Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], вказуючи, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] В зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач - [PERSON], який є її родичем. Проте відповідач - [PERSON] з жовтня 2008 року в зазначеному будинку не проживає. В зв'язку з його реєстрацією у зазначеному будинку вона не може оформити субсидію. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад десять років без поважних причин. У зв'язку з чим, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, за місцем реєстрації, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не надав. За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Позивачу [PERSON], на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 10.11.1995 року, реєстровий № 3903 (а.с.5-11). Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищезазначеному будинку з 22.10.2008 року, що підтверджується копією домової книги (а.с.10-11) та довідкою Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №1205 від 18.09.2018. За наданими позивачем доказами, відповідач з жовтня 2008 року за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується Актом про не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Внаслідок того, що відповідач є зареєстрованим у зазначеному житловому будинку, але не проживає, позивач не має можливості в повній мірі реалізовувати свої права вільного володіння, розпорядження та користування належним йому житловим будинком. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідач понад рік без поважної причини не проживає за місцем реєстрації. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає за зареєстрованою адресою проживання: [ADDRESS], понад рік, а тому, він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved