Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи тим, що вона з 22.07.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04.10.2016 року було розірвано. Від шлюбу народилися діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. За згодою обох батьків діти проживають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні. У звязку з наведеним просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.08.2018 року і до повноліття дитини. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2019 року по справі відкрито провадження та розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження від 07.02.2019 року та матеріали позовної заяви з додатками, на адресу суду відзив не надійшов. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2005 року, який було розірвано 04.10.2016 рішенням Херсонського міського суду Херсонської області. Згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ №017100, виданого 08.12.2005 року Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом №681. Згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ №145568, виданого 02.08.2012 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом №721. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №293464, виданого 07.07.2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, після укладення шлюбу [PERSON] змінено прізвище на «Шеваненкова», що підтверджується актовим записом №1561. [PERSON], [INFO] не перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги в Управлінні праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради, як багатодітна родина, посвідчення багатодітної сімї не видавалося, що підтверджується довідкою УПСЗП Корабельної районної у м. Херсоні раді від 07.06.2018 за вих.. №1467/26. Відповідач належним чином матеріально дітей не утримує, участі у їх вихованні та розвитку не приймає. Статтею 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Частинами 1, 2 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ст.. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вивчивши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, однак з моменту звернення до суду, як то передбачено діючим законодавством. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмір 768,40 грн.

Outcome: partial