Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON] працювала у сільському господарстві і отримала у власність земельну ділянку площею 3,12 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серії [NUMBER] від 17 січня 2002 року на території Староталалаївської сільської ради Талалаївського району. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, спадкоємцем був її син [PERSON], який прийняв спадщину, так як проживав на день відкриття спадщини разом із спадкодавцем. Але спадщину належним чином не оформив, так як помер [INFO] року. після його смерті спадкоємицею була його дружина - позивач [PERSON] яка прийняла спадщину, так як проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Але позивач не може належним чином оформити спадщину у вигляді успадкованої її чоловіком після смерті матері земельної ділянки в нотаріальному порядку, так як спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, а правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] - був виданий 17 січня 2002 року, тобто після смерті спадкодавця. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,12 га згідно державного акту серії [NUMBER] від 17.01.2002 року на території Староталалаївської сільської ради Талалаївського району в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, успадковану ним після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В судове засідання по справі позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Представник відповідача - Староталалаївської сільської ради - в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Представники третіх осіб - відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, Талалаївської РДА - в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представників, у вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини - спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року у віці 75 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.10.1999 року (а.с.11). Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року у віці 55 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2002 р. (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] від 06.09.1971 року [PERSON] народився [INFO] року, в графі «Мати» зазначено [PERSON] (російською мовою) (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.02.1973 року [PERSON] і [PERSON] 02 лютого 1973 року уклали шлюб, після укладення шлюбу прізвище дружині присвоєно [PERSON] (а.с.13). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 17.01.2002 року, згідно з якими [PERSON] на підставі рішення Сильченківської сільської ради від 26 липня 2001 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 3,12 га в межах згідно з планом (а.с.14-14 зв.). Рішенням 7 сесії Сильченківської сільської ради від 06 липня 2016 року «Про перейменування назви Сильченківської сільської ради Талалаївського району» зазначену сільську раду було перейменовано в Староталалаївську (а.с.17). Згідно довідки Староталалаївської сільської ради № 364 від 26.04.2018 року [PERSON] до дня смерті [INFO] року проживала та була зареєстрована по [ADDRESS]. Разом з нею на день смерті проживали та були зареєстровані її син [PERSON], онук [PERSON] та невістка [PERSON] (а.с.16). Листом державного нотаріуса Прилуцької районної ДНК від 31.10.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на успадковану ним після смерті матері [PERSON] земельну ділянку площею 3,12 га , оскільки [PERSON] померла [INFO] року, а правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю виданий 17 січня 2002 року, тобто після смерті спадкодавця, що суперечить нормам діючого цивільного законодавства (а.с.15). Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не заводились, що підтверджується повідомленнями Прилуцької районної ДНК від 18.12.2018 року (а.с.41-42). Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Для отримання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) необхідно здійснити наступні дії: 1. Власнику земельної частки (паю) необхідно звернутися до місцевої ради (у разі якщо земельна знаходиться в межах населеного пункту) або до районної державної адміністрації (якщо земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту) із заявою про виділення земельного паю в натурі. До заяви обов'язково необхідно додати сертифікат на право власності на земельну частку (пай). 2. Місцева рада або районна державна адміністрація розглядає заяву та ухвалює рішення про надання дозволу про відведення земельної ділянки і видання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. 3. Власник сертифіката замовляє землевпорядній організації розробку технічної документації для передачі земельного паю в приватну власність та виконання комплексу землевпорядних робіт з виділення земельної ділянки на місцевості. Технічну документацію розробляє землевпорядна організація, яка має відповідну ліцензію. 4. Після розробки документації, встановлення меж ділянки в натурі та закріплення їх межовими знаками власник земельної частки (паю) отримує державний акт на право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок оформлення державних актів направо власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) визначено в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Згідно п. «г» ч. 1ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в т. ч., шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст.1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК україни право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] померли до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України, а саме до 01 січня 2004 року, тому суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу 1963 року. Системний аналіз положень Розділ V11 «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК УРСР. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону. Згідно роз'яснення Вищого Спеціалізованого Суді із розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування п. 3.5. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). У постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 336/149/17, провадження № 61-3567св18, зазначається про те, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право на земельну частку (пай) та почала процес заміни сертифікату на державний акт для оформлення права власності. Але поскільки як було встановлено в ході судового розгляду, цей процес довготривалий і займає не один рік, тому за життя вона не встигла отримати належно оформлений державний акт на право власності на землю, який було оформлено тільки у 2002 році. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку згідно вимог законодавства, що діяли на момент виникнення такого права, а саме коли розпочала довготривалу процедуру обміну сертифікату на державний акт, але враховуючи похилий вік за життя не встигла отримати правовстановлюючий документ. Її син - [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, так як проживав разом з нею на момент відкриття спадщини, але не встиг її оформити належним чином, поскільки сам помер у 2002 році, але успадкована після смерті матері земельна ділянка увійшла до складу спадщини. Зазначена земельна ділянка в порядку спадкування перейшла до позивача [PERSON] після його смерті, оскільки позивач проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини і набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцю [PERSON], включно з правом на земельну ділянку, що належала його матері, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved