарів для кожного споживача відбувається і за рахунок внесків інших учасників, різниця між учасниками є тільки в часі отримання товару кожним із них, оскільки в кінцевому результаті товар одержать усі учасники, за умови виконання ними умов угоди. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірна угода передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови, за яких такий товар може бути одержано. Отже, угоди, які укладаються з клієнтами системи «Авто Так», повністю відповідають діючому законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні застосовуватися положення договору №722927 від 17.01.2017 року. Посилання позивача на ту обставину, що їй не було відомо всі умови договору, спростовується підписанням позивачем [PERSON] самої угоди, яка містить інформацію про ці послуги детально та зрозуміло в самій Угоді та Додатках до неї. Угода між позивачем та відповідачем «Авто Просто» укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства. Пунктом 3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України зазначено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. У ст. 627 ЦК України прописано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Сторони договору №722927 від 17.01.2017 року в ст. 3 закріпили право учасника групи, тобто позивача, односторонньо відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів з дати його укладення. У п.12.1 ст. 12 договору зазначено: «Учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що зобов'язаний повідомити «Авто Просто» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, «Авто Просто» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, у урахуванням положень, викладених в цій статті.». Згідно ст. 19 Договору підписання договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Підписавши договір, позивач [PERSON] мала можливість протягом 14 календарних днів від дати підписання договору детально його вивчити та у випадку незгоди з умовами, подати заяву про розірвання, чого зроблено не було. Неподання заяви про розірвання Договору відповідно до ст. 3 чи п.12.1 ст. 12 договору та підпис позивача на цьому договорі та додатку до нього є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважає дані умови договору справедливими по відношенню до себе. Щодо інших сумнівів позивача у справедливості угоди та настання реальних наслідках передбачених угодою спростовується умовами угоди, які передбачають строки дії угоди, надання права на отримання автомобіля, порядку його надання та гарантії, відповідальність ТОВ «Авто Просто» у разі порушення зобов'язання та інших сумнівів. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови завдають шкоди споживачеві. З наведеного вбачається, що наявність порушень норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можлива виключно за наявності трьох складових. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Суд не погоджується з доводами позивача [PERSON] щодо того, що відповідач ввів в оману позивача, а саме, що спеціаліст з продажу [PERSON] обіцяла, що автомобіль вона, позивач зможе отримати протягом двох тижнів після укладення договору, та проведення необхідного платежу, оскільки такий висновок позивача базується на її особистому сприйнятті ситуації, та суперечить вимогам чинного законодавства та умовам спірної угоди. При цьому позивач підтвердила і не заперечувала, що вона договори підписувала, і погодилася на умови цих договорів, які її повністю на той час влаштовували, так як вона мала намір отримати бажаний автомобіль і нести мінімальні при цьому затрати у вигляді чітко визначених щомісячних платежів. Так, відповідно до ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Договір №722927 від 17.01.2017 року підписаний належним чином сторонами. З наведеного вище вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.59). Верховний Суд України у постанові №557/42/17-ц, провадження №61-30054св18 від 08.06.2018 року висловив правову позицію щодо законної діяльності ТОВ «Авто Просто», яке надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі Угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати (а.с.68-71). У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним. Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, слід дійти висновку, що доводи позивача про наявність обману, нечесної підприємницької практики, наявності жорстких обов'язків споживача під час укладення спірного договору є безпідставними і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Укладений договір в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», містить чіткі умови з визначенням як прав учасників групи, так і обов'язків учасників групи, функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів в групах Автотак, надання права на отримання автомобіля, максимальний строк набуття права на отримання автомобіля, механізм надання права на отримання автомобіля, тощо. З договору слідує, що ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Таким чином, відсутні підстави вважати, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, а отже, відсутні підстави для застосування положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення його прав, враховуючи визначену ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупність ознак, необхідних для визнання умов договору несправедливими. Наведене свідчить про те, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив, тому відсутні підстави для визнання договору №722927 від 17.01.2017 року недійсним та стягнення з відповідачів ТОВ «Авто Просто» на користь позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 86 510.60 гривен та з ТОВ «АТ Сервіс» на користь позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 8 157ю24 гривен. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», в задоволенні позовних вимог їй відмовлено, то судові витрати у виді судового збору, необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed