Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що відповідач, як батько їх неповнолітнього сина не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, який перебуває на повному її утриманні, хоча є працездатним, не інвалідом. Також позивач вказала, що відповідач [PERSON] , згідно виконавчого листа має інші аліментні зобов`язання щодо утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка народилась від шлюбу з третьою особою по справі. 31.07.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач зазначені документи отримав заздалегідь, однак у визначений йому строк, відзиву, заперечень на позов або інших клопотань суду не подав. Третя особа [PERSON] до суду подала письмову заяву у якій вказала, що заперечення проти позову [PERSON] відсутні. Окрім цього подала до суду належно завірену копію рішення суду від 22.07.2010 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з належно завіреної копії свідоцтва про народження, сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному утриманні позивачки. В той же час, відповідач [PERSON] добровільно жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча це є його обов`язком, окрім того, є працездатним. На підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 22.07.2010, яке набрало законної сили, з відповідача на користь [PERSON] , щомісячно стягуються аліменти на утримання спільної неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні такого розміру аліментів суд виходить із того, що відповідач сплачує аліменти ще на одну свою неповнолітню дочку [PERSON] , в розмірі 1/4 частини його заробітку, проте має також обов`язок за законом утримувати свого малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до положень частини 1 статі 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача [PERSON] , суд приймає до уваги той факт, що максимальний розмір аліментів, які підлягають відрахуванню з боржника відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006). Враховуючи викладене, а також той факт, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітнього сина, хоча зобов`язаний утримувати останнього до його повноліття, має фінансові можливості для такого утримання, однак вже має аліментні зобов`язання, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і щомісячного стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial