Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому зазначає, що відповідач не проживає у спірному будинку з березня 2015 року, не приймає участь в його утриманні, оплаті житлово-комунальних послуг, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, вул. Соловяненка, б. 86. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд спарви за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання повторно не зявився, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Право власності на спірне житлове приміщення за адресою: Київська Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, вул. Соловяненка, б. 86, належить позивачеві [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності, інформаційною довідкою. Відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному будинку, що підтверджується відміткою у посвідці на постійне проживання, адресною довідкою. Відповідач в спірній квартирі не проживав із 10.10.2015 року по 12.04.2016 року, тобто більше шести місяців, що підтверджується актами про непроживання. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був вселений у спірне житлове приміщення зі згоди позивача, доказів його непроживання у квартирі терміном понад рік суду не подано. Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Позбавлення відповідача права користування без дотримання визначених ч.2 ст.405 ЦК України обовязкових умов вказує на використання позивачем як власником права власності на шкоду правам відповідача. Посилання позову на ст.ст. 71,72 ЖК України суд вважає безпідставними, оскільки спірне житлове приміщення є обєктом права власності, судом не виявлено наявності правовідносин та обставин, які б регулювались цими нормами житлового права, вказана норма законодавства не регулює правовідносини власника житла та членів його сімї. Письмові пояснення [PERSON], [PERSON] суд вважає недопустимими доказами, оскільки ці особи не допитувались в судовому засіданні як свідки. Також суд приймає до уваги, що у позовній заяві позивачем спотворено зміст норми права, на яку він посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, а саме ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, яка в дійсності передбачає можливість втрати права на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, а не шість місяців, як це вказував позивач. В даному випадку доказів непроживання відповідача у спірному приміщенні протягом встановленого законом строку понад один рік суду не подано. Таким чином, обрані позивачем правові підстави позову не можуть застосовуватись у спірних правовідносинах, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому невірно визначені позивачем підстави позову та неподання доказів настання обставин, які є передумовою для визнання члена сімї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, унеможливлюють задоволення позову. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду факт порушення прав власника недоведений належними і допустимими доказами, позивач всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України не довів правомірності своїх вимог. Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами. За таких обставин, суд вважає позов необгрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed