Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить суд визначити місце проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , з [PERSON] за адресою її реєстрації, а саме: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 травня 2019 року. В шлюбі у них народились діти - [PERSON] та [PERSON] . Після винесеного рішення суду від 02.05.2019 року про розірвання шлюбу - діти залишилася проживати разом з матір`ю, однак на виконання ухвали від 15.10.2020 якою було витребувано від виконкому Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, висновок щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою реєстрації: [ADDRESS] яким - комісія з питань захисту прав дитини 29.10.2020 року вирішила: вважати неможливим визначити місце проживання дітей з одним з батьків, оскільки відсутні документи яки визначають думку батька з даного питання і підтверджують наявність предмету спору між батьками з вищевикладеного питання. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. На даний час діти проживають разом з позивачем, Позивач, відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку. Позивач у судовому засіданні пояснила що визначити місце проживання дітей розам з нею їй потрібно для безперешкодного виїзду за кордон, оскільки відповідач постійно на території України не проживає тому вона позбавлена можливості іншим шляхом отримати дозвіл на вивіз дітей за кордон. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу (як орган опіки та піклування) проти задоволення позовної заяви не заперечувала. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач з відповідачем по справі перебували у шлюбі, який було розірвано згідно рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02.05.2019. В шлюбі у позивача та відповідача народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після винесеного рішення суду від 02.05.2019 року про розірвання шлюбу - діти залишилася проживати разом з матір`ю. Ухвалою від 15.10.2020 було витребувано від виконкому Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, висновок щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою реєстрації: [ADDRESS] яким - комісія з питань захисту прав дитини 29.10.2020 року вирішила: вважати неможливим визначити місце проживання дітей з одним з батьків, оскільки відсутні документи, які визначають думку батька з даного питання і підтверджують наявність предмету спору між батьками з вищевикладеного питання. 20.12.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій він зазначає що надає згоду на те, щоб діти проживали з матір`ю, та й діти хочуть проживати з позивачкою. Відповідачу відомо, що служба у справах дітей прийняла рішення про неможливість визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскільки відсутня думка батька. Зазначає що у відповідача немає належних умов для проживання дітей, та він дуже часто знаходиться за межами України на заробітках і тому вважає, що дітям буде краще з позивачем. Визначення місця проживання дітей з матір`ю. після ухвалення рішення судом дасть їй можливість вивозити дітей за кордон. Статтею 29 ч.3 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст.ст.150,151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Вони зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вони зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважити дитину. Згідно ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 161 СК України, визначено, якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Задовольняючи позовні вимоги матері дітей про визначення місця проживання дітей, суд враховує, що позивачем створені всі умови для нормального розвитку, освіти та їх виховання, матеріально побутові умови за місцем проживання позивача відповідають вимогам житлового приміщення, містять все необхідне для проживання, розвитку та виховання неповнолітньої дитини. Судові витрати позивач залишає за собою, про що зазначила в позовній заявці, а тому розподіл судових витрат не здійснюється. На підставі ч. 2 ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved