Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в сумі 24380,34 грн., франшизу в сумі 1000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.03.2016 року о 21.50 год. по пр. Перемоги у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Camry», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та « «Skoda Octavia A5», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Зазначена ДТП сталася з вини водія автомобіля «Toyota Camry», д.н. [NUMBER] [PERSON], що підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року. Власником автомобіля «Skoda Octavia A5», д.н. [NUMBER] є позивач. Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений автомобіль позивача. [PERSON] подала до ПрАТ «СГ «ТАС» повідомлення про подію з транспортним засобом від потерпілої особи та заяву на страхове відшкодування від потерпілої особи. Згідно звіту №158 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Skoda Octavia A5», д.н. [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, матеріальна шкода становить 69380,34 грн. 18.05.2016 року ПрАТ «СГ «ТАС» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 44000,00 грн. (45000 - 1000 (франшиза) = 44000,00 грн. Оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» відшкодувало [PERSON] шкоду в розмірі 44000,00 грн., враховуючи звіт №158, згідно якого вартість матеріального збитку становить 69380,34 грн., то різниця, яка повинна бути відшкодована відповідачем, між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (з урахуванням франшизи) становить 24380,34 грн. Крім матеріальної шкоди, позивачу було завдано і моральних страждань, які вона оцінює в сумі 10000,00 грн. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N6 від 27.03.92 року. «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).» Судом встановлено, що 22.03.2016 року о 21.50 год. по пр. Перемоги у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Camry», д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та «Skoda Octavia A5», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], власником якого є позивач. Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON], який керував автомобілем «Toyota Camry», д.н. [NUMBER]. Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. на користь держави. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Toyota Camry», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач понесла значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Встановлено, що внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Skoda Octavia A5», д.н. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 8574951 від 30.12.2015 року. Франшиза згідно полісу становить 1000,00 грн. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З метою визначення розміру матеріального збитку, який був завданий позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.03.2016 року, позивачем було замовлено оцінку матеріального збитку. Відповідно до звіту №158 від 21.04.2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Octavia A5», д.н. [NUMBER], становить 69380,34 грн. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Полісом №АЕ/8574951 передбачена франшиза у розмірі 1000,00 грн. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 22.03.2016 року по пр. Перемоги у м. Києві була визнана АТ «СГ «ТАС» страховим випадком, у зв'язку з чим позивачу було перераховано страхове відшкодування у розмірі 44000,00 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 25380,34 грн. (з урахуванням франшизи). Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода на користь позивача в сумі 25380,34 грн. (24380,34 грн. різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням + 1000,00 грн. франшиза). Позивач також просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору 551,20 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial