Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, в якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду) укладений 26 вересня 2013 року між нею та відповідачем, зареєстрований 26 вересня 2013 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] за №886; повернути у первісний стан та відновити право власності [PERSON] на будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Мануільського, 2, кадастровий номер земельної ділянки 1223285000:02:021:0211, призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площа 0,1226 га; зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні будинком [PERSON] шляхом виселення [PERSON], як тимчасового жильця, із жилого приміщення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Мануільського, 2- без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 вересня 2013 року між сторонами укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до п.1,2 якого, позивач передала у власність відповідачу, а відповідач прийняв від позивача у власність будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Мануільського, 2, кадастровий номер земельної ділянки 1223285000:02:021:0211, призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площа 0,1226 га, взамін чого відповідач зобовязався забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічного утримання на умовах, встановлених даним договором. Впродовж дії договору довічного утримання відповідач порушив умови договору, жодним чином не утримував позивача, належного догляду їй не надавав, фінансової (матеріальної) та моральної підтримки не здійснював, належний медичний догляд не забезпечував, що змусило позивача звернутися із позовом до суду. Відповідач станом на день звернення з позовом разом із своєю дружиною проживає у будинку позивача, чинить позивачу перешкоди у її праві користуванні та розпорядженні майном, не бажає звільнити її приміщення. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в заяві. Доповнили позов тим, що під час проживання відповідач створював умови, які порушували звичайний стан проживання позивача, не надавав належного догляду позивачу, як хворій особі, не забезпечував харчування позивача продуктами, що їй дозволені, як хворій особі, внаслідок чого вона була змушена звернутися за допомогою до сторонніх осіб. Крім того, проживаючи в будинку відповідач без її згоди почав здійснювати ремонт будинку, що негативно відобразилось на життєвому укладі позивача. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, вказуючи на його безпідставність. Зазначили, що укладений договір виконувався позивачем належним чином. Відповідач створив позивачу належні умови існування, придбавав продукти харчування, забезпечував догляд. На вимогу позивача надавав останній грошові кошти для поїздок до лікарів, придбавав ліки, залучав медичних працівників. Під час дії договору, користувався житловим приміщенням, відчужуваним за договором та за згодою позивача почав проводити поліпшення будинку. Вів облік витрат на утримання позивача, однак зберігав документи, що підтверджують витрати частково. Внаслідок суперечок, що почалися між його дружиною та позивачем, ставлення позивача до нього в вересні 2014 року був змушений виїхати з відчужуваного за договором будинку, жодного разу не створював перешкоди позивачу у користуванні будинком. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON], яка проживає поруч з позивачем та яка показала, що знала про наявність договору довічного утримання, укладеного між позивачем та відповідачем. навесні 2013 року до неї звернулась позивач із проханням надання їй допомоги в належному харчуванні, на що вона зголосилась, готуючи позивачу їжу. Свідок [PERSON] показала, що є онукою позивача. Восени 2013 року позивач телефоном повідомила їй про недотримання відповідачем договору довічного утримання шляхом не надання належного догляду та не залучення медичних працівників. Впродовж дії договору позивач неодноразово скаржилась їй на відповідача. Також, внаслідок ненадання допомоги відповідачем в залученні медичних працівників, вона була змушена самостійно відвозити позивача в лікарню. Свідок [PERSON] повідомила, що будучи працівником органу соціального захисту відвідувала позивача за місцем її проживання та зі слів позивача чула про не дотримання відповідачем умов договору довічного утримання. В жовтні 2014 року на звернення позивача приїхала до будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Мануільського, 2 з метою перевірки умов проживання позивача та встановила незадовільні санітарно-гігієнічні умови проживання позивача. Свідок [PERSON] повідомила, що є дружиною відповідача. Після укладення договору довічного утримання вона разом із відповідачем переїхала до будинку, що належав позивачу та допомагала відповідачу в наданні догляду та утримання відповідачу. Позивачу придбавались продукти харчування та медикаменти з урахуванням стану її здоров`я, здійснювався догляд за умовами проживання, залучались фахівці в галузі медицини. На прохання позивача відповідач надавав останній грошові кошти. Позивач мала вільний та безперешкодний доступ до місця зберігання продуктів та увесь час могла отримати чи замовити певну їжу. Із дозволу позивача відповідач почав облаштовувати будинок позивача санітарним вузлом. Здійснив приєднання приміщення позивача до водопостачання. З вересня 2014 року, позивач, будучи незадоволеною умовами догляду почала сварки, що змусило її та відповідача змінити місце проживання. Свідок [PERSON], син відповідача, підтвердив обставини щодо належного виконання договору довічного утримання відповідачем. Свідок [PERSON] показала, що під час відвідування нею місця проживання позивача бачила, що відповідач надавав належний догляд та харчування позивачу, ведення відповідачем городництва та садівництва на прилеглій до будинку земельній ділянці. