Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Туреччини та Арабської Республіки Єгипет, малолітнього [PERSON], [INFO], в супроводі матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], в період з 29 вересня по 30 листопада 2018 року на строк 15 календарних днів з метою оздоровлення та відпочинку; надати дозвіл [PERSON], без згоди батька [PERSON], на оформлення документів для тимчасового виїзду малолітнього [PERSON] за межі України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. 18.03.2010 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 16.03.2011 ухвалою Краснолуцького міського суду Луганської області затверджено мирову угоду, відповідно до якої місце проживання неповнолітньої дитини визнано за позивачем. З часу розірвання шлюбу по теперішній час син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час вона разом з сином, як внутрішньо переміщені особи, проживають в м. Херсон. Протягом декількох років після розлучення позивачем неодноразово здійснювались спроби вивезти сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, культурного і духовного збагачення на нетривалий період часу, проте відповідач щоразу необґрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів на виїзд дитини за кордон у супроводі позивача без законних та допустимих підстав. Крім того у сина проблеми з зором, які безпечно та за помірну ціну можна лікувати лише в Ізраїлі або в Автономній Республіці Крим, про що відповідачу відомо, але він чинить перешкоди, ускладнюючи процес виїзду за кордон на нетривалий період без мети постійного проживання за межами України. Позивач вважає, що така позиція відповідача, як батька, є такою, що шкодить інтересам [PERSON] та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини. На даний час позивач має намір поїхати разом з сином до Арабської Республіки Єгипет та Республіки Туреччина без згоди відповідача з метою оздоровлення, відпочинку та культурного збагачення дитини. 13 серпня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 29 серпня 2018 року. 29 серпня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 13 вересня 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», відзив не надавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 18 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №788, де батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ухвали Краснолуцького міського суду Луганської області про затвердження мирової угоди від 16.03.2011, неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], буде проживати з [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, позивач та її малолітній син [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №6523000095 від 06.11.2014. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини за кордон України, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд дитини за межі кордону України, мету поїздки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Туреччина та Арабської Республіки Єгипет малолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], в період з 29 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно п. п. 4, 7 підпункту 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 року №152 (в редакції від 16 листопада 2016 р. N 1001), паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років; оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків. У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Як випливає з вищезазначеної норми Порядку, згода відповідача також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду малолітнього сина [PERSON] за кордон. Аналізуючи зазначені законодавчі та нормативні акти, можна зробити висновок про те, що позивачу необхідно надати дозвіл на оформлення необхідних проїзних документів для тимчасового виїзду та в'їзду або супроводу неповнолітньої дитини. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон без згоди батька та на оформлення документів для виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон без згоди його батька. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved