Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати наступне майно: диван «Фаворит». РТВ «Амбасадор» (тумба під телевізор), холодильник «АТLАNT», стабілізатор напруги LE 1200RS, телевізор LCD «Раnasoniс», дві батарейки VARTA до нього та стабілізатор напруги АVR 1200 спільною сумісною власністю подружжя; розподілити спільно нажите майно наступним чином: передати у власність позивача телевізор LCD «Раnasoniс», дві батарейки VARTA до нього та стабілізатор напруги АVR 1200 загальною вартістю 4769 гривень, у власності відповідача залишити диван «Фаворит» вартістю 4125 гривень та РТВ «Амбасадор» (тумба під телевізор) вартістю 285 гривень, холодильник «АТLАNT» та стабілізатор напруги LE 1200RS вартістю 4363,83 гривень, загальною вартістю 8773,83 гривень. Стягнути з відповідача на її користь половину різниці вартості залишеного йому майна в сумі 2002,41 гривень та половину вартості погашеної після розірвання шлюбу суми кредиту у розмірі 4064 гривень. Позов обґрунтовує наступним. З 26.09.2012 року по 28.03.2014 року сторони перебували у шлюбі. Під час шлюбу придбали наступне майно: диван «Фаворит» та РТВ «Амбасадор» вартістю 4303 гривень, що підтверджується товарним чеком від 14.10.2012 року; холодильник «АТLАNT» та стабілізатор напруги вартістю 4413 гривень, що підтверджується товарним чеком від 03.02.2013 року; телевізор LCD «Раnаsоnіс», дві батарейки VARTA до нього та стабілізатор напруги AVR 1200, вартістю 4769 гривень, що підтверджується товарним чеком від 03.02.2013 року. Після розірвання шлюбу зі спільно нажитого майна позивачу в користування не залишилося ніякого майна, оскільки чоловік їй повідомив, що все, що знаходиться у нього в будинку належить йому. В теперішній час відповідач не визнає той факт, що вищевказане майно придбано сторонами спільно під час шлюбу, вказуючи, що йому не відомо, куди доставлялося маймо, що придбане на ім'я позивача. Відповідно до талону на доставку ПАТ «Світ електроніки» доставка холодильника «АТLANT» придбаного 03.02.2013 року здійснювалася на ім'я [PERSON] на його адресу: [ADDRESS]. Згідно відповіді магазину «Дом мебели» на адвокатський запит від 30.05.2014 року, диван «Фаворит», РТВ «Амбасадор», придбані 14.10.2012 року [PERSON] були доставлені за адресою: [ADDRESS]. Під час шлюбу, а саме 20.12.2012 року сторони активізували кредитну картку позивачки, яка була видана їй на її дівоче прізвище «[PERSON]» за якою отримали кредитну лінію в розмірі 13200 гривень, що підтверджується звітом-рахунком за період з 20.12.2012 року по 12.03.2014 року. Кошти з кредитної картки ними були використані на сімейні потреби та в інтересах сім'ї, а тому зобов'язання по повернений, кредиту повинно виконуватися не тільки позивачем, а й відповідачем. Загальна сума заборгованості за кредитною лінією станом на 12.03.2014 року складала 8128,19 гривень. У травні 2014 року позивач повністю погасила заборгованість за кредитною лінією. Відповідач не визнає, що кредит було отримано позивачем під час шлюбу в інтересах сім'ї, стверджуючи про те. що кредитна картка оформлена на дівоче ім'я його колишньої дружини - [PERSON], що свідчить про те, що кредит отримано до укладення шлюбу, але це не відповідає дійсності, відповідно до довідки ОТП Банк від 22 травня 2014 року, договір про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток № [NUMBER] між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено 20.12.2012 року заборгованість за договором в теперішній час погашено, дію договору припинено. Договір укладено на дівоче прізвище позивача - [PERSON], так як вона до укладення шлюбу була клієнтом АТ «ОТП Банк», і не звернула увагу на те, що кредитну картку видано за раніше наданими нею паспортними даними на її дівоче прізвище. Відповідач в добровільному порядку розподілити спільне майно та повернути вартість погашеної суми кредиту після розірвання шлюбу позивачу відмовляється, тому позивач змушена звертатися до суду з позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила наступне. Твердження позивача про те, що за час шлюбних відносин у спільне користування було придбане спірне майно за кошти зняті з кредитної карти, яка оформлена на [PERSON], вважає надуманими, та такими, що суперечить дійсності. Як вбачається з самої позовної заяви: «... з чоловіком активізували кредитну карту позивачки, яка була видана їй на дівоче прізвище «[PERSON]», з чого можна зробити висновок про те, що кредитна картка у позивачки була у наявності ще до вступу з ним у шлюбні відносини. Даний факт також знаходить своє підтвердження у тому, що вказана кредитна картка була оформлена на її дівоче прізвище. Доводи позовної заяви про те, що договір укладено на дівоче прізвище позивача - [PERSON], так як вона до укладення шлюбу була клієнтом АТ «ОТП Банк», і не звернула увагу на те, що кредитну карту видано за раніше наданим нею паспортними даними на її дівоче прізвище, є необґрунтованими, нічим не підтвердженими та суперечать здоровому глузду. При отриманні кредиту, першочерговим документом, який вимагає банківська установа, є паспорт громадянина України, тобто банк у любому випадку повинен встановити особу, яка бажає відкрити кредитну лінію, незважаючи на те, чи була ця особа клієнтом банку в минулому. Окрім того, позивачка підписувала відповідний договір, де були зазначені її дані, тобто вона брала на себе відповідні зобов'язання позичальника, як [PERSON], із прізвищем, що було у позивачки до укладення шлюбу. Якби позивач отримувала вказаний кредит перебуваючи з ним у шлюбі, необхідна була б обов'язкова його згода, тобто його підпис також повинен був бути присутнім на кредитному договорі, оскільки в силу ч. 2 ст. 65 СК України, він міг би звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Даний кредитний договір виходить за межі дрібного побутового, про що добре відомо й банківській установі, яка надала кредит [PERSON] Довідка ОТП Банк від 22.05.2014 року № 203-05/064, яка додана до позову, не несе жодної інформації, що стосується предмету позову, оскільки в ній мова йде про відсутність заборгованості, зовсім іншої особи, та з іншими паспортними даними, а ніж у позивачки, а тому будь які посилання на вказаний документ, є необґрунтованими та безпідставними. Будь які зобов'язання, що виникли у позивачки до укладення зі мною шлюбу, стосуються тільки лише позивача, в тому числі і зобов'язання перед банківськими установами. Речі, які позивач бажає розподілити, як спільно нажите майно, вона придбала за вищевказані кредитні кошти, але при цьому вона вказує (зазначено в позові), що активізувала кредитну картку під час шлюбу, а саме 20.12.2012 року, проте, як вбачається з відповіді ФОП [PERSON] від 31.05.2014 року б/н (на адвокатський запит № 327 від 30.05.2014 року) та товарного чеку - зазначені меблі придбані у магазині 14.10.2012 року (тобто майже за два місяці до активації кредитної картки). Виписку операцій за картковим рахунком, потрібно вважати не належним, оскільки найменування операції не дає чіткого розуміння та співвідношення товарних чеків до кредитної карти. З даної виписки не можливо встановити на які саме потреби позивачка витрачала кошти, та за які товари розплачувалася позивач своєю кредитною картою. Вважає, що позивач не обґрунтувала належним чином, приналежність товарних чеків на придбання товарів до грошових коштів знятих з кредитної карти. Кредитну картку позивачка використовувала виключно в своїх особистих потребах, зі ним її активізацію не погоджувала, ніякої інформації стосовно кредитної картки йому не повідомляла, про її наявність він не знав. Кредитна картка належить позивачці, а отже всі доходи, які вона отримує внаслідок зняття грошових коштів, належать безпосередньо їй. Після одруження позивач переїхала жити до його будинку. Все необхідне для спільного проживання у будинку є, в тому числі: телевізор, холодильник, м'які меблі та інші необхідні у побуті речі. Даний факт підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 16.06.2014 року, фото таблицею. Речі, які позивачка вказала, як спільно нажите майно такими не є, оскільки речі позивач придбала для своєї матері та при розлученні та виїзді з житлового будинку забрала їх з собою. Він не має ніякого відношення, а ні до кредитних зобов'язань колишньої дружини, взятих нею до укладення шлюбу, а звідси і до майна, яке (зі слів позивача) було придбане за ці кредитні кошти, для її матері. Надання позивачем талону на доставку меблі тощо, на адресу де знаходиться його приватний будинок не може бути підтвердженням факт, знаходження на теперішній час цієї меблі в його будинку, адже деякі меблі позивач дійсно придбавала для своєї матері, окрім того, тривалий проміжок часу він змушений був перебувати на заробітках, в той час як [PERSON], знаходилася в його будинку сама, а тому, що вона замовляла, куди доставляла, і з якою метою, йому не відомо. Вимоги позивача щодо визнання майна спільною сумісною власністю та розподілення його між сторонами мають сенс, тільки тоді, коли позивач визнає, що спірне майно знаходиться у неї, і вона бажає віддати йому його частину, оскільки місцезнаходження зазначеного майна, йому не відоме. Про існування кредитної картки отриманої позивачем до укладення шлюбу, він не знав, зобов'язань з погашення кредитних коштів на себе не брав, зазначеними коштами ніколи не користувався. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених його представником. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила наступне. Вона працює кредитним спеціалістом ПАТ «ОТП Банк». Знайома зі сторонами вже давно, позивач є її кумою, була присутньою на свадьбі сторін. Після одруження сторони придбали холодильник «Атлант», телевізор «Panasonic», диван. За речі сплатили частково грошами, частково кредитними коштами. Підтвердила, що спірне майно знаходилось в будинку, в якому проживали сторони. Після розірвання шлюбу позивач нічого із спірного майна не забирала, все залишилось у відповідача. Раніше позивач купувала товари в кредит, потім отримала кредитну карту. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Підтримує дружні стосунки з позивачем. Після укладення шлюбу вони придбали нові речі - холодильник, диван, телевізор, тумбочку під телевізор. Позивач брала кредити та сплачувала їх. Все спірне майно знаходилось в будинку відповідача по [ADDRESS]. Вона була у сторін в гостях та бачила, що вони купували. Бувала у них раз у тиждень. Вона допомагала позивачу купувати меблі. В грудні 2014 року вона з позивачем заходили до будинку відповідача за особистими речами останньої, які були відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. Він працює керуючим магазину «Вікотек». 03.02.2013 року сторони купили в магазині холодильник «Атлант» та телевізор «Панасоник» 42 дюйми. Розрахувались грошами. Він це добре пам'ятає, бо надавав їм консультацію. Придбаний ними товар доставили на [ADDRESS] або [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. Він є троюрідним братом відповідача. Був на весіллі сторін. Вони купували побутову техніку, диван. Він був у них у гостях - «обмывал покупки». В теперішній час в будинку відповідача спірного майна не бачив. Залишився старий диван, а новий відсутній. Йому відомо, що кошти брали на майно з кредитної карти, а також відомо, що відповідач добре заробляє, бо працював у нього. Відповідач часто виїжджає на 1-2 місяці за межі м. Токмака по роботі. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Знайома зі сторонами 5-6 років. Відповідач працює - встановлює вікна. Часто відсутній в місті. Про купівлю спірного майна йому не відомо. Був у будинку сторін за місяць до їх розлучення. Бачив в будинку старий диван та холодильник, нового дивана та холодильника не бачив. Також бачив телевізор старої моделі. Коли сторони розлучались, позивач жила декілька днів в його будинку. Казала, що їй потрібен вантажний автомобіль, щоб вивезти речі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 26.09.2012 року по 28.03.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.2012 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.03.2014 року, поясненнями сторін. До шлюбу позивач мала прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Під час шлюбу позивач придбала наступне майно: диван «Фаворит» та РТВ «Амбасадор» вартістю 4303 гривень, що підтверджується товарним чеком магазину «Дом мебели» від 14.10.2012 року; холодильник «АТLАNT» та стабілізатор напруги вартістю 4413 гривень, що підтверджується товарним чеком ПАТ «Світ електроніки» від 03.02.2013 року; телевізор LCD «Раnаsоnіс», дві батарейки VARTA та стабілізатор напруги AVR 1200, вартістю 4769 гривень, що підтверджується товарним чеком ПАТ «Світ електроніки» від 03.02.2013 року. Суд визнає товарні чеки допустимими доказами, адже вони відповідають вимогам до розрахункових документів, встановленим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614. Набуте позивачем майно було доставлене за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповіддю магазину «Дом мебели» на адвокатський запит від 31.05.2014 року та талоном на доставку ПАТ «Світ електроніки» від 05.02.2013 року, показаннями свідка [PERSON] Відповідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Таким чином судом встановлено, що спірне майно придбане позивачем під час шлюбу, в інтересах подружжя і є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно довідки АТ «ОТП Банк» від 22 травня 2014 року № 203-05/004, договір про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток № [NUMBER] між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено 20.12.2012 року, під час шлюбу між сторонами. В теперішній час дію договору припинено, картковий рахунок закрито, кредитна картка повернута банку. Згідно звіту-розрахунку за період з 20.12.2012 по 12.03.2014 на рахунок [PERSON] № [NUMBER] надійшло 17150,00 грн., списано 25827,13 грн. Перша операція по рахунку проведена 25.02.2013 року. Загальна сума заборгованості за кредитною лінією 8128,19 грн. Згідно ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного манна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Суд дійшов висновку, що кредитний договір позивачем укладений в інтересах подружжя, за згодою відповідача, який не звертався до суду з позовом про визнання його не дійсним, що створює для відповідача обов'язки по сплаті заборгованості за кредитним договором в сумі 8128,19 грн. У відповідності до ст.ст. 58, 212 ЦПК України, суд не визнає належним доказом податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2013 рік, яка не містить інформації щодо предмета доказування. На підставі викладеного,

Outcome: approved