Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона є донькою [PERSON]. За життя її батьки рано розлучилися і [PERSON] залишилася проживати разом з матір'ю. Батько мало приділяв уваги доньці, до 1996 року вони взагалі не спілкувалися. Надалі, після випадкової зустрічі, [PERSON] залишив доньці свої координати, запросив приїхати до нього, вони стали спілкуватися, проте спільних інтересів не мали, теплі стосунки між батьком та донькою так і не склалися. [INFO] [PERSON] помер. Його дружина - відповідач у справі, не сплатила рахунки по його похованню, тож всі ці витрати довелося сплатити [PERSON] Одразу після поховання відповідач обіцяла відшкодувати позивачу всі пов'язані з ними витрати, проте так цього і не зробила. При цьому, вона звернулася до приватного нотаріуса Білозерського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка на підставі заповіту. Зважаючи на те, що відповідач у справі є єдиним спадкоємцем після [PERSON], позивач просила суд стягнути з неї на свою користь понесені витрати на поховання в сумі 9758 гр. та понесені судові витрати. Позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, додатково вказали, що у зв'язку з тим, що [PERSON] заповітом фактично було усунуто від спадкування, то позивач є «іншою особою» в розумінні положень ст. 1232 ЦК України. Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що відповідач не спростовує факт того, що вона сплачувала не всі рахунки, пов'язані з похованням її чоловіка, але хто саме оплачував ритуальні послуги та поминальний обід їй не відомо. Вказав, що на його думку, накладна та рахунок офіціанта не є належними доказами понесених позивачем витрат. Крім того, організація поминального обіду не є витратами на поховання (за положеннями Закону України «Про поховання та похоронну справу»). Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2017 року було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на майно [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS], співмірно із заявленими вимогами в розмірі 9758,00 грн. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2017 року було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та заборонено [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] вчиняти певні дії, а саме: відчужувати належне їй нерухоме майно співмірно із заявленими вимогами в розмірі 9758,00 грн. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про смерть серії [NUMBER] позивач є донькою [PERSON], який помер [INFO]. З накладної б/н від 11.02.2017 року, для поховання [PERSON] витрати на ритуальні послуги склали 6358,00 грн. Відповідно до рахунку офіціанта від 13.02.2017 року, витрати на поминальний обід склали 3400,00 грн. З показів свідка [PERSON] вбачається, що його дружина [PERSON] дійсно понесла вказані в накладній та рахунку офіціанта витрати, але зі згоди та за домовленістю з відповідачкою. Згідно розрахунку судових витрат, при розгляді даної справи позивачем було понесені витрати на загальну суму 2128,20 грн., які складаються з наступного: -судовий збір за звернення до суду з позовною заявою - 640,00 грн. (квитанція АТ «Ощадбанк» № 23 від 17.08.2017 року; -судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову від 19.09.2017 року - 320,00 грн. (квитанція № 0.0.851692555.1 від 18.09.2017 року); -судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову від 21.09.2017 року - 320,00 грн. (квитанція № 0.0.854269099.1 від 20.09.2017 року); -оплата юридичної допомоги - 500,00 грн. (квитанція Херсонського ОУ АТ «Ощадбанк» № 12 від 15.11.2017 року про оплату юридичних послуг Адвокатському об'єднанню Юридична консультація Дніпровського району); -оплата КП Херсонське БТІ Херсонської обласної ради відповіді на запит адвоката - 322,36 грн. (квитанція ПАТ «Приватбанк» № 237 від 20.09.2017 року); -комісія банку - 25,84 грн. З матеріалів спадкової справи № 13/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] єдина, хто звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого. При цьому, в матеріалах спадкової справи наявний заповіт покійного на ім'я відповідача у справі. Статтею 1232 ЦК визначено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зі змісту ст. 7 ЦК України вбачається, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Аналізуючи заперечення представника відповідача щодо того, що поминальний обід не є витратами на поховання в розумінні положень Закону України «Про поховання та похоронну справу» № 1102-IV від 10 липня 2003 року, суд бере до уваги те, що вказаний Закон визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності спрямованої на поховання померлих саме органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, а також суб'єктами господарювання. При цьому, зважаючи на те, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються після смерті людини, суд дійшов висновку, що до витрат, пов'язаних із похованням, можуть бути включені й витрати на проведення церковного обряду, поминального обіду, встановлення надгробку, огорожі, тощо. Такі витрати, з урахуванням положень ст. 1232 ЦК України, оцінюються як такі, що підлягають відшкодуванню за умови їх «розумності». На оцінку «розумності» можуть впливати місцеві та релігійні традиції, соціальний статус померлого, розмір спадщини, фактори етично-морального характеру, тощо. Таким чином, суд дійшов висновку, що включення позивачем до витрат на поховання [PERSON] поминального обіду, який був проведений за місцевими традиціями та звичаями, є обґрунтованим, та таким, що відповідає нормам закону. Вивчивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін та покази свідка, зважаючи на те, що відповідач є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] та зобов'язана відшкодувати розумні витрати, які були зроблені на поховання спадкодавця та склалися з ритуальних послуг і проведення поминального обіду, тож позов [PERSON], як особи, яка здійснила поховання власним коштом, підлягає задоволення у повному обсязі. Крім того, суд вважає допустимими та належними доказами накладну від 11.02.2017 року та рахунок офіціанта від 13.02.2017 року, як підтвердження понесених позивачем витрат на поховання батька та квитанції № 23 від 17.08.2017 року, № 0.0.851692555.1 від 18.09.2017 року, № 0.0.854269099.1 від 20.09.2017 року, № 12 від 15.11.2017 року та № 237 від 20.09.2017 року, як підтвердження понесених позивачем судових витрат. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved