Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2618/0908/71-005 від 24.09.2008 у розмірі 6 465 771,05 грн. на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2014, залишеного без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015, із [PERSON] уже було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором №2618/0908/71-005 від 24.09.2008, укладеним з ПАТ «Сведбанк» у розмірі 134 085,09 доларів США та 175 952,57 грн. Крім того, на виконанні Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, яким із [PERSON] стягнуто заборгованість за вказаним договором. Також зазначила, що в рахунок добровільного погашення заборгованості перед ТОВ Кредитні ініціативи» позивач продала нерухоме майно, яке було передано в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2618/0908/71-005 від 24.09.2008. Вказала, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням встановленої чинним законодавством процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог, за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог відповідача. Враховуючи викладене, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3957, вчинений 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення із [PERSON] заборгованості у розмірі 6 465 771,05 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2020 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2020 в рамках вжиття заходів забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом №3957 від 22.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської обл. Личуком Т.В, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. в межах виконавчого провадження ВП №63424723 з примусового стягнення із [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвалою суду від 25.03.2021, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, постановлено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача - адвокат Хобта Ю.М. надав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав на адресу суду відзив, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів відсутності підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому відсутні і підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, зазначив, що відповідач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідач приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської обл. Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся. Відзиву на позов не надав, причини неявки не повідомив. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 24.09.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» укладено Кредитний договір №2618/0908/71-005, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 109 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення до 24.09.2033 з метою придбання квартири [ADDRESS] . 28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за зобов`язанням [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке у свою чергу 28.11.2012 відступило право вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2014, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 807 315,94 грн. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №2618/0908/71-005 від 24.09.2008 та судові витрати у сумі 5 481,00 грн. (а.с. 11-18). 18.05.2016 Дніпровським районним судом м. Києва на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист №755/18752/14-ц (а.с. 19-20). 13.05.2020 постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) Арійончик К.В. відкрито виконавче провадження ВП №62071887 з примусового виконання виконавчого листа №755/18752/14-ц від 18.05.2016 про стягнення заборгованості із [PERSON] (а.с. 31-32). 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської обл. Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2618/0908/71-005 від 24.09.2008 у розмірі 229 229,47 доларів США, що становить 6 464 271,05 грн. та 1 500,00 грн. на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», зареєстрований за №3957 (а.с. 9). Із вказаного виконавчого напису убачається, що його вчинено у безспірному порядку внаслідок допущення боржником прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.06.2017 по 01.06.2020. Загальна сума заборгованості складає 229 229,47 доларів США, що на день вчинення напису становить 6 464 271,05 грн. та 1 500,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 28.10.2020 відкрито виконавче провадження ВП №63424723 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської обл. Личука Т.В. №3957 від 22.09.2020 про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №2618/0908/71-005 від 24.09.2008 (а.с. 21-22). 05.01.2021 стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 88, зворот). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» від 31.01.1992 за №2 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за №1172, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 за №662, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п. 1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п. 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Судом встановлено, що під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської обл. Личук Т.В. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 за № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, та обставина, що позивачем не визнається розмір заборгованості, а отже існує спір щодо стягнення заборгованості, спростовує безспірність заборгованості боржника. За таких обставин позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання вищезазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Стосовно вимог до відповідача приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. суд виходить з того, що ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14.08.2019 у справі №519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15.04.2020 у справі №474/106/18 (провадження № 61-13847св19). Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулась до суду через представника - адвоката Хобту Ю.М. Відповідно до копії ордеру на надання правової допомоги серія КС №317685 від 16.11.2020 адвокат Хобта Ю.М. здійснює представництво інтересів позивача на підставі договору про надання правової допомоги №09/11-20-Ю від 09.11.2020 (а.с. 35). У відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 за №826/1216/16 на підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Разом з тим, вказаного договору про надання правової допомоги, яким визначено вартість послуг адвоката та умови надання послуг, матеріали справи не містять та стороною позивача надано не було. Таким чином, суд позбавлений можливості визначити дійсну вартість послуг адвоката, його гонорар, а також інші умови, на яких була надана правова допомога. Крім того, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Під час розгляду справи позивач, представник позивача разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, які він очікував понести у зв`язку із розглядом справи, а тому вимоги щодо такого відшкодування є необґрунтованими. Аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19). Також із матеріалів справи вбачається, що перелік послуг, що були надані адвокатом Хобтою Ю.М. позивачу, визначено Актом приймання-передачі від 29.12.2020 (а.с. 108, зворот). Так, згідно Акту адвокатом було надано такі послуги: 1). консультаційні усні послуги з приводу відкритого виконавчого провадження загальною тривалістю 1 год.; 2). ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження загальною тривалістю 1 год.; 3). підготовка заяви про забезпечення позову загальною тривалістю 3 год.; 4). підготовка позову загальною тривалістю 4 год. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з тим, заявлений обсяг витраченого часу для надання вищезазначених послуг вочевидь не відповідає складності справи, в рамках якої адвокатом надається правова допомога, а також складності виконаних адвокатом робіт (наданих адвокат послуг). Крім того, суд звертає увагу на те, що адвокатом до переліку послуг, які були надані позивачу, та вартість яких позивач просить стягнути з відповідача, включені послуги з отримання документів від органів виконавчої служби. Зазначена послуга не є правовою допомогою, тому вартість такої послуги не підлягає компенсації порядку, визначеному ст. 137 ЦПК України. Таким чином, сума заявлених витрат на правову допомогу є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами, тому відшкодуванню не підлягає. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved