Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду 16 липня 2014 року з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 05 червня 2010 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 108. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з матір»ю та буде мешкати з нею і після розірвання шлюбу. З грудня 2013 року сторони сумісно не проживають. Між ними відсутнє взаєморозуміння, спільне життя не склалося, спільне господарство не ведеться. А тому позивач вимушена звернутися до суду, оскільки подальше збереження сім»ї неможливе та суперечить її інтересам. У судове засідання сторони не з»явилися, але надали спільну письмову заяву, відповідно до якої прохали суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки разом не проживають з січня 2014 року та слухати цивільну справу за їхньою відсутністю. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 05 червня 2010 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 108, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.№ 9). Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією актового запису про народження (а.с.№ 10). Судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved