Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що 18.10.2015 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики в простій письмовій формі, відповідно до якого відповідач отримала від неї в борг грошові кошти в розмірі 7724,00 грн., про що був складений відповідний договір у вигляді розписки, яка власноручно підписана відповідачем в присутності двох свідків [PERSON], [PERSON] На теперішній час відповідач, в порушення зобов'язань, не повернула грошові кошти. Просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 7724,00 грн., судові витрати в розмірі 551, 21 грн., послуги адвоката в розмірі 1000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, за участю її представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 18.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача в борг грошові кошти в розмірі 7724,00 грн., які відповідач повинен був повернути в строк до 01.04.2016 р. [PERSON] власноручно підписана розписка в присутності двох свідків [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав позику, але не виконав свої обов'язки за договором. Враховуючи що відповідачем до теперішнього часу сума боргу не повернута, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг позики в розмірі 7724,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з надання послуг правової допомоги та судового збору. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, стягуються з відповідача на його користь пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 551,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат на послуги адвоката суд вважає в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч.ч.1 та 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правову допомогу були надані Договір доручення про надання правової допомоги від 27.04.2016 р., укладений між адвокатом Зінченко Б.Б. та [PERSON] та довідка про отримання винагороди у розмірі 1000 грн. Згідно роз»яснень пунктів 47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України(Рішення від 16 листопада 2000 р. № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 р. № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 р. № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивачем не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, а тому підстави для задоволення вимог [PERSON] про компенсацію витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: partial