Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб з останнім, який зареєстрований 01 жовтня 1999 року в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1087, а також стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 10.07.2017 і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 жовтня 1999 року зареєстрований шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, сімейні відносини не підтримують з 2013 року, спільного господарства не ведуть. Продовження сімейних відносин неможливо, сімя розпалась та поновлена бути не може. Діти проживають разом з матірю, матеріальної допомоги батько дитини не надає. Позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час слухання справи належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки або слухання справи за його відсутністю не надав, у звязку з чим, суд зі згоди позивача, визнав доцільним слухати справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що з вищенаведених підстав подальше існування сімї позивача з [PERSON] не можливе, у звязку з чим, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Далі, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.7-8). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає із дітьми окремо та самостійно її виховує і утримує, відповідач із сімєю не проживає, матеріально допомоги не надає. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати неповнолітніх дітей, оскільки обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного та

Outcome: approved