Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 10.06.2009 було припинено право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS], присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 80\~000 грн. грошової компенсації вартості частки у спірній квартирі. На виконання рішення суду стягувачу виданий виконавчий лист, який предявлено до виконання у Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ. Через відсутність в резолютивній частині рішення вказівки на визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартиру, яка належала [PERSON], остання позбавлена можливості зареєструвати в установленому законодавством порядку своє право на дану частку, хоча і сплачує грошову компенсацію за неї. Однак, рішення суду на даний час не виконане, оскільки стягувач [PERSON] відмовляється від одержання присуджених коштів, які сплачуються позивачем через ДВС. Проте останній наполягає, у звязку із невиконанням рішення суду в повному обсязі, звернути стягнення на квартиру від частки на яку він відмовився. Відтак, вважає, що з неї не може стягуватися грошова компенсація за майно, права власності на яке вона за рішенням суду не набула. За таких обставин, виконавчий лист підлягає до визнання таким, що не підлягає виконанню. А тому просить, визнати виконавчий лист №2-1976/09 від 14.07.2009 виданий на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 10.06.2009, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав викладених в ньому. Суду пояснив, що в резолютивній частині рішення суду не зазначено, що право власності на частку [PERSON] набула [PERSON] Питання про визнання за його довірителькою права власності на належну [PERSON] частку судом не вирішувалось. А тому, виконавча служба не має права стягувати компенсацію за дану частку. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнали, вважали позов безпідставним. В судовому засіданні зазначали, що вимоги заявлені в позові не відповідають вимогам чинного процесуального законодавства. Жодних визначених в законі підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не зазначено. Позивач повинна була звернути до суду із заявою в порядку ст. 369 ЦПК України, а не з позовною заявою. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. При вирішенні позову підтримала вимоги позивача, оскільки [PERSON] не повинна сплачувати грошову компенсацію за майно, яке їй не присуджено рішенням суду, а власником частки квартири залишається [PERSON] Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий ВДВС в м. Луцьку ГТУЮ у Волинській області в судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав викладених в письмових поясненнях (а.с.56-58). В задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.06.2009 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Луцької міської ради про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності, яке набрало законної сили, позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 80\~000 грн. грошової компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]; припинено право власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 9,10). 14.07.2009 Луцьким міськрайонним судом на підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист № 2-1976/09 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 80\~000 грн. грошової компенсації за його частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 8), який було предявлено до виконання в Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області 14.07.2009. В той же день було відкрито виконавче провадження. 27.10.2010 актом опису та арешту серії АА №971951 описано та накладено арешт на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 29.03.2011 складено акт опису й арешту майна серії АА №965576, а саме частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Волинської області від 23.08.2016 визначено, що частка боржника [PERSON] у квартирі [ADDRESS] становить 1/3. З пояснень судовому засіданні представника ДВС вбачається, що у виконавчому провадженні звертається стягнення на ту 1/3 частку квартири, що належала боржнику [PERSON] ще до ухвалення рішення суду від 10.06.2009. Однак це звернення стягнення не можна виконати, бо в квартирі зареєстрована малолітня дитина. Боржник [PERSON] щомісячно сплачує платежі на виконання рішення суду, однак стягував [PERSON] не приймає виконання, не надає рахунку, на який слід перераховувати кошти. З матеріалів справи та пояснень наданих в судовому засіданні сторонами, судом встановлено, що при розгляді справи судом про припинення права власності на частку [PERSON] та присудження йому грошової компенсації її вартості, як і в подальшому шляхом заявлення окремого позову вимога по визнання права власності за нею на 1/3 частину квартири [PERSON] не ставилася. Твердження позивача, що виконавчий лист не підлягає виконанню суд оцінює критично виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можливо поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обовязок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобовязань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої ЦК. Так, зобовязання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження; припинення зобовязань переданням відступного; зарахуванням, за домовленістю сторін; прощенням боргу; неможливістю виконання. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково по рішенню, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дублікату; предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на предявлення цього листа до виконання. Позивач в мотивації позову не покликається на жодну із вищезазначених правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і такі підстави не були встановлені в ході судового розгляду справи. Твердження сторони позивача про те, що за не присуджену частку не можуть стягуватися кошти, як про підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суперечить принципам обовязковості, остаточності та виконуваності судового рішення. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено як матеріально-правових так і процесуально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та, крім того, порушено порядок звернення з такими вимогами, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed