Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.03.2014 року. Від спільного подружнього проживання у них народилась дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком неповнолітніх дітей, котрий матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не приймає участі у її вихованні. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1200 гривень щомісячно на кожну дитину з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач на судовий розгляд справи не з'явилась, однак подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги зменшує та просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій зазначив, що зменшені позовні вимоги в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину визнає повністю, просить проводити розгляд справи у його відсутності. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з'явились, тому згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.03.2014 року. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що розмір аліментів в сумі 1000 грн. на дитину фактично становить мінімальний розмір аліментів, встановлений ч.2 ст. 182 СК України та не є надмірним з точки зору звичайних потреб неповнолітньої дитини. Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітніх дітей та достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Враховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], котрий зобов»язаний утримувати неповнолітніх дітей, а також беручи до уваги, що він повністю визнав позовні вимоги, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними і підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved