Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20.10.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефелем Д.С., зареєстрований у реєстрі №1300. Вимоги позову мотивує тим, що 20.10.2016 уклала договір довічного утримання (догляду), вважаючи, що за таким договором буде надаватися догляд за позивачем, оскільки не має можливості самостійно піклуватися про себе через старчу немічність та хвороби, за що передала у власність відповідачу свою квартиру [ADDRESS] . Під час обговорення умов договору позивач звертала увагу представника відповідача, що вимушена укласти такий договір саме через похилий вік, стан здоров`я, що потребує стороннього догляду та допомогу, в тому числі прибирання житла, прання, готування їжі, купівлі харчів та ліків, сплати комунальних послуг тощо. Позивач була переконана, що саме таку допомогу отримає після укладання договору довічного утримання. Між тим, з часу укладання договору позивач не отримала жодного виду догляду, а наприкінці листопада 2016 дізналася, що умовами договору не передбачений обов`язок відповідача забезпечувати саме доглядом довічно. У тексті оскаржуваного договору не відображено обов`язки набувача та позивачу про це не повідомлялось, текст договору не перекладений на мову, яку позивач розуміє, оскільки є громадянкою Литви та володіє російською мовою. Договір позивачем особисто не прочитаний, т.я. страждає на захворювання обох очей, перебуває на обліку з 2012 у поліклініці з діагнозом - вікритокутова глаукома останнього ступеня, вікова макулярна дегенерація, вікова катаракта через що позивач дуже погано бачить, фактично не читає. Далі, позивач зазначає, що відповідач зобов`язався лише фінансово утримувати, в чому [PERSON] не має потреби, т.я. отримує пенсію достатнього розміру. Відповідно до умов договору, відповідач нібито передала позивачу первинний платіж в сумі 50000грн., однак таких грошей остання не отримувала, оскільки був наданий договір доручення від 20.10.2016, згідно якого позивач передала ці 50000грн. на розрахунки за договором про виконання послуг та за внесення оплати від імені позивача за інші платні послуги. Отже, позивач вважає, що оспорюваний договір не відповідає внутрішній волі, оскільки помилялась щодо умов договору. З боку відповідача надійшли письмові заперечення, якими відповідач позовні вимоги не визнає як надумані та безпідставні, вважає, що договір довічного утримання від 20.10.2016 укладено відповідно до вимог ЦК України, договір виконувався та виконується відповідно до положень договору. Для надання поточної допомоги [PERSON] до останньої декілька разів приходила волонтер [PERSON] , однак [PERSON] відмовилась від допомоги, пославшись на заборону родичів. До укладання договору та при його укладанні позивач нічого не казала про необхідність надавати неї довічний догляду. Після укладання договору [PERSON] не зверталась до відповідача та до ГО «Фонду допомоги Олени Орєхової» про необхідність надання неї будь-якого догляду тощо. Усі фінансові зобов`язання за договором [PERSON] виконує відповідно до умов договору в повному обсязі та в строк, передбачений договором, ніяких пропозицій від позивача щодо внесення доповнень, змін до договору не надходило. Від керівника ГО «Фонд Олени Орєхової» - [PERSON]. до суду надійшли письмові доводи та міркування на позовні вимоги, із яких вбачається, що приблизно 20-25 вересня 2016 [PERSON] подзвонила до ГО «Фонд Олени Орєхової» з питаннями про можливість укладання договору довічного утримання, у зв`язку чим неї надано усну консультацію та надісланий пакет інформаційних документів. 10.10.2016 [PERSON] звернулася до Фонду з пропозицією про укладання договору довічного утримання на запропонованих [PERSON] умовах, які і знайшли своє відображення у договорі. В день укладання договору довічного утримання 20.10.2016, укладено договір супроводження договору довічного утримання від 20.10.2016. До укладання та при укладанні договору [PERSON] нічого не казала про необхідність надавати неї догляду. Відповідно до політики Фонду після укладання договору довічного утримання з метою надання відчужуване допомоги - стандартного поточного догляду у м. Харкові, волонтер ГО «Фонд допомоги Олени Орєхової» [PERSON] декілька разів приходила до [PERSON] , однак остання відмовилась від такої допомоги через заборону родичів щодо отримання такої допомоги. ГО «Фонд Олени Орєхової» вважає, що договір довічного утримання від 20.10.2016, укладений відповідна до вимог ЦК України, відповідає вимогам чинного законодавства, договір виконувався та виконується згідно умов договору та всі фінансові зобов`язання [PERSON] виконує у повному обсязі. У задоволені позову просить відмовити. Від приватного нотаріуса ХМНО Шефеля Д.С. надійшли письмові пояснення щодо справи, із яких вбачається, що приватним нотаріусом ХМНО Шефелем Д.С. 20.10.2016 посвідчений договір довічного утримання (догляду) на квартиру [ADDRESS] , який укладено між громадянкою Литви [PERSON] , [INFO] як відчужувачем та [PERSON] , як набувачем, від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від 19.10.2016, про що зроблений запис в реєстрі про реєстрацію нотаріальних дій під №1300. Правочин проведено у повній відповідності із законодавством, а саме, ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 744-757 ЦК України. Нотаріусом перед підписанням зазначеного договору довічного утримання, сторонам правочину роз`яснено їх права та обов`язки, текст договору, його правові наслідки, а також попереджене про наслідки нотаріальних дій, що вчиняються, для того, що юридична необізнаність не могла їм зашкодити. Нотаріусом встановлено волевиявлення осіб та дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину. підписуючи вказаний договір довічного утримання, сторони перебували при здоровому розумі, ясній пам`яті, діяли добровільно, повністю усвідомлюючи значення вчинюваних ними дій, сторони особисто прочитали договір у присутності нотаріуса та особисто підписали його. В судовому засіданні представники позивача, кожний окремо, підтримали обставини, викладені у позову та його вимоги, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник ГО «Фонд допомоги Олени Орєхової» в судове засідання не з`явився. Приватний нотаріус ХМНО Шефель Д.С. просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, письмові пояснення третіх осіб, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вислухавши свідків, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувала утриманням та доглядом довічно. Так, судом встановлено, що 20.10.2016 громадянка Литви [PERSON] , [INFO] (відчужувач) з однієї сторони та [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] (набувач) з другої сторони, уклали договір, яким відчужувач [PERSON] передає у власність квартиру, а набувач [PERSON] отримує у власність квартиру [ADDRESS] та взамін чого набувач [PERSON] зобов`язується забезпечувати відчужувача [PERSON] утриманням довічно на умовах цього договору, а саме, набувач зобов`язується довічно фінансово утримувати відчужувача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення його життєвих потреб. Сторони домовились, що грошове утримання складається з первинного платежу у розмірі 50000грн. та щомісячних платежів у розмірі 1000грн. на місяць (а.с.7,8). В судовому засіданні зі сторони відповідача допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та в якості свідка - відповідач [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] дзвонила та просила про матеріальну допомогу через тяжке матеріальне становище, що неї ніхто не допомагає, з родичами склалися неприязні стосунки. Запросила до себе з метою роз`яснити умови укладання договору довічного утримання. Приїхавши до [PERSON] помітив, що у квартирі чисто, остання самостійно впорається зі справами, відвідує магазини тощо, однак потребує матеріальної допомоги. [PERSON] роз`яснив умови договору, [PERSON] все задовольнило та стали збирати необхідні документи. Дійсно, у [PERSON] є проблеми із зором, бачить одним оком, між тим, читала документи. У нотаріуса спілкувались, неї все було роз`яснено на української мові, яку вона розуміла. [PERSON] підписала договір, розуміючи його умови. Також був укладений договір - супроводження. Після підписання договору отримала 50000грн. та погодилась на щомісячну матеріальну допомогу для оплати комунальних послуг в сумі 1000грн. [PERSON] почувала себе добро, все розуміла та добровільно підписала договір. [PERSON] юридичної освіти не має, надає інформаційно-консультативні послуги у Фонді. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] не знайома, займається поштовими переказами. Неї відомо про укладений договір довічного утримання з [PERSON] , оскільки робила перекази у м. Харків. Також відомо, що [PERSON] дзвонила до Фонду, спілкувалося із [PERSON] . Спочатку переказувалась щомісячна виплата, які надходили від [PERSON] особисто, а в подальшому перекази повертались, т.я. не дозволяли їх отримувати родичі. Особисті рахунки [PERSON] не надіслала, тому гроші передавались доставкою до домівки. Волонтер [PERSON] навідувалась до [PERSON] , яка спілкуватися не бажала, двері квартири не відкривала. Свідок [PERSON] зазначила, що у вересні 2016 до Фонду зателефонувала [PERSON] , яка дізналися про діяльність Фонду через рекламу на радіо. [PERSON] розповів про самотність [PERSON] і те, що неї потрібна допомога. Після чого, [PERSON] особисто спілкувалась з [PERSON] та розповіла усі умови укладання договору довічного утримання. За умовами договору [PERSON] отримувала 50000грн. одноразово та по 1000грн. щомісяця для оплати комунальних послуг. Прохань щодо надання інших послуг від [PERSON] не надходило, при наявності будь-яких проблем до останньої приходили волонтери. Укласти договір попросила [PERSON] , який діяв за довіреністю та допоміг з оформленням документів. Протягом року [PERSON] все влаштовувало, однак потім з`явились родичі, [PERSON] допомогу отримувати відмовилась. [PERSON] вважає, що позивач не знає, що відбувається судовий процес, у якому з [PERSON] судяться племінниця [PERSON] . Також свідок зазначила, що Фонд допомагає пенсіонерам, договорі довічного утримання не укладає, а здійснює лише супровід. Гроші, які передавались позивачу, є особисті кошти [PERSON] Далі, судом встановлено, що в день укладання договору довічного утримання 20.10.2016 між ГО «Фонд допомоги Олени Орєхової» та [PERSON] укладений договір супроводження договору довічного утримання від 20.10.2016, яким Фонд зобов`язується надати [PERSON] юридичні та інші інформаційно-консультативні послуги, пов`язані з виконанням договору довічного утримання відносно об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,кв53 за договором довічного утримання, а також допомогу у виконанні умов договору (т.1.а.с.10). Із Додатку №1 до заяви від 19.10.2016 вбачається, що [PERSON] підтверджує, що при умові підписання договору довічного утримання нею буде отримано одноразове грошове утримання у розмірі 50000грн., щомісячну виплату у розмірі 1000грн., оплату комунальних послуг, абонентську плату за телефон, водопостачання, електроенергію, соціальний пакет кабельного телебачення та оплата послуг домофону. Із розписки від 20.10.2016 (т.1, а.с.64) вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 50000грн. в рахунок одноразової виплати згідно договору довічного утримання №1300 від 20.010.2016. Із розписки від 20.10.2016 (т.1, а.с.63) вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 390грн. в рахунок щомісячного утримання за жовтень 2016 за умовами договору довічного утримання №1300 від 20.10.2016. Разом з цим, у т.1 а.с.9 міститься договір доручення від 20.10.2016, укладений між [PERSON] з однієї сторони як «Довіритель» та [PERSON] з іншої сторони як «Повірений», за умовами якого Довіритель доручає, а Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя вчинити наступні юридичні дії, визначені у п.1.2 цього договору, а саме: отримати від довірителя грошові кошти у розмірі 50000грн. для подальшої оплати за договором про виконання послуг №10 від 21.10.2016 та протягом дії зазначеного договору провадити розрахунки за цим договором від імені Довірителя за послуги з догляду Довірителя, та за необхідності вносити оплату від імені Довірителя за інші платні послуги, про що має бути окрема домовленість сторін. Отже, вищенаведене свідчить, що [PERSON] отримала одноразове грошове утримання в сумі 50000грн. від [PERSON] згідно розписки від 20.10.2016 і в той же день передала вказану суму грошей [PERSON] для подальшої оплати за договором про виконання послуг згідно договору доручення від 20.10.2016. Між тим, з боку відповідача не надано суду жодного належного доказу того, що останнім виконувались взяті на себе зобов`язання, обумовлені п.7 договору довічного утримання від 20.10.2016. Не містять таких доказів і матеріали справи. Із довідки Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківський області від 16.01.2017 № 770-04/20 про виплату пенсії, призначеної відповідно до законодавсива Литовської Республіки за період з 01.07.2016 по 31.12.106 вбачається, що [PERSON] на її особистий рахунок в АТ «Ощадбанк» перераховано 26.09.2016 (за ІІІ квартал 2016) в сумі 19423,42грн. та 27.12.2016 (за ІУ квартал 2016) в сумі 18279,69грн. (т.1 а.с.14). Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України). У тексті договору довічного утримання (догляду) обов`язково зазначається, що набувач майна зобов`язаний надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування) з їх конкретизуванням або без такого та визначається грошова оцінка матеріального забезпечення, який встановлюється за згодою сторін (розділ 6п.84 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 №20/5). Відповідно до глави 1 «Загальні положення п. 9 мова нотаріального діловодства визначається відповідно до ст. 15 ЗУ «Про нотаріат», а саме, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Позивач не є громадянином України, текст оспорюваного договору складався і як вбачається із пояснень нотаріуса, свідка [PERSON] зачитувався українською мовою, при цьому, а ні в тексті договору, а ні в поясненнях нотаріуса відсутні будь-які дані про володіння [PERSON] , як громадянкою іншої держави, українською мовою, відомості про переклад відсутні. Далі, як вбачається із матеріалів справи, наданих позивачем медичних документів [PERSON] 1928 року народження, перебувала на обліку з приводу патології органу зору, виявлено судинну макулодистрофію обох очей та літню катаракту, глаукому тощо (т.1 а.с.13,15, т.2 а.с.57-68). Із висновку фахівця № 08-428/2018/пп комісійного судово-медичного дослідження Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 11.12.2018 № 08-11/428 вбачається, що даними медичної карти амбулаторного хворого №3322 ХМКЛ №14 ім. [PERSON] , хвора [PERSON] , 1928 року народження, перебувала на обліку з приводу патології органу зору, коли в 2004 в неї виявлено судинну макулодистрофію обох очей та початкову літню катаракту із показниками значного зниження гостроти зору; періодично проходила курси стаціонарного лікування; в 2014 для вирішення питання щодо хірургічного лікування глаукоми, рекомендована госпіталізація до МКЛ. Зір прогресивно погіршувався та за станом здоров`я на 05.04.2016 (найбільш близька дата огляду офтальмологом до дати підписання договору) гострота зору правого ока у [PERSON] - рахунок пальців біля обличчя, лівого ока - 0,02 н.к. Ця гострота зору не дозволяла [PERSON] читати друкарський текст шрифту 12-14 на стандартній відстані на час складання договору 20.10.2016. Судити про можливість читання тексту з використанням оптичних приладів (телескопічний монокулір) зблизька за наявними даними не є можливим. Можна також сказати, що за допомогою окулярів і лупи стандартний текст вона також читати не могла. Прогноз щодо підвищення гостроти зору і полів зору у [PERSON] , враховуючи час маніфестації патології та характер незворотних органічних змін, несприятливий. Поліпшення гостроти зору при медикаментозному лікуванні, враховуючи вік пацієнта та характер патології, також маловірогідне. При цьому діагнозі і функціях органу зору можливе призначення пацієнта інвалідом 1 або 2 групи, що залежить від результатів виявлення полів зору (т.2 а.с.54-69). В судовому засіданні експерт Сербіненко І.Ю. підтримав вищевказані підсумки судово медичного дослідження. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвредження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Отже, з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] , 1928 року народження, громадянка Литви, при укладанні договору довічного утримання без встановлення факту володіння українською мовою, без перекладу змісту договору, маючи вади зору не могла читати друкарського тексту, фінансової допомоги у вигляді 1000грн. щомісяця не потребувала, а гроші за дорученням не отримала, то є підстави вважати, що позивач при укладанні договору розраховувала саме на догляд з боку відповідача, тому при вчинені правочину помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, волевиявлення [PERSON] не відповідало її внутрішньої волі, а тому договір довічного утримання від 20.10.2016 слід визнати недійсним. Доказів протилежного встановленого судом, крім пояснень свідків, що супроводжували укладання оспорюваного договору, є волонтерами Фонду, з боку відповідача, суду не надано. Далі, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконанні робіт, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Із змісту позову не вбачається обґрунтування застосування наслідків недійсності правочину, тому виходячи із принципу диспозитивної, зважаючи на передбачену законом можливість заявлення вимог про повернення отриманого за недійсним договором, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення вищевказаної вимоги, на даний час відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial