Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду 21.03.2016 року з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що під час перебування з відповідачем в зареєстрованому шлюбі вона народила дітей, сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони разом не проживають. Діти проживають разом з нею та потребує коштів на утримання, які відповідач на теперішній час добровільно не надає, сама позивач самостійно не може утримувати синів. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ними повноліття, аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви та до досягнення дітьми повноліття.. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, клопотала про їх задоволення (а.с. 15). Відповідач в судове засіданні не зявився, повідомлений про час та місце проведення судових засідань належним чином (а.с.17-20), повторно не зявився, про поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Отже на підставі ст.ст. 74,76 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим. Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 19.12.1998 виконкомом Недайводської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 19.12.1998 року (а.с.4). Під час перебування у шлюбі у сторін народилися сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 008405 від 19.07.1999 року (а.с. 4) та серії І-КИ № 191750 від 18.12.2002 року (а.с.4,5). Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, про що свідчить довідка Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 18.03.20216 року № 420 (а.с.7). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В теперішній час відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, про що не заперечував відповідач, надавши відповідну заяву про визнання позову. Згоди про участь кожного з батьків у витратах на утримання дитини сторони між собою не досягли. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах утримання синів, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітної плати (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved