Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який до смерті проживав в будинку [ADDRESS], що побудував у 1968 році, разом з її матір'ю [PERSON]. Батько заповіту не залишив, після його смерті, спадкоємцями першої черги за законом були її мати [PERSON], вона та її сестра [PERSON] Проживаючи на день смерті з батьком, вона та мати прийняли спадщину фактичними діями, тому заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали. ЇЇ сестра [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. [INFO] померла її мати - [PERSON], після її смерті ніхто заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подав. [INFO] померла її сестра - [PERSON]. Діти сестри [PERSON] та [PERSON] заяв до нотконтори про прийняття спадщини після смерті матері не подавали, майнових претензій до спадкового майна, а саме вказаного будинку, не мають. Бажаючи отримати свідоцтво про право власності на будинок, звернулась до нотаріуса, однак отримала відмову, оскільки, документ, який посвідчує право власності на будинок, відсутній, тож змушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але надала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд розглядати справу без її участі. Представник Знам'янської Другої селищної ради Кіровоградської області у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень не надав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, будучи допитаними в порядку виконання судового доручення, позовні вимоги визнали в повному обсязі, просять справу розглядати за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] (а.с.14), за життя побудував будинок [ADDRESS], однак не ввів його в експлуатацію (а.с.13), 24 березня 2015 року, на вказаний будинок виготовлено технічний паспорт (а.с.16-19). [PERSON] померла [INFO] (а.с.15). [PERSON] померла [INFO] (а.с.6). [PERSON] народилась [INFO], в свідоцтві про її народження батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8), надані свідоцтва про реєстрацію шлюбу та відповідні зміни прізвища (а.с.7,9,10,11,12) підтверджують зміну родового прізвища позивача «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно довідки Знам'янської Другої селищної ради від 30 березня 2015 року (а.с.42) на день смерті [PERSON], який помер [INFO], він був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з ним були зареєстровані та проживали дружина - [PERSON], яка померла [INFO], донька - [PERSON], яка проживає і по теперішній час, онук -[PERSON], який проживає і по теперішній час. З заявами про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] звернулись його доньки [PERSON] (а.с.38) та [PERSON] (а.с.39). 08 травня 2015 року позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано (а.с.20). Згідно зі ст.174 ЦПК України, у разу визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Із норми ст.1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Переважне право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. За законом особа приймає спадщину лише в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз'яснення нотаріуса, позивач не зможе прийняти спадщину у вигляді нерухомого майна у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. У зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не звертався до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно; інші спадкоємці після смерті [PERSON], не бажають приймати спадщину і проти задоволення позову не заперечують, а також в зв'язку з неможливістю іншим способом вирішити спірне питання, суд вважає необхідним за позивачем визнати право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в судовому порядку. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1216, 1218, 1220 ЦК України та

Outcome: approved