Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] є батьком їх спільної дитини: [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. На протязі останнього часу відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, що є його прямим обов`язком. Згідно розрахунків позивача, з урахуванням наявних на даний час рівня цін на продукти харчування, в тому числі і дитячих, необхідності придбання для дитини одягу, взуття, ліків тощо, вона вважає, що для мінімального забезпечення дитини необхідно не менше ј частини в мічяць з його доходу. Позивач просить суд стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач звернулася до суду із заявою, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] являються батьками дитини - сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1-2 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач довідки про свої доходи суду не надав. Статтею 7 СК України встановлено, що «дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість , яких надана Верховною Радою України», але дитина сторін по вині відповідача не має можливості реалізувати в повній мірі своє право. При цьому не встановлено, хто в більшому розмірі повинен утримувати той з батьків, з яким проживає дитина або той, який має більший розмір доходів; законодавцем встановлено , що батьки зобов`язані утримувати дитину без врахування даних обставин. Дані обставини враховуються, згідно статті 182 СК України, тільки судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Крім того, частиною 2 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 21 серпня 2019 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дітей з 21 серпня 2019 року. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за позовами про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд покладає обов`язок зі сплати судового збору у сумі 768,40 гривень на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved