Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення. Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 07.10.2007 року у вищезазначеному будинку був зареєстрований [PERSON], як знайомий її дочки [PERSON], оскільки він звільнився з місць позбавлення волі і йому була необхідна реєстрація місяця проживання. Згодом вона почала просити його в добровільному порядку знятись з реєстрації, звільнити житловий будинок, або ж укласти з нею договір оренди житла. 18.09.2014 року вона надіслала [PERSON] листа з пропозицією укласти договір оренди житла або звільнення будинку в добровільному порядку, але відповіді не отримала. Оскільки вона має намір проживати в даному житловому будинку, а відповідач чинить їй в цьому перешкоди, то просить суд, виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суду, позов задовольнити. Третя особа [PERSON] просила суд позов задовольнити. Відповідач судове засідання не з'явився, а тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку позивача, представника позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 27.03.2007 року. 07.10.2007 року в житловому будинку був зареєстрований [PERSON] Таке вселення мало місце на прохання її дочки, [PERSON], та викликано тим, що для заключення трудового договору між відповідачем та [PERSON] (дочка позивача) необхідно було мати реєстрацію місця проживання. Після реєстрації в житловому будинку [PERSON] вселився в нього, так як у нього не було житла. Позивач в судовому засіданні пояснила, що на даний час вона має намір проживати в даному будинку, однак, на усні та письмові звернення щодо звільнення житлового приміщення відповідач не реагує, що змусило її звернутись до суду. Мало того, [PERSON] застосовує фізичну силу до члена сім'ї позивача та порушує її житлові права, не сплачує комунальні послуги, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Отже, проживання відповідача у даному будинку, що належить на праві приватної власності [PERSON], перешкоджає останній у здійсненні прав користування, володіння і розпорядження своєю власністю. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, виселити [PERSON] із спірного жилого будинку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved