Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 30.03.2015 року та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 926,11 грн. в рахунок інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання, а також 25322,90 грн. в рахунок відсотків за користування грошима. А також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати за сплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 29.12.2005 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу в позику 350 доларів США строком на 3 місяці, тобто з 29.12.2005 року по 29.03.2006 року, зі сплатою щомісяця 10 відсотків від суми боргу, які відповідач зобов'язувався сплачувати щомісяця до 29 числа. 01.03.2006 року вона передала відповідачу в позику ще 100 доларів США, строком на 1 місяць, тобто з 01.03.2006 року по 29.03.2006 року, зі сплатою відсотків. Посилалася на те, що відповідач зобов'язання за договорами позики не виконав, у зв'язку з чим, заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2006 року на її користь з позивача було стягнуто суму боргу в гривневому еквіваленті - 2272 грн., а рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2011 року з відповідача на її користь стягнуто компенсація з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 06.10.2006 року по 01.03.2011 року - 1935,34 грн., а також судові витрати по справі. Стверджувала, що відповідач до цього часу не виконав своїх зобов'язань за договорами позики, борг не сплатив, рішення суду залишаються невиконаними, у зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача відсотки за користування коштами за період з 06.10.2006 року по 30.03.2015 року в розмірі 25322,90 грн., а також інфляційні втрати за період з 01.03.2011 року по 01.03.2015 року в розмірі 926,11 грн. Позивач до суду не з'явилася. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] до суду не з'явився, але подав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, при цьому уточнив позовні вимоги в частині періоду за який варто стягнути 10 відсотків від суми боргу за користування грошима з 06.10.2006 року по 14.05.2015 року та просив справу розглянути за його відсутності (а.с.17, 50). Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується довідкою адресного бюро про зареєстроване місце проживання боржника: [ADDRESS] (а.с. 43), довідкою Христофорівської селищної ради Криворізького району (а.с. 46), згідно якої [PERSON] дійсно зареєстрований за вказаною адресою, але за нею не проживає та поштовими повідомленнями надісланими за вказаною адресою, які повернулися до суду без вручення адресату (а.с. 42, 45). Частина 5 ст. 74 ЦПК України визначає, що судові повістки фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилаються за адресою їх місця проживання чи місцем перебування, яка зареєстрована у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручено їм належним чином. Оскільки відповідач будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 50), тому суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого позивач передала відповідачу 350 доларів США на строк 3 місяці, зі сплатою 10 % щомісяця до 29 числа, а відповідач прийняв вказані кошти та зобов'язався повернути їх у строк до 29.03.2015 року зі сплатою відсотків, що підтверджується змістом розписки (а.с. 49). 01.03.2006 року позивач передала відповідачу в позику 100 доларів США зі сплатою відсотків за користування позикою, а відповідач прийняв вказані кошти та зобов'язався їх повернути в строк до 29.03.2006 року зі сплатою відсотків за користування, що підтверджується розпискою (а.с. 48). Факт існування між сторонами договірних відносин позики на підставі вказаних розписок встановлено рішеннями Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2006 року та від 18.08.2011 року, які набрали законної сили (а.с.6, 7-8), та відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. У зв'язку з вище викладеним суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини - позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вживала заходів для примусового виконання рішень Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2006 року та від 18.08.2011 року, але на даний час рішення суду не виконані, борг не стягнуто, що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження та листом начальника юстиції у Дніпропетровській області від 11.01.2014 року (а.с. 25-38). Оскільки до цього часу відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, договором позики між сторонами визначено відсотки за користування коштами в розмірі 10 % щомісяця, а сума боргу в гривневому еквіваленті визначена рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2006 року (справа № 2/490/2006) - 2272 грн., то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 23 515,20 грн.. в рахунок відсотків за користування коштами за період з 06.10.2006 року по 14.05.2015 року, згідно слідуючого розрахунку: 2272 грн. (сума боргу) х 10% (відсоток за договором) = 227,20 грн. х 103,5 місяці періоду користування коштами в межах заявлених вимог (3 місяці 2006 року (жовтень-грудень) + 96 місяців за період з 01.01.2007 року по 31.12.2014 року + 4,5 місяці за період з 01.01.2015 року по 14.05.2015 року) = 23515,20 грн. Що стосується вимог позивача про нарахування відсотків за користування позикою за березень 2015 року виходячи з суми боргу в перерахунку гривні до долару США є безпідставними, а відповідно такими, що не підлягають задоволенню, оскільки сума боргу [PERSON] перед [PERSON] визначена в гривневому еквіваленті згідно рішення суду від 26.09.2006 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Оскільки розмір основної суми боргу [PERSON] перед [PERSON] за вказаними договорами позики визначено в розмірі 2272 грн. (а.с. 6), а інфляційні витрати відповідно до ст. 625 ЦК України нараховуються саме на суму боргу, тому є безпідставними вимоги позивача про індексування суми боргу виходячи із суми 2463 грн., яка окрім боргу включає і судові витрати. Втрати позивача від інфляції, згідно зі с. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003 року зі змінами, склали 895,17 грн., згідно слідуючого розрахунку: 2272 грн. (сума боргу) Х 39,4 (1,394 добуток індексів інфляції в періоді заборгованості Х100 -100) величину приросту індексу споживчих цін/100 З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 24410,37грн. в рахунок погашення відсотків за договором позики за період з 06.10.2006 року по 14.05.2015 року та інфляційних втрат за період з 01.03.2011 року по 01.03.2015 року. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір на суму 262,49 грн. (а.с. 1, 20), який враховуючи часткове задоволення позовних вимог, в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеної частини вимог в розмірі 244,10 грн. (262,49 грн. сума сплаченого судового збору х 92,99 % задоволених вимог/100) Відсоток задоволених вимог = 24410,37 грн. розмір задоволених вимог х100 %/ 26249 грн. сума заявлених вимог.

Outcome: partial