Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати недійсним Кредитний договір №8/2007/840-К/866-Н від 27 березня 2007 року укладений між нею та відповідачем та визнати недійсним договір іпотеки №8/2007/840-К/1296-Н від 27 березня 2007 року укладений також між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (назву було змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №8/2007/840-К/866-Н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 162540,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим договором, строком до 20 березня 2027 року. Одночасно, 27 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (назву було змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») та [PERSON] було укладено договір іпотеки №8/2007/840-К/1296-Н. Позивач вважає, що вищевказаний Кредитний договір укладений під впливом обману та з порушенням норм діючого законодавства України, та є недійсним. Оскільки у березні 2007 року за пропозицією свого колишнього чоловіка [PERSON] задля вирішення житлового питання, вона оформила кредит для придбання квартири на своє ім'я. Однак позивач навіть не знала, що їй доведеться платити щомісяця відсотки за кредит та виконувати якісь зобов'язання. Договір іпотеки №8/2007/840-К/1296-Н від 27 березня 2007 року укладений між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (назву було змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») та [PERSON] позивач вважає, що не відповідає вимогам діючого цивільного законодавства України і підлягає, як правочин, визнанню недійсним. У зв'язку з чим позивач і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні посилаючись на їх безпідставність. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 27 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (назву було змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №8/2007/840-К/866-Н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 162 540,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим договором, строком до 20 березня 2027 року. Даний договір підписаний сторонами, що підтверджено під час розгляду справи. Одночасно, 27 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (назву було змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») та [PERSON] було укладено договір іпотеки №8/2007/840-К/1296-Н. Банк виконав свої зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Згідно п.1.2 договору, ціль кредиту - на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 27 березня 2007 року, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Судом встановлено, що 27.03.2007 року відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] /а.с.67,68/. Відповідно до п.1.3.1 договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49% річних. Згідно п. 1.1.4 договору, банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 20 березня 2027 року. Відповідно до п. 5.1 договору, у разі порушення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочки. У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору за кожен випадок (п. 5.2 договору). Згідно п. 8.5 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань (а. с. 13 - 16). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Кредитний договір, відповідно до ст.1054 ЦК України, являє собою правочин, укладений між двома або більше особами, відповідно до умов якого банк або інша фінансова особа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. У відповідності до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для з'ясування чи виконано підпис на Анкеті-заяві на отримання кредиту, на заяві про переказ готівки, на заяві про видачу готівки, на договорі страхування кредиту позивачем [PERSON] чи іншою особою. Проти задоволення даного клопотання заперечувала представник відповідача посилаючись на те, що предметом спору є визнання кредитного договору недійсним. Заслухавши думку сторін, судом відмовлено в задоволенні даного клопотання, оскільки позивачем було зазначено, що підписувала вона всі документи у нотаріуса під час оформлення договору, підпис на кредитному договорі дійсно її, грошей на придбання квартири вона не мала, однак підтвердила, що дійсно договір купівлі - продажу квартири оформлений саме на її ім'я, що також підтверджено матеріалами кредитної справи. Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. У відповідності до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір, відповідно до ст.1054 ЦК України, являє собою правочин, укладений між двома або більше особами, відповідно до умов якого банк або інша фінансова особа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, укладений між сторонами правочин є проявом волевиявлення сторін, котрі самі визначили умови договору, погодившись з ними шляхом підписання кредитного договору. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що при укладанні кредитного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми договору. Окрім того, на момент укладення спірного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Крім того, позивач підписав оспорюваний ним договір особисто, чим відповідно засвідчив та підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування банку. Дії позичальника з оскарження кредитного договору свідчать не тільки про посягання на моральні засади суспільства, які передбачають добросовісне здійснення прав та виконання взятих на себе обов'язків, а і про намагання перекласти відповідальність за свою неспроможність й далі виконувати умови кредитного договору на банк, який вчасно та належним чином виконав свої обов'язки за вказаним договором. Оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, суд вважає, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача та не відшкодовувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed