Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, у якому просить усунути перешкоди у користуванні нею належною їй власністю та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона є власником вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 11.01.2005 року. Відповідач також зареєстрована у цьому помешканні, однак, не проживає з 2017 року і до цього часу, за комунальні послуги не сплачує, має інше фактичне місце проживання. З реєстраційного обліку у спірному будинку відповідач самостійно не знімається. Наявність зареєстрованого у будинку відповідача створює для позивача перешкоди в розпорядженні своєю власністю, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Відомостей про звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 20.07.2019 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 29.07.2019 року, ухвалою судді в той же день провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. По даній справі чотири рази призначалися судові засідання, які відкладалися через неявку відповідача та для її належного повідомлення, а також для надання позивачем додаткових доказів. 14.11.2019 року позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , позов підтримала і просила задовольнити. А також зазначила, що проти ухвалення заочного рішення вона не заперечує. Відповідач до суду не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце проведення судових засідань, про що свідчать поштові конверти, які повернулися до суду з відмітками «не проживає, «інші причини». Будь-яких заяв, відзиву проти позову чи пояснень, відповідач до суду не надала. Частина ч.7\~ст. 128 ЦПК України\~передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1\~ст. 131 ЦПК України\~у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленою належним чином про судові засідання. Від представника третьої особи також надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають у повному обсязі та не заперечують проти його задоволення. На підставі викладеного, з письмової згоди позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України. Враховуючі неявку у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. З`ясувавши позиції учасників справи та перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.\~76, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] в цілому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Башинською А.А. 11.10.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 740, Витягом з Державного реєстру правочинів від 11.10.2005р. за № 1585889, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Куп`янського БТІ за № 8600072 від 11.10.2005р. Крім того, копією заяви, поданої зазначеному вище нотаріусу про здійснення позивачем повного розрахунку за купівлю вказаного вище жилого будинку по договірним зобов`язанням (а.с. 9-12). З копій довідки за № 960 від 08.07.2019 року, виданої за підписом Курилівського сільського голови Серпокрила В.В., а також паспорту позивача, вбачається, що сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с.5-7,14). Відповідно до Акту про фактичне місце не проживання громадянина за місцем його реєстрації б/н від 20.09.2019 року, складеного у складі комісії депутата Курилівської сільської ради та сусідів позивача, затвердженого Курилівським сільським головою Серпокрилом В.В. та скріпленого печаткою, відповідач [PERSON] з 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Проживає в м. Харкові (а.с.42). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла понад рік). У даному випадку, будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , суду не наведено. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача у належному позивачу будинку відсутні, вона не проживає у ньому з 2017 року, про що свідчить комісійний акт б/н від 20.09.2019 року, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також відсутні підстави для збереження за нею житла. У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки він, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належному йому будинку перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та задоволення поданого нею позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Оскільки позов обґрунтований, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України.

Outcome: approved