Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити частку [PERSON], померлої 29.03.2010 року, у приватній спільній сумісній власності у вигляді квартири №173, що розташована в будинку №7 по вул. Івана Авраменка (колишня Корнійчука) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, як 1/2 частку, та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15.10.2008 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй та її матері [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому згідно з розпорядженням від 14.01.1994 року №6236, на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира №173, що розташована в будинку №7 по вул. Івана Авраменка (колишня Корнійчука) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. 15.10.2008 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй за життя частки вказаної квартири, з метою прийняття якої позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник у судове засідання не зявились, але, надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання також не зявилась, але надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до Договору найму жилого приміщення та складеного на підставі нього Акту здачі і приймання квартири від 18.06.1978 року, [PERSON] було надано у користування квартиру №173, що розташована в будинку №7 по вул. Корнійчука (нині [PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.10,11). Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому згідно з розпорядженням від 14.01.1994 року №6236, вказана квартира вже належала [PERSON] та позивачу на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.14,15-16). Згідно Свідоцтва про народження позивача серії ЯП №787686, вона є дочкою [PERSON] (а.с.9). 15.10.2008 року [PERSON] померла (а.с.23). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй за життя частки зазначеної квартири. Отже, розглядаючи позовні вимоги в частині визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Так, у звязку з тим, що судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками [PERSON] та [PERSON] про інший розмір часток в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм квартири, суд доходить висновку, що частка кожного із співвласників у цій квартирі є рівною та складається із 1/2 її частки. Таким чином, суд приходить до висновку, що ця частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Стосовно частини позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її дочка позивач у справі [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ч.ч.3,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується актом від 10.05.2018 року, складеним мешканцями будинку №7 по вул. Івана Авраменка в м. Кривому Розі (а.с.24). Окрім того, згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, місце проживання позивача з 12.12.1980 року зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.8). Отже, суд уважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], є такою, що прийняла зазначену спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК\~України строк не заявила про відмову від цієї спадщини. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що ця частина позовних вимог також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved