Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що є власником ? частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 2555. Вона постійно проживає та зареєстрована в цьому будинку з 16.02.2007 року. Дана частина будинку придбана на її ім'я за особисті кошти її бабусі. З відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2011 року по 10.04.2014 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. Відповідач зареєстрований в даному будинку з 05.04.2007 року. З 01.10.2013 року, не знявшись з реєстраційного обліку, відповідач переїхав до іншого місця проживання та більше року за даною адресою не проживає. Відповідач не приймає участі в оплаті комунальних платежів за адресою своєї реєстрації. Знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач відмовляється. У зв'язку з цим відповідач порушує її права та вона не може вільно розпоряджатися належним їй майном. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності та зобов'язати Синельниківський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснила обставини справи таким чином як вони викладені вище, а також доповнила, що з жовтня 2013 року відповідач в добровільному порядку проживає по [ADDRESS]. Будь-яких перешкод в проживанні відповідача за місцем реєстрації вона не чинила. Просить зняти його з реєстрації, так як відповідач приходе в її будинок ремонтувати автомобілі та користується світлом, але за послуги електропостачання не сплачує, також у відповідача є інша родина. З відповідачем вона двічі реєструвала шлюб. Договір купівлі-продажу ? частки будинку був укладений 25.12.2006 року в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем. В судовому засіданні відповідач проти позовних вимог заперечував та пояснив, що з позивачкою придбали ? частину будинку № 35 під час зареєстрованого шлюбу. В даному будинку він проводив будівельні роботи. З жовтня 2013 року він добровільно не проживає в цьому будинку, так як він розлучився з позивачкою, забрав свої особисті речі та переїхав на [ADDRESS], де проживає з іншою жінкою. Добровільно не знявся з реєстраційного обліку, оскільки на даний час йому нікуди зареєструватися. Також надав суду письмові заперечення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив суд розглянути дану справу згідно норм чинного законодавства. Свідок [PERSON] суду пояснив, що із сторонами нормальні відносини. З жовтня 2013 року відповідач добровільно не проживає з позивачкою, так як пішов до іншої жінки. Позивачка ніяких перешкод відповідачеві в проживанні не чинила. Відповідач приходив до позивачки ремонтувати автомобілі, у зв'язку з чим користувався світлом, за що сплачував частину коштів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що із сторонами нормальні відносини. З жовтня 2013 року відповідач добровільно не проживає за місцем реєстрації, так як пішов до іншої жінки. Відповідач приходив в цей будинок ремонтувати автомобілі, але платив за електроенергію лише двічі. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.08.2006 року по 17.11.2009 року, а також з 24.09.2011 року по 10.04.2014 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. 25.12.2006 року позивачкою, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в Синельниківському МБТІ. Згідно п. 9 даного договору покупець стверджує, що витрачає на придбання вказаної ? частини житлового будинку набуті під час перебування у шлюбі кошти за згодою чоловіка [PERSON]. В даному будинку позивачка зареєстрована з 16.02.2007 року, а відповідач зареєстрований з 05.04.2007 року, але не проживає з 01.10.2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно п. 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. У зв'язку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] була набута сторонами за час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу та за кошти, набуті ними під час перебування у шлюбі за згодою чоловіка [PERSON], то ? частка вказаного житлового будинку є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку з цим доводи позивачки, що дане майно є її особистою власністю, а також її посилання на норму ч. 2 ст. 405 ЦК України, є безпідставними. За таких обставин сторони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання своїм майном, внаслідок чого відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, суду не було наведено жодних належних доводів та не надано доказів в їх підтвердження щодо наявності законних підстав для позбавлення відповідача права користування зазначеним житловим будинком. Що стосується доводів позивача, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, а також показань свідків щодо добровільного не проживання відповідача за місцем реєстрації, проживання його більше року за іншою адресою, розірвання шлюбу та наявності у нього іншої жінки, то вони не можуть бути враховані судом як підстави для припинення права відповідача на користування ? часткою житлового будинку, оскільки згідно вищезазначеного відповідач відносно даного майна має такі ж права, що і позивачка. Відповідно до даних обставин не підлягає й задоволенню позовна вимога про зобов'язання Синельниківського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. Крім того, згідно ст.. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача сплачені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed