Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», в якому посилається на те, що вона є власником квартири №34, що розташована в будинку №138 по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпрі. В обґрунтування свого позову зазначає, що про те, що у вищезазначеній квартирі також зареєстрований відповідач, який з листопада 2009 року квітня 2016 року перестав мешкати в квартирі №34, що розташована в будинку №138 по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпрі, ніяких його особистих речей, документів, предметів побуту в квартирі не залишилося, комунальні платежі за квартиру він також не сплачує. [PERSON] перешкоджає позивачу у користуванні та розпоряджанні її майном на власний розсуд. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не зявилась надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування частки квартири від 16.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] договору дарування від 31.01.2004 року, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки виданої відділом обліку проживання фізичних осіб № 16715 від 04.10.2018 року у квартирі №34, що розташована в будинку №138 по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпрі також зареєстрований відповідач [PERSON]. Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач з листопада 2009 року не проживає в квартирі позивача, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів і позивач не бажає, щоб відповідач значився зареєстрованим в її квартирі. Факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі також підтверджується [PERSON] про не проживання складеного сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідачка чинить позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні власністю та розпорядженні нею. Згідно\~ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до\~Конституції України\~та\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК\~Української PCP,\~ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16). Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання,\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207\~реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання,\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачкою надано достатньо доказів того, що відповідач, більше як один рік відсутній за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим приміщенням не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених\~ст. 71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у квартирі позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Крім того, в силу вимог ст.ст.\~15,\~141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved