Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та утримання дружини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2017 року. Від спільного подружнього проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком неповнолітніх дітей, котрий належної матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не приймає участі у їх вихованні. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 900 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також просить стягувати з відповідача в її користь на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі по 1050 грн., починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною 3-х річного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 900 грн. щомісячно на кожну дитину і до ними повноліття. Додатково пояснив, що на даний час не працює, не отримує дохід, а також сплачує моральну шкоду за рішенням Волинського апеляційного суду, а тому не має змоги надавати позивачу на її утримання аліменти. Просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони з 16.03.2017 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, котрий зареєстрований Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Враховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , котрий зобов`язаний утримувати їх, а також беручи до уваги, що він повністю визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними і підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із аналізу даної норми встановлено, що стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина здійснюється виключно у випадку, якщо чоловік має змогу надавати таку матеріальну допомогу. На обґрунтування доводів про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, відповідач покликався на ту обставину, що він не працює, не отримує доходів, а також сплачує кошти в порядку примусового виконання вироку суду. Із дослідженої судом довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС від 14.02.2020 року №2964/17.18.21 встановлено, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №156/577/17 від 10.01.2017 року виданого Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] моральної шкоди на загальну суму понад 350 000,00 грн. Станом на 14.02.2020 року за даним виконавчим провадженням із [PERSON] стягнуто 17 388, 10 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. У даних спірних правовідносинах обов`язок довести змогу відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини покладається на позивача. Однак на судовий розгляд справи позивач не надала суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, котрі підтверджували б, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживають діти та спростовували б доводи відповідача про неможливість надання такої допомоги. У матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу дійти висновку про можливість відповідача надавати кошти на утримання позивача до досягнення дітьми трьох років. Таким чином, позивач не довела, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дітьми трьох років у розмірі 1050 грн., чи у іншому розмірі. Оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку слід відмовити за недоведеністю. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial