Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому зазначає, що вона з відповідачем з 21 квітня 2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . З квітня 2009 року по сьогоднішній день вона з відповідачем проживають окремо один від одного, дитина проживає зх. нею. Відповідач ухиляється від своїх обов`язків по утриманню дитини. Тому просить суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до з досягнення дитиною повноліття; [PERSON] на її утримання до досягнення малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в якому зазначає, що він з відповідачем познайомився в 2016 році в м. Кривий Ріг. На той час він проживав у місті Львові та згодом в 2017 році переїхав в м. Київ. Зустрічі з відповідачем мали мінливий характер, разом вони не проживали, спільного побути не мали. 31.12.20107 року відповідач повідомила, що вона вагітна і він є батьком дитини. В 21.04.2018 року він з відповідачем уклали шлюб, та [INFO] народилась дитина. На неодноразові його прохання переїхати до нього в м. Київ відповідач відмовлялась. Тому просить суд виключити запис про його батьківство як батька дитини [PERSON] з актового запису № 711 від 22 серпня 2018 року, зареєстрованого у Заводському районному у м. Кам?янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою суду 25 листопада 2019 р. відкрито провадження по справі. 21 лютого 2020 р. прийняти зустрічний позов до розгляду. 20 березня 2020 р. ухвалою суду за клопотанням представника відповідача призначена судово - генетичну експертизу. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, але в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Так, як вбачається з висновку експерта № 477 ДЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.03.2020 р. була проведено молекулярно - генетичне дослідження щодо батьківства [PERSON] , [INFO] , по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , результатом експертизи є те, що [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999 % (а.с.80-83). Виходячи з вище наведеного та враховуючи висновок експерта, а також те, що відповідач інших доказів на обґрунтування своїх вимог не надав, суд приходить до висновку, що зустрічні вимоги не підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.9). Як вбачається з матеріалів позову, а саме з свідоцтва про народження батьком дитини - [PERSON] , [INFO] зазначений [PERSON] (а.с.4). Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивача [PERSON] та те, що відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у підлягають задоволенню щодо стягнення аліментів на утримання дитини на користь позивача. Згідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи вищезазначене та те, що позивач не працює знаходиться в декретній відпустці, а тому вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, підлягають задоволенню Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved