Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 18 жовтня 2003 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 21. Від даного шлюбу у них народилося дві доньки Олександра, [INFO] (вона на даний час є повнолітньою), та [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя у них не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого вони втратили одне до одного почуття любові, довіри, поваги та подружні стосунки між ними фактично припинилися. Оскільки тривалий час проживають окремо, примирення вважає неможливим, тому просить шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Кидора» та дитину на подальше виховання при ній. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі без надання строку на примирення, оскільки дане питання нею обдумане та вирішене остаточно. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 18 жовтня 2003 року у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне - Когут) [PERSON], [INFO], актовий запис № 21 (а. с. 4-6). Від даного шлюбу 13 листопада 2003 року у них народилася донька [PERSON] (а. с. 9). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сімю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до квитанції № [NUMBER] від 01 лютого 2019 року позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору (а. с. 1). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 384,20 грн. (768,40 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON], що відповідає положенням ст. ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved