Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернулась із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі станом на 01.07.2014 року у сумі 35470, 46 грн. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 1990 року працює у ДП ЦКБ «Ізумруд» на посаді бібліотекаря. З 2011 року на підприємстві не виплачується заробітна плата працівникам, вказана обставина порушує її конституційні права, у зв'язку з чим змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог, обставини викладені в позовній заяві не оспорював. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом №158 від 01.08.1990 року була прийнята на посаду бібліотекаря у напрямку МСП у відділ № 91 ЦКБ «Ізумруд», наказом №32 від 29.11.2002 року була переведена до енергогосподарського відділу на посаду бібліотекаря, наказом №26 від 08.09.2004 року була переведена до енергогосподарського бюро на посаду бібліотекаря. Як вбачається з довідки ДП ЦКБ «Ізумруд» №05-98 від 07.08.2014 року станом на 01.07.2013 року заборгованість ДП ЦКБ «Ізумруд» з заробітної плати перед позивачкою складає 35470,46 грн. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В зв'язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з зарахованої, але невиплаченої заробітної плати є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати, оскільки позивач під час звернення до суду був звільнений від їх сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved