Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить стягнути з відповідача на його користь 35000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, внаслідок нещасного випадку на виробництві. Свої вимоги мотивує наступним. З 21.09.1992р. він працював на підземних роботах у відокремлених підрозділах ДП «Львіввугілля» та 04.10.2014р. був звільнений по стану здоров'я, оскільки отримав трудове каліцтво внаслідок нещасного випадку на виробництві. Ушкодження здоров'я призвело до втрати 40% втрати працездатності. Крім того, йому встановлено ІІІ групу інвалідності. В результаті наступних переоглядів йому встановлено 50% працездатності. Він неодноразово звертався за медичною допомогою. Внаслідок отриманих травм йому завдано моральної шкоди, яка проявилася у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, змушений постійно лікуватися, порушено нормальні умови його життя, він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, змушений вести малорухомий спосіб життя тощо. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив, що за останні роки ціни виросли. А розмір пенсії залишився незмінним. Таким чином, його матеріальний стан на сьогоднішній день суттєво погіршився. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та надав суду пояснення, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не визнала Подав заперечення проти позову наступного змісту. Висновком МСЕК не встановлено факту наявності моральної шкоди чи стресу, позивачем не зазначено з чого він виходив при визначенні розміру відшкодування тощо. З огляду на те, що позивач не надала жодних доказів спричинення їй підприємством моральної шкоди, вважає позов безпідставним. Звертає увагу, що позивач був ознайомлений та погодився з наявністю шкідливих та небезпечних факторів на робочому місці, наслідками їх впливу на здоров'я, а також своїми правами та компенсаціями за роботу в таких умовах. Крім того, просить застосувати трьохмісячний строк позовної давності. Представник 3-ї особи Вандзьо О.Б. в судовому засіданні позов вважає безпідставним. Зазначила, що нещасний випадок на виробництві стався частково і з вини позивача. Крім того, Фондом соціального страхування виплачується відшкодування витрат, понесених на лікування, однак, позивач з цим питанням не звертався. Жодного разу право на оздоровлення (санатоно-курортне лікування) не скористався. Вислухавши сторони та представника 3-ї особи, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1997 року, право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно з 21.09.1992р. по 28.09.2004р. працював у підземних умовах на шахтах ДП «Львіввугілля» та звільнений у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі стану здоров'я, що стверджується витягом з трудової книжки. З акта №22 від 15.05.2004р. вбачається, що внаслідок нещасного випадку (падіння породи), позивач отримав забій грудної клітки зліва, забій лопатки, забійну рану челюсті з пошкодженням зубів. Даний випадок зумовлено незадовільним технічним станом виробничого середовища та нвиконанням позивачем вимог інструкції з охорони праці. Згідно виписок з актів №019488 від 23.09.2004р., №022080 від 23.10.2007р., №029086 від 01.11.2013р. та №109722 від 31.10.2013р., позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатнотсі внаслідок трудового каліцтва. Також, комісією рекомендовано санаторно курортне лікування. З витягів з медичної картки вбачається, що позивач систематично, з моменту отримання ушкодження здоров'я перебував на стаціонарному лікуванні, внаслідок спричинених йому травм. З вищезазначеного вбачається, що позивач потребує постійного лікування, внаслідок травм, отриманих на виробництві. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо необхідності застосування трьохмісячного строку позовної давності, оскільки згідно із ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути відшкодування моральної шкоди на користь позивача, оскільки в судовому засіданні доведено, що така шкода завдана останньому підприємством під час виконання трудових обов'язків. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує те, що позивач на момент працевлаштування був попереджений та чітко усвідомлював шкідливість умов праці у шахті та вплив даних умов на його здоров'я, ознайомлений з правами на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Також, суд приймає до уваги і той факт, що нещасний випадок у шахті стався також і з вини позивача. Крім того, слід врахувати і те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати джерелом збагачення для позивача. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: partial