Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй, на підставі свідоцтва про право власності, належить ? частини нежитлового приміщення поз.101-104, площею 113,2 кв.м., що розташоване за адресою: м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 62. Інша ? частини вказаного приміщення належить відповідачу. 01.03.2017 року відповідач уклав з [PERSON] договір оренди ? частини нежитлового приміщення поз.101-104, що розташоване за адресою: м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 62. Позивач вважає, що вказаний договір оренди є недійсним, оскільки при його укладанні відповідач не отримав згоду позивача та не домовлявся з позивачем про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, і згода одного з подружжя є обовязковою. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2017 року відкрито провадження у справі а загальному порядку. 12.02.2018 року відповідач подав відзив на позов, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2016 року у справі №200/18579/16-ц за ним було визнано право особистої приватної власності на ? частину нежитлового приміщення поз.101-104 у будівлі торгово-комерційного призначення літ. Л-4 на І-му поверсі, загальною площею 226,4 кв.м., що розташоване за адресою м. Дніпро, вул.Січових Стрільців, буд.62. На момент укладення договору оренди від 01.03.2017 року вже спірне приміщення належало відповідачу на праві особистої приватної власності та згоди позивача на укладання договору оренди не вимагалось. На теперішній час за заявою відповідача у справі №200/18579/16-ц про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення суду від 12.12.2016 року скасовано та справу призначено до розгляду. Розгляд даної справи триває. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2018 року позов визначено розглядати в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Статтею 60 Сімейного Кодексу України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.67 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Судом встановлено, що позивачу, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.06.2009 року, належить ? частини нежитлового приміщення поз.101-104 у будівлі торговельно комерційного призначення літ.Л-4, загальною площею 226,4 кв.м. Рішенням Бабушкніського районного суду м.Дніпропетровська від 12.12.2016 року за відповідачем визнано право особистої приватної власності на ? частину нежитлового приміщення поз.101-104 у будівлі торгівельно комерційного призначення літ.Л-4 на І-му поверсі, загальною площею 226,4 кв.м., що розташоване за адресою: м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 62 на підставі ст.57 СК України. Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2017 року. 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення поз.101-104 у будівлі торговельно комерційного призначення літ.Л-4 на І-му поверсі, загальною площею 226,4 кв.м., що розташоване за адресою: м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 62. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На момент укладання спірного договору оренди, позивач та відповідач мали у спільній частковій власності по ? нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 62. Відповідно до\~ч.1.2\~ст.368\~ЦК України,\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З даної норми вбачається, що учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Так, за ст. 361 ЦК кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності. Отже, якщо інше не встановлено законом, учасники спільної часткової власності здійснюють свої права на засадах загальної згоди. Тому жоден з учасників самостійно не має права укладати правочини щодо спільного майна без згоди інших. Учасник спільної часткової власності, який має намір самостійно здійснювати усі правочини щодо своєї частки, має право вимагати її виділу у натурі. У відповідності до положень ст.364 ЦК України.\~ Згідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами, як співвласниками даного приміщення, не здійснювалось виділу в натурі цього приміщення у відповідності до їх часток у спільній частковій власності, щоб надавало можливість будь-якому співвласникові даного спірного приміщення укладати будь-які правочини без згоди на це іншого співвласника. Спірний договір оренди є укладеним з істотним порушенням норм чинного законодавства, оскільки між сторонами не було досягнуто згоди на укладання цього договору, як це передбачено положеннями ст.368 ЦК України, а тому права та інтереси позивача, як співвласника спірного приміщення, порушуються даним договором оренди від 01.03.2018 року, укладеним між відповідачем та [PERSON] Посилання відповідача у відзиві на позов, що в момент укладання договору оренди частина приміщення належала йому на праві особистої власності і згоди іншого співвласника при цьому не вимагалось, є хибним та таким, що не відповідає вимогам ЦК України при вчиненні правочинів з нерухомістю, яка знаходиться в спільній частковій власності у декількох співвласників. Отже, з огляду на викладене, є всі підстави вважати, що спірний договір оренди укладений з порушення норм ЦК України та такий правочин є недійсним. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 640 грн. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved