Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори [PERSON] 04.09.2000 року та зареєстрованого в Ірпінському МБТІ 04.10.2000 року, їй, на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Червоноармійська № 227. З отриманням у власність житлового будинку № 227 по вулиці Червоноармійській в смт. Гостомель Київської області, у її користування перейшла земельна ділянка за цією ж адресою. Таким чином, починаючи з вересня 2000 року вона використовує земельну ділянку за адресою: смт. Гостомель, вул. Червоноармійська, 227 для обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що належать їй на праві власності. На сьогоднішній день вона вирішила приватизувати земельну ділянку, що перебуває у її користуванні 15 років, для чого 17.03.2015 року звернулася з відповідною заявою до Гостомельської селищної ради Київської області. Однак, з відповіді Гостомельського селищного голови за № 900 від 17.03.2015 року їй стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Гостомельської селищної ради № 101 від 14 квітня 2000 року земельна ділянка площею 0,1500 га по вулиці Червоноармійській в селищі Гостомель Київської області була передана у приватну власність попередньому власнику будинку - [PERSON], після чого був виготовлений державний акт № 682 від 22.10.2000 року. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Гостомельської ради від 14 квітня 2000 року № 101, та виданого на його підставі державного акту на право приватної власності на землю, вказане рішення приймалось виконавчим комітетом до укладення [PERSON] договору дарування житлового будинку. Між тим, Державний акт на право приватної власності на землю був виданий 22 листопада 2000 року на імя [PERSON], в той час коли власником житлового будинку, для обслуговування якого він був виданий, вже являлась вона, [PERSON]. Тому, даний державний акт не відповідає вимогам закону, оскільки на час його виготовлення та видачі, [PERSON] не являвся власником даного житлового будинку. На даний час вона позбавлена можливості вирішити питання про приватизацію земельної ділянки, що перебуває у її користуванні, оскільки Держаний акт на неї вже виготовлений на іншу особу, яка не являється власником житлового будинку, що розташований на цій земельній ділянці. Позивач просить визнати недійсним державний акт на право власності на землю [PERSON] ІІІ-КВ № 088890 на земельну ділянку площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: смт. Гостомель, вул. Червоноармійська, 227, виданий на імя [PERSON] 22 листопада 2000 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 682. Представники позивача [PERSON]В та [PERSON]М у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник Гостомельської селищної ради у судовому засіданні позовні вимоги визнала пояснивши,що після укладання договору дарування будинку у 2000р до позивача відповідно до ст.. 120 ЗК України в редакції 1990р перейшло право користування земельною ділянкою,закріпленою за будинком.Поскільки державний акт на право власності на землю був виданий [PERSON]І уже після посвідчення договору дарування,то даний державний акт необхідно визнати недійсним. Представник відповідача [PERSON]І-Прилипко у судовому засіданні позов визнав,не заперечував проти його задоволення. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори [PERSON] 04.09.2000 року та зареєстрованого в Ірпінському МБТІ 04.10.2000 року, позивачці на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Червоноармійська № 227. Викладені обставини підтверджуються договором дарування від 04.09.2000 року, зареєстрованим у реєстрі за №2-2769 та технічним паспортом на будинок. Також у судовому засіданні було встановлено,що позивач вирішила приватизувати земельну ділянку, для чого 17.03.2015 року вернулася з відповідною заявою до Гостомельської селищної ради Київської області. Як вбачається з відповіді Гостомельського селищного голови за № 900 від 17.03.2015 року що рішенням виконавчого комітету Гостомельської селищної ради № 101 від 14 квітня 2000 року земельна ділянка площею 0,1500 га по вулиці Червоноармійській в селищі Гостомель Київської області була передана у приватну власність попередньому власнику будинку - [PERSON], після чого був виготовлений державний акт № 682 від 22.11.2000 року. Викладені обставини підтверджуються заявою позивача до Гостомельської селищної ради від 17.03.2015 року та листом Гостомельського селищного голови від 17.03.2015 року за № 900. Згідно вимог ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття у власність житлового будинку, якщо жилий будинок, будівлі або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих саме умовах, у тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Як вбачається із копії договору дарування будинку ,за будинком закріплена земельна ділянка площею 0,1500 га. Враховуючи викладене, отримавши у власність житловий будинок з надвірними будівлями до позивача перейшло право користування земельною ділянкою за адресою: смт. Гостомель, вул. Червоноармійська, 227 на тих саме умовах, і в тому саме обсязі що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки с визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Гостомельської ради від 14 квітня 2000 року № 101, та виданого на його підставі державного акту на право приватної власності на землю, вказане рішення приймалось виконавчим комітетом до укладення [PERSON] договору дарування житлового будинку. Однак, Державний акт на право приватної власності на землю був виданий 22 листопада 2000 року на імя [PERSON], в той час коли власником житлового будинку, для обслуговування якого він був виданий, вже являлась позивач по справі , [PERSON]. Тому даний державний акт не відповідає вимогам закону, оскільки на час його виготовлення та видачі, [PERSON] не являвся власником даного житлового будинку. Викладені обставини підтверджуються рішенням виконавчого комітету Гостомельської селищної ради № 101 від 14.04.2000 року; архівним витягом Додатку до рішення від 04.03.2015 року № 05-17/П-94; державним актом на право приватної власності на землю від 22.11.2000 року.. Положенням ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації громадянами. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної Ради за місцем знаходження земельної ділянки. Даною нормою визначено право кожного громадянина, у користуванні якого є відповідна земельна ділянка, здійснити її приватизацію. Поскільки на час отримання державного акту № 682 від 22.11.2000 р відповідач [PERSON]І уже не був власником будинку №227 по вул..Червоноармійській в смт.Гостомель,цільове призначення земельної ділянки за адресою: смт. Гостомель, вул. Червоноармійська, 227 для обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд,суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та визнати недійсним державний акт на право власності на землю [PERSON] 111-КВ № 088890 на земельну ділянку пл..0,1500га,що знаходиться за адресою смт.Гостомель,вул..Червоноармійська 227,виданий на ім.»я [PERSON] 22 листопада 2000р,зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 682. На підставі ст.. 120 ЗК України (в редакції 1990р),ст.116,118,125,152,158 ЗК України,

Outcome: approved