Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить виселити [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування позову покликається на те, що вона володіє правом приватної власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею в цій частині будинку проживає, але не зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] . Крім цього, в цій частині будинку зареєстровані її син [PERSON] , дочка [PERSON] та внук [PERSON] . В останні роки проживання разом з відповідачем в одному будинку стало нестерпним, відповідач зловживає алкогольними напоями, постійно влаштовує сварки, вона зазнає від нього тілесних ушкоджень. Неодноразово відповідач розбивав двері та інвентар в будинку, своєю поведінкою принижує її перед сусідами та родичами. Їй неодноразово доводилось викликати міліцію, звертатися з письмовими заявами аби захиститись від його нападів, змушена ночувати на роботі або в знайомих, оскільки відповідач погрожує вбивством. 22 листопада 2014 року, відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку за місцем проживання в с. Рясне-Руське, завдав їй тілесні ушкодження. Яворівським РВ ГУ УМВС України у Львівській області за цим фактом було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України і скеровано на розгляд Яворівського районного суду. Під час судового розгляду справи відповідач свою вину у вчиненому визнав повністю, просив вибачення та запевнив суд, що більше не буде вчиняти протиправних дій. Вона повірила словам відповідача і подала заяву до суду, якою відмовилися від обвинувачення, на підстави чого 22.04.2015 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення. Відповідач на даний час своєї протиправної поведінки не змінив, 15.07.2015 року за місцем проживання знову влаштував сварку і завдав їй тілесні ушкодження, змушуючи її покидати будинок. В серпні 2015 року [PERSON] перебуваючи в стані сп`яніння знову влаштував сварки та намагався її побити, у зв`язку із чим змушена була втікати з власного будинку та проситися на ніч до знайомих. Таке приниження призвело до нервових зривів, погіршилось здоров`я. Відповідач не зареєстрований за місцем проживання з часу їхнього спільного проживання, не працює, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, участі не приймає. Враховуючи наведене просить позов задовольнити. Справа поступила в провадження судді Гоцка В.І. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади судді Яворівського районного суду Львівської області 21.12.2017 року цивільну повторно розподілено між суддями і передано судді [PERSON] . У зв`язку із закінченням судді Яворівського районного суду Львівської області [PERSON] повноважень першого періоду, на підставі розпорядження керівника апарату №234 від 28.02.2019 року цивільну справу повторно розподілено між суддями та передано судді Кондратьєвій Н.А. Ухвалою від 14.03.2019 року справу прийнято до провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона є власником будинку, відповідач є її колишнім чоловіком, у вказаному будинку ніколи зареєстрованим не був, однак постійно там проживає. Відповідач систематично порушує правила співжиття, зокрема застосовує фізичне насильство, ображає її та виганяє з будинку. Зазначила, що відповідач народився в с.Бердихів, там знаходиться його батьківська хата, де він і може проживати. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин, про розгляд справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4951975 від 05.10.2004 року на праві приватної спільної часткової власності належить 5/20 житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 10.03.1987 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Рясненської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за №9, [PERSON] подарував, а його дочка [PERSON] прийняла в дар половину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Рясно-Руське Яворівського району Львівської області та розташований на присадибній ділянці присадибних земель колгоспу «Нове життя». Відповідно до довідки про склад сім`ї №1539 від 14.09.2015 року, виданої Рясне-Руською сільською радою, до складу сім`ї [PERSON] (зареєстровані) входять: син [PERSON] , донька [PERSON] та онук [PERSON] . Відповідно до акту обстеження фактичного місця проживання №13 від 24.02.2020 року, складеного комісією Рясне-Руської сільської ради, [PERSON] , який проживає без реєстрації в [ADDRESS] , на час обстеження був присутній за вказаною адресою, зі слів сусідів [PERSON] вже багато років там проживає. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 21 травня 1988 року Рясненською сільською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис №07 - розірвано. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22.04.2015 року, кримінальне провадження № 12014140350001580 від 24 листопада 2014 року відносно [PERSON] про обвинувачення його у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Згідно із виписки із медичної карти амбулаторного хворого №9147 від 15.07.2015 року, [PERSON] встановлено діагноз: забій м`яких тканин правої скроневої ділянки. Згідно відповіді начальника Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області №245/01/64 від 22.01.2021 року, на звернення [PERSON] повідомлено, що за фактом вчинення колишнім чоловіком [PERSON] домашнього насильства, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Згідно відповіді начальника Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області №227/04/64 від 22.01.2021 року, на звернення [PERSON] повідомлено, що за заявою №227 від 08.01.2021 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та такий скеровано до суду. Згідно відповіді начальника Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області №4269 від 08.05.2018 року, щодо звернення [PERSON] від 26.04.2018 року, повідомлено, що [PERSON] була проведена індивідуально-профілактична бесіда щодо наслідків вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, попереджено, що в разі повторного вчинення ним неправомірних дій по відношенню до колишньої дружини його буде притягнуто до більш сурової міри покарання. Окрім цього [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 08.05.2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення 26.04.2018 року домашнього насильства відносно колишньої дружини [PERSON] , в ході якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 29.10.2019 року, встановлено наявність в діях [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактами вчинення 25.06.2019 року домашнього насильства відносно [PERSON] та сина [PERSON] , в ході якого висловлювався в їхню сторону нецензурними словами та за фактом вчинення 30.07.2019 року домашнього насильства відносно сина [PERSON] , в ході якого висловлювався в його сторону нецензурними словами. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 26.10.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення 15.10.2020 року домашнього насильства відносно своєї доньки, в ході якого висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 02.12.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактами вчинення 11.10.2020 року, 14.10.2020 року та 15.10.2020 року домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини [PERSON] та доньки [PERSON] , в ході якого висловлювався в їхню сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 24.02.2021 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за фактами вчинення 08.01.2021 року та 09.01.2021 року домашнього насильства відносно колишньої дружини [PERSON] , в ході якого висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст.157 ЖК України та ч.1 ст.116 ЖК України. За ст.157 ЖК України членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Для застосування правила цієї статті необхідна одночасна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мають на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Так, при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 Житлового кодексу Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, необхідно виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винної особи може відбутися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 305/1695/16-ц. Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено, що між сторонами по справі існують неприязні стосунки, відповідач [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини, доньки та сина, що свідчить про те, що останній систематично порушує правила співжиття, відповідач продовжуючи проживати в будинку позивача не змінив поведінки, продовжує порушувати правила співжиття, що створює неможливі умови для проживання в одному будинку, а вжиті до відповідача заходи попередження і громадського впливу не дали бажаних результатів. За таких обставин та доказів, суд, враховуючи інтереси власника житла та його мешканців, принцип розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а відтак, відповідача [PERSON] слід виселити із вищевказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved