Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до Чугуївського міського суду з позовом до [PERSON], в якості третьої особи зазначивши: Чугуївський районний відділ Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що [PERSON] який більше одного року не проживає за вищевказаною адресою втратив право на користування цим житлом. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у квартирі створює перешкоду у здійсненні позивачем права власності на майно, у зв'язку з чим вона обмежена в праві володіння та розпорядження своїм майном в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач до зали судових засідань не з'явився, про місце та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення судового засідання не подавав. Представник третьої особи до зали судових засідань також не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Спираючись на наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 22 травня 2007 року ДП «Житловик» Кочетоцького ДВУЖКГ, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 8). Окрім позивача у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою № 2/21 від 19.07.2014 р. наданою Чугуївським РВ ГУДМС України в Харківській області. (а.с. 15). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2006 року по 2013 рік проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Факт не проживання відповідача за місцем його реєстрації підтверджується показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] Зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що з 2006 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та у 2011 році вони переїхали до будинку [ADDRESS], де проживали разом до липня 2013 року. (а.с. 23). Свідок [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним вище, та пояснила, що після того як [PERSON] захворіла вони з [PERSON] розійшлись. Наразі місце проживання останнього не відоме, у квартирі за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не проживає з 2011 року. (а.с.24). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано жодних доказів підтверджуючих його проживання за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З ч. 1 ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Виходячи з положень ч.2 ст. 64 ЖК Української РСР [PERSON] був членом сім'ї позивача, оскільки з 2006 по 2013 рік вони проживали разом та вели спільне господарство. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Отже, з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад встановлений ч. 2 ст. 405 строк не проживає у [ADDRESS], що є підставою для визнання його таким що втратив право користування цим приміщенням.

Outcome: approved