Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просила визнати за нею право власності на 38/100 частини квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.07.1991 року між нею та відповідачем було укладено шлюб та 30.09.2014 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб було розірвано. В період перебування в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Івановою С.М. сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вказаного договору відповідачу належить 62/100 частини вказаної квартири, а позивачу 38/100 частини вказаної квартири. Зазначила, що на даний час вона не має можливості розпорядитися своєю власністю, а саме 38/100 квартири [ADDRESS], оскільки [PERSON] не надає їй договір купівлі-продажу квартири, посилаючись на його втрату. 12.12.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу, однак нотаріус відмовила їй у цьому, оскільки дублікат такого договору видається за участю двох співвласників. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що 14.07.1991 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що за час проживання у шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.10.2006 року. Згідно вказаного договору відповідачу [PERSON] належить 62/100 частини вказаної квартири, а позивачу 38/100 частини вказаної квартири. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М. та зареєстровано в реєстрі за №5507. Примірник договору було надано відповідачу. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати за нею право власності на 38/100 частини квартири [ADDRESS], оскільки в неї відсутній примірник вищевказаного договору купівлі-продажу та відповідач не надає його позивачу, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що 12.12.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Іванової С.М. із заявою про надання їй дублікату договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року. Листом приватного нотаріуса КМНО Іванової С.М. від 15.12.2016 року за №593/02-17 позивачу було відмовлено в цьому, оскільки для отримання дублікату вказаного договору потрібна участь та згода всіх власників квартири. Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 18.05.2016 року, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім'я [PERSON] (62/100 частини квартири) та за [PERSON] (38/100 частини квартири) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Івановою С.М. приватним нотаріусом КМНО 03.10.2006 року №5507. Встановлено, що позивач у зв'язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документу не має можливості розпорядитися своєю власністю, а саме 38/100 квартири [ADDRESS], що порушує її права як власника на власний розсуд розпоряджатися своєю частиною квартири. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачем права власності на 38/100 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 2842,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 27, 28, 29, 30, 