Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовними вимогами, які в процесі розгляду справи уточнила заявою від 03 березня 2016 року та просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 7974,07 гривень, інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 41113,88 гривень, а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2010 року, яке набрало законної сили, задоволено частково позов її чоловіка [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вирішено стягнути з останнього борг по борговій розписці від 01 січня 2005 року у розмірі 47580,0 гривень, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01 січня 2007 року по 29 березня 2010 року у розмірі 4634,13 гривень та 1011,64 гривень судових витрат. 12 травня 2013 року її чоловік помер і ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28 березня 2014 року замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме замінено стягувача [PERSON] на [PERSON], як спадкоємця. На виконання рішення суду від 29 березня 2010 року відповідачем було сплачено лише 4723,02 гривень і в подальшому 29 січня 2016 року 38502,75 гривень, 02 лютого 2016 року 9583,30 гривень. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, а тому просить стягнути з останнього на її користь три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 7974,07 гривень, інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 41113,88 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з аналогічних мотивів, просять позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях та пояснив, що на сьогоднішній день ним повністю виконано рішення суду від 29 березня 2010 року, що підтверджується постановою державного виконавця від 10 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження. Також зазначив, що кошти від [PERSON] ним було отримано як директором ТзОВ «Аптека № 45». Він діяв виключно в інтересах Товариства, позику брало підприємство, а не він особисто, тому позивачу слід звернутися з позовом до позичальника, тобто до ТзОВ «Аптека № 45». Крім того, просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5), рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2010 року, яке набрало законної сили, задоволено частково позов [PERSON] (чоловіка позивача) до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вирішено стягнути з останнього борг по борговій розписці від 01 січня 2005 року у розмірі 47580,0 гривень, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01 січня 2007 року по 29 березня 2010 року у розмірі 4634,13 гривень та 1011,64 гривень судових витрат. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 21 червня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 19907078. [PERSON] помер 12 травня 2013 року і позивач, як дружина, успадкувала усе його майно відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 2014 року. На цей час рішення суду від 29 березня 2010 року відповідачем не було виконано. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28 березня 2014 року (а.с.8), замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме замінено стягувача [PERSON] на [PERSON], як спадкоємця. При виконанні рішення Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2010 року. Судом встановлено, що відповідачем виконано рішення суду від 29 березня 2010 року, що підтверджується постановою державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ [PERSON] про закінчення виконавчого провадження від 10 лютого 2016 року (а.с.38-40). Тим самим відповідач визнав те, що ним було отримано від [PERSON] позику у розмірі 6 000 доларів США, що в еквіваленті становить 47580,0 гривень. У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні відповідач зазначив, що отримав кошти як директор ТзОВ «Аптека № 45», а не особисто, тому позивачу слід звернутися з позовом до Товариства, як до фактичного позичальника, однак такі доводи відповідача жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а навпаки спростовані і підтверджені рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2010 року. Крім цього, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про застосування судом спливу позовної давності, оскільки відповідачем рішення суду від 29 березня 2010 року було виконано лише 02 лютого 2016 року, що підтверджується постановою державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ [PERSON] про закінчення виконавчого провадження від 10 лютого 2016 року. Таким чином, провівши відповідний розрахунок суми, яка підлягає до стягнення, враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач [PERSON] отримавши у борг грошові кошти, не виконав свої зобов'язання у строки визначені договором, тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 7974,07 гривень, інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 41113,88 гривень, а всього у розмірі 49087,95 гривень. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог покласти на відповідача.

Outcome: approved