Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернулась з вказаною заявою та просила встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2009 року по [INFO] . Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , приватний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину у спільній сумісній власності на приватний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. [NUMBER] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з 2009 року у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , [INFO] . [INFO] у [PERSON] з [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , Крім їх спільної дитини [PERSON] , з 2012 року по теперішній час разом з ними проживає племінниця, [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] . У встановлений законом строк, після смерті [PERSON] , позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. із заявою про прийняття спадщини. Проте, позивачу було повідомлено про необхідність підтвердження шлюбних відносин між нею та [PERSON] , оскільки вона не є його офіційною дружиною. Зазначила, що однією сім`єю із [PERSON] вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. За життя [PERSON] мав у власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належав йому на праві приватної власності відповідно до дублікату Свідоцтва про право на спадщину, виданого 30 серпня 1991 року, право власності зареєстроване 30.11.2011 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. З січня 2010 року [PERSON] не був працевлаштований, відповідно з цього часу він та їх діти фактично знаходилися на постійному утриманні [PERSON] . З грудня 2007 року та по квітень 2020 року [PERSON] працювала в Юридичному департаменті ПАТ «ВіЕйБі Банк», її щомісячний дохід становив в різний період часу еквівалент від 1500 до 2500 доларів США. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] спільно облаштовували будинок, за спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. Спільним коштом та зусиллями проводили поточний ремонт. Сплачували всі комунальні платежі. Деякі речі були придбані ними у кредит. Також, під час спільного проживання у 2011 році [PERSON] та [PERSON] було придбано за спільні кошти автомобіль марки JAGUAR, д.н. [NUMBER] . Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно [PERSON] для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим позивач просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.10.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 05.11.2020 року від представника Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначила, що не є належним відповідачем у справі. 01.11.2020 року та 09.11.2020 року від [PERSON] надійшли заяви про залучення її до участі у справі в якості третьої особи. 10.11.2020 року в судовому засіданні в якості співвідповідача було залучено Київську міську раду та в якості третьої особи залучено [PERSON] 23.11.2020 року від [PERSON] надійшла заява про виклик свідків. 23.11.2020 року від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення в яких вона зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] у період з 2009 року по 01.04.2020 року та вважає, [PERSON] не має право на спадкування, оскільки не надано доказів придбання спірного автомобіля за спільні кошти з [PERSON] . Що стосується будинку за адресою: [ADDRESS] , то зазначила, що він був успадкований [PERSON] , який став власником ще до того, як почав проживати з [PERSON] Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати з 2015 року, що не дає право позивачу на визнання спірного майна спільною сумісною власністю та спадкування після смерті [PERSON] 26.11.2020 року від приватного нотаріуса КМНО Малий О.С. надійшла копія спадкової справи заведена до майна [PERSON] , який помер [INFO] . 26.11.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів у приватного нотаріуса КМНО Малий О.С. 08.02.2021 року від представника Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якому при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. 18.02.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідків. У судовому засіданні 18.02.2021 року були задоволені клопотання представника позивача та представника третьої особи про допит свідків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 26.03.2021 року від представника третьої особи через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі (фотографій). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Від представників Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та Київської міської ради надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, при ухваленні рішення покладались на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у поясненнях від 23.11.2020 року. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши думку представника позивача, представника третьої особи [PERSON], врахувавши заяви відповідачів, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулись [PERSON] , від імені якої як законний представник діє мати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (син) та [PERSON] (донька). Від батька [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про відмову у прийнятті спадщини на користь малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . Приватним нотаріусом КМНО Малим О.С. було роз`яснено позивачу про те, що на час відкриття спадщини вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем [PERSON] , а тому не може вважатися законним спадкоємцем першої черги. Позивач просила встановити факт свого спільного проживання з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2009 року по [INFO] , визнати їх спільною сумісною власністю приватний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. [NUMBER] та визнати за нею право власності на 1/2 частину у спільній сумісній власності на вказане майно, на що слід зазначити наступне. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 25.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. На даний час [PERSON] навчається у другому класі спеціалізованої школи № 43 «Грааль» міста Києва. Крім спільної дитини [PERSON] , з 2012 року по теперішній час разом з [PERSON] та [PERSON] проживає племінниця позивача - [PERSON] , [INFO] , яка за цей час закінчила спеціалізовану школу № 43 «Грааль» міста Києва та навчається у Київському національному університеті будівництва та архітектури. Дозвіл щодо навчання та проживання [PERSON] разом з позивачем та [PERSON] підтверджується заявою її матері [PERSON] , посвідченої 16.08.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антроповою М.О., за реєстровим № 861. Як встановлено вище, [PERSON] помер [INFO] від хронічної серцево-судинної недостатності та хронічної ішемічної хвороби серця, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 02.04.2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та копією довідки про причину смерті від 01.04.2020 року. Позивачем [PERSON] здійснено поховання [PERSON] та вона розпорядилася речами померлого, що підтверджується договором, квитанціями та довідкою про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва виданою Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства «Спецкомбінат ПКПО» м. Київ Міське кладовище за реєстраційним номером 10.11017 від 01.05.2020 року. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заперечувала той факт, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2009 року. Для з`ясування вказаних обставин були допитані свідки зі сторони позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є племінницею позивача, пояснила, що вона дійсно проживала разом з [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] з початку навчального 2012 року. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були як чоловіка та дружини, вони разом їздили на відпочинок, вели спільне господарство та у 2012 році у них народилась донька. Зазначила, що [PERSON] не працював, виконував роботу по дому, доглядав за нею та [PERSON] , ходив на батьківські збори замість її батьків та у дитячий садок до [PERSON] . Також, коли [PERSON] почав хворіти за ним весь час доглядала [PERSON] . Свідку [PERSON] в судовому засіданні для огляду були надані фотографії, долучені до матеріалів справи (а.с. 42-51), які вона описала із зазначенням місця та року їх походження, ідентифікувала всіх осіб зображених на фотографіях. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , з якими вона познайомилась у 2010 році та почали спілкуватися сім`ями, часто зустрічались на святах та відпочинку, діти товаришували. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були доброзичливими, вони завжди підтримували один одного як чоловік і дружина, дуже любили дітей. Також зазначила, що ще до народження їх спільної доньки [PERSON] у будинку по [ADDRESS] почали проводитись ремонтні роботи та був придбаний автомобіль Jaguar, який використовувався в інтересах сім`ї, оскільки на ньому вони завжди разом їздили у справах та до друзів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась у 2009 році коли приїхала у гості до [PERSON] , який є її двоюрідним братом. Про те, що [PERSON] не була в офіційному шлюбі з [PERSON] їй не було відомо, на її думку вони були повноцінною сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] [PERSON] у 2009 році вже проживала разом з ним, оскільки свято Нового 2010 року вони святкували разом по [ADDRESS] . Зазначила, що оскільки вона на той час працювала у сфері дизайну, допомагала позивачу та [PERSON] у проведенні ремонту за вищевказаною адресою. Ремонт проводився до народження їх спільної дитини [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] працювала, а її брат [PERSON] більше займався домашніми справами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 2008 року разом працювала з [PERSON] у банку та з того часу у них почались близькі дружні відносини. З [PERSON] їх познайомила [PERSON] у 2009 році. Зазначила, що вони сім`ями часто разом відпочивали на морі, а саме у 2009 році їздили до Криму, у серпні 2010 року були в Одесі, у 2012 році були в Альпах. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були як у чоловіка з дружиною, вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет. Також зазначила, що [PERSON] завжди працювала, тоді як [PERSON] займався домашніми справами. У 2011 році вони придбали автомобіль Jaguar та після народження доньки у 2012-2013 роках вони на зазначеному автомобілі поїхали до Польщі, а її попросили приглянути за будинком на [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його дружина [PERSON] познайомилась з [PERSON] у 2008 році на роботі та в подальшому 2009 році він познайомився з [PERSON] . Вони дружили та спілкувались сім`ями, часто ходили один до одного в гості, їздили на відпочинок та зустрічались на свята. Зазначив, що відносини між [PERSON] та [PERSON] були доброзичливими, як чоловіка та дружини, конфліктних ситуацій ніколи не виникало. [PERSON] працювала, а [PERSON] не працював та займався домашніми справами, вони вели спільний бюджет та купляли речі в дім, завжди їздили разом у справах, на відпочинок та ін. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови жодної із сторін у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості у доводах позовної заяви про спільне проживання позивача з [PERSON] у суду немає. При цьому, покази свідків суд вважає достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю позивача з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з січня 2010 року по 01.04.2020 року, оскільки до цього періоду фактичні шлюбні відносини між ними дійсно існували, однак чи проживала позивач у 2009 році на постійній основі з [PERSON] по [ADDRESS] зі свідчень свідків неможливо достовірно встановити. Що стосується показів свідка [PERSON] , яка є третьою особою та донькою [PERSON] , який помер [INFO] , то суд критично оцінює їх, оскільки її судження є упередженими. Зазначене виразилось у тому, що вона повідомила про те, що до смерті батька вона спілкувалась з [PERSON] , однак після його смерті, коли постало питання прийняття спадщини, вони припинили спілкування. Також, [PERSON] повідомила про існування у її батька у період з 2009 року по 2010 рік іншої жінки на ім`я [PERSON] , при цьому, в ході розгляду справи підтверджено представником позивача та показами свідків, що жінка на ім`я [PERSON] це колишня дружина [PERSON] з якою він підтримував контакт після розлучення. При цьому [PERSON] не заперечувала, що позивач проживала з її батьком однією сім`єю з 2012 року і до його смерті. Що стосується показів свідка [PERSON] , яка є подругою [PERSON] то вони є такими, що не розкривають об`єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ними пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач проживала разом однією сім`єю із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з січня 2010 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. За цією адресою позивач та малолітня донька зареєстровані та проживають по теперішній час, що підтверджується довідками про реєстрацію. Факт спільного проживання також підтверджується тим, що [PERSON] та [PERSON] разом обрали свого сімейного лікаря у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Солом`янського району м. Києва - [PERSON] , що підтверджується відповідними деклараціями за № 0000-43ТК-78Х8 та № 0000-5253-РАХ1. Встановлено, що за життя [PERSON] мав у власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав йому на праві приватної власності відповідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 30 серпня 1991 року Першою Київською державною нотаріальною конторою № 1 за реєстровим № 7н-18730, право власності зареєстроване 30.11.2011 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, реєстраційний номер 35321869, номер запису 13499 в книзі 71-220 та інше майно. З січня 2010 року [PERSON] не був працевлаштований, що підтверджується копією його трудової книжки, відповідно з цього часу він та діти фактично знаходилися на постійному утриманні позивача [PERSON] . В свою чергу, з грудня 2007 року та по квітень 2020 року [PERSON] працювала в Юридичному департаменті ПАТ «ВіЕйБі Банк». Встановлено, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] облаштовували будинок, за спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. Спільним коштом та зусиллями проводили поточний ремонт. Сплачували комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями. Деякі речі були придбані [PERSON] та [PERSON] у кредит, що підтверджується заявою № 003-28021-121013 від 12.10.2013 року та заявою № 004-28021-121013 від 12.10.2013 року, станом на сьогодні всі кредити погашені у повному обсязі. У 2011 році було придбано автомобіль марки JAGUAR, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР-6 УДАЇ в м. Києві 16.03.2011 року серії [NUMBER] . Таким чином, за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] було набуто наступне майно: приватний будинок, який знаходиться у мсті Києві по вул. А.Головка 17/1; транспортний засіб - автомобіль марки Jaguar д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як визначено в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 по справі №630/1016/14-Ц: «Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу». Тобто, якщо не доведено у встановленому законом порядку протилежного, все майно, яке набуте подружжям в період шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в його постанові від 15.11.2018 № 489/3690/16-ц, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Наявні у справі докази на підтвердження джерел набуття спірного майна, тобто коштів, за які таке майно було набуто, свідчать про відсутність підстав вважати:приватний будинок, який знаходиться у мсті Києві по вул. А.Головка 17/1 та транспортний засіб - автомобіль марки Jaguar д.н.з. [NUMBER] особистою приватною власністю [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р по справі № 654/5243/14-ц (провадження № 61-524 св 18) висловлено наступну правову позицію:«Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що спірне майно учасниками справи набуто в період перебування у шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Враховуючи, що приватний будинок, який знаходиться у мсті Києві по вул. А.Головка 17/1 та транспортний засіб - автомобіль марки Jaguar д.н.з. [NUMBER] було набуто в 2011 році, тобто в період перебування позивача у фактичних шлюбних відносинах, спільними зусиллями та для спільного проживання та користування, дані приватний будинок та автомобіль є майном, на яке поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Той факт, що відповідне майно зареєстровано на [PERSON] не позбавляє позивача [PERSON] права на частку у такому майні. З огляду на вказане, викладені в тексті позовної заяви обставини знайшли своє підтвердження поданими по справі доказами, а тому позовні вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Також, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства (домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти). Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17, провадження №61-1623св19. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши надані сторонами та долучені позивачем до матеріалів справи докази, встановлено, що дійсно протягом тривалого періоду з січня 2010 року по 01.04.2020 року позивач та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких вони проживали разом тривалий час, вели спільне господарство, мали спільний побут, бюджет, придбавали майно, дбали один про одного, святкували свята, народили дитину та виховували її разом з племінницею позивача. Оцінка викладених обставин має надаватись судом, з урахуванням всіх обставин, які мають значення для справи, їх повного та всебічного встановлення. Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням свідчень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили про відомі їм обставини спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю, ведення ними спільного побуту та виховання дітей, суд вважає їх достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю позивача з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з січня 2010 року по 01.04.2020 року. Що ж стосується набуття у власність приватного будинку, який знаходиться у мсті Києві по вул. А.Головка 17/1 та транспортного засобу - автомобіля марки Jaguar д.н.з. [NUMBER] в 2011 році, то під час судового розгляду встановлено наступне. Приватний будинок, був набутий на підставі свідоцтва на право спадкування за заповітом від 30.08.1991 року та зареєстрований у відповідному реєстрі 30.11.2011 року. Транспортний засіб - автомобіль марки Jaguar д.н.з. [NUMBER] зареєстрований 16.03.2011 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Якщо державна реєстрація на об`єкт нерухомості відбулася після укладання шлюбу, то таке майно є спільною сумісною власністю навіть якщо будувалося за особисті кошти одного з подружжя витрачені до укладання шлюбу (ВС/КЦС у справі № 682/2493/16-ц) Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). У відповідності до частини 4 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Враховуючи встановлені вище обставини, а також періоду фактичного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю з січня 2010 року до [INFO] , беручи до уваги інші докази по справі, суд приходить до висновку, що набуття у власність відповідного майна було здійснено внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків позивачем разом з [PERSON] . Спірне майно приватний будинок, який знаходиться у мсті Києві по вул. А.Головка 17/1 та транспортний засіб - автомобіль марки Jaguar д.н.з. [NUMBER] є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] , як жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, з наслідками, які передбачені и СК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація та Київська міська рада не відслідковують порушення прав власників, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем стягненню з них не підлягають. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: partial