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне. 26 вересня 2013 року між [PERSON] (Відчужувач) та [PERSON] (Набувач) укладено договір довічного утримання (догляду). Договір зареєстровано приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] за №886, накладено заборону відчуження нерухомого майна в реєстрі за № 887, 888. Відповідно до п.1,2 Договору довічного утримання (надалі - Договір), Відчужувач передала у власність Набувачеві, а Набувач прийняв від Відчужувача у власність будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Мануільського, 2, кадастровий номер земельної ділянки 1223285000:02:021:0211, призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площа 0,1226 га, взамін чого Набувач зобовязався забезпечувати Відчужувача утриманням та доглядом довічного утримання на умовах, встановлених даним договором. Згідно з пунктом 7 Договору, Набувач зобов`язався надавати Відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). За згодою Сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується Відчужувачу Набувачем складає 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок на місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом. Догляд (опікування), що надаються Відчужувачу Набувачеві включає в себе: · забезпечення Відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами і лікарськими засобами; · надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); · оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, повязаних з проживанням в зазначеній квартирі Відчужувача; · надання будь-якої іншої допомоги; · вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення Відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо. До обовязків Набувача також входить виконання додаткових доручень Відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом. Набувач зобовязаний безкоштовно забезпечувати Відчужувача житлом у будинку, який йому передано за даним договором, довічно. для проживання Відчужувачу надається весь будинок, який є предметом Договору. Сторони визнали, свідки підтвердили, що під час укладання договору відповідач був обізнаний про особливості здоров`я та харчування позивача. Матеріалами справи підтверджено, що впродовж дії Договору довічного утримання відповідач здійснював оплату комунальних послуг будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Мануільського, 2 /а.с.40-49/. придбавав продукти харчування та побутові засоби, медичні препарати /а.с.52-57, 59-60, 61-69, 71, 73-85, 87, 89, 93, 98, 99, 103/, надавав позивачу грошові кошти для проїзду до інших населених пунктів /а.с.69, 88/, оплачував послуги зв`язку /а.с.62, 69, 87/. 18 лютого 2014 року надав грошову допомогу в розмірі 500,00 грн. для проїзду до іншого населеного пункту /а.с.68/. Також відповідач придбав будівельні матеріали та сантехніку для облаштування житлового приміщення /а.с.57-59, 61, 66, 70, 71, 72/. Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Водночас, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням п.7 Договору, відповідачем доведено належними доказами забезпечення позивача доглядом (опікуванням), передбаченим умовами договору. Водночас, доказів щомісячного надання позивачу матеріального забезпечення в розмірі 1000 гривень 00 копійок з урахуванням індексації матеріали справи не містять, в той час, як умовами договору чітко визначено надання як догляду окремо, так і матеріального забезпечення, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання. При цьому, оцінюючи пояснення відповідача в частині відсутності його вини у не належному виконанні договору через відмову позивача в отриманні догляду та забезпечення після вересня 2014 року, суд виходить з того, що підставою для розірвання договору довічного утримання за п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України є невиконання або неналежне виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання. При цьому для притягнення набувача до відповідальності необхідними елементами складу цивільного правопорушення будуть: наявність заподіяної відчужувачеві шкоди, протиправність дій набувача, що виявляється у невиконанні чи неналежному виконанні договору; причинний зв'язок між двома вказаними елементами. Тобто в даному випадку для розірвання договору наявність вини набувача у невиконанні чи неналежному виконанні його умов не є обов'язковою. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування права власності на нерухоме майно набувача та повернення нерухомого майна у право власності відчужувача. Відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. В даному випадку відповідач з моменту укладення договору набула право власності на спірну квартиру, оскільки виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною як укладення договору не пов'язано. Таким чином, відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України, суд вважає за необхідне скасувати право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку та повернути вказане нерухоме майно у право власність позивача. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном з огляду на те, що як визнали сторони так і підтверджено показаннями свідків, відповідач разом із родиною залишив спірне житлове приміщення у вересні 2014 року, внаслідок чого суду не доведено створення перешкод позивачу у володінні та розпорядженні житловим приміщенням та необхідності його виселення. Розглядаючи питання щодо судових витрат суд виходить з положень ст.88 ЦПК України та того, що позивача звільнено від сплати судового збору, внаслідок чого судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Outcome: partial