Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з вказаним позовом, в обґрунтування якого покликалася на те, що згідно з договору дарування кафе «[INFO]», укладеного 26.12.2003р. з [PERSON], їй належить право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться по [ADDRESS]. Вказаним приміщенням вона володіла по 21.02.2008р. - до моменту його передачі у статутний капітал створеного нею ПП «ДВЛ», що підтверджується актом прийому-передачі. З моменту набуття позивачем права власності на вказане приміщення і до часу передачі в статутний капітал ПП «ДВЛ», [PERSON] одноособово та самовільно використовувала належне їй приміщення кафе «[INFO]» разом із своїм суміжним приміщенням, не здійснюючи при цьому жодної плати. Права на користування вказаним приміщенням [PERSON] вона не передавала. За період використання своєї власності з 26.12.2003р. по 21.08.2008р. позивач втратила суму вигоди, що згідно звіту оцінки втраченої вигоди складає 510270грн. Відповідач знала, що володіє та використовує належне позивачу приміщення без достатньої правової підстави, тому діяла умисно з метою спричинити позивачу матеріальних збитків. Тому просила стягнути з [PERSON] 510270грн. втраченої вигоди за безпідставне використання приміщення кафе «[INFO]» площею 50,1кв.м. за період з 26.12.2003р. по 21.08.2008р., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в заяві обставини та на запитання суду - пояснила, що у неї з [PERSON] була домовленість про те. що п'ять років користується вказаним вище приміщення [PERSON], а п'ять років - вона. На підставі усної домовленості цим приміщенням користувалась [PERSON], при цьому жодних договорів вони не укладали. Про порушення свого права вона дізналась у 2008 році, з моменту передачі нерухомого мана ПП «ДВЛ», і тоді між ними розпочалися судові спори, при цьому вважає, що строк позовної давності слід рахувати з 2011 року. Вважає, що строк позовної давності вона не порушила у зв'язку з чим просила позов задоволити. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в заяві обставини. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] подав суду письмову заяву (а.с.64-65) про застосування строку позовної давності у зв'язку з чим просив в позові відмовити. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала, або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Судом встановлено, що 26.12.2003р. між сторонами укладено договір дарування кафе «[INFO]», що по [ADDRESS] (а.с.4)ё згідно якого право власності на дане нежитлове приміщення належить [PERSON] (а.с.5). 21.02.2008р. позивач передала нежитлове приміщення, що по [ADDRESS] як внесок до статутного фонду ПП «ДВЛ» (а.с.9). Однак, суд критично оцінює пояснення [PERSON] про те, що про порушення свого права позивач дізналась у 2008 році, коли між сторонами почалися судові спори, при цьому як вона вважає, що строк позовної давності слід рахувати з 2011 року, - оскільки такі містять суттєві протиріччя. При цьому позивач в судовому засіданні на запитання суду пояснила, що між нею та відповідачем була усна домовленість про користування вказаним вище нежитловим приміщенням почергово. Це дає суду підстави зробити висновок про те, що позивач знала про користування належним їй на праві власності приміщенням кафе «[INFO]» відповідачем [PERSON] протягом вказаного у позовній заяві строку, а саме з 26.12.2003р. по 21.08.2008р. В той же час, представником відповідача - [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.64-65) до винесення рішення. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] просить стягнути з [PERSON] 510270грн. втраченої вигоди за безпідставне використання приміщення кафе «[INFO]» за період з 26.12.2003р. по 21.08.2008р., при цьому протягом цього часу позивач знала про порушення її права, однак позовна заява підписана та подана нею до суду 13.02.2013р., тобто після спливу позовної давності. Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що [PERSON] не просить поновити їй пропущений строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, оскільки вона вважає, що такий строк нею не пропущено, суд вважає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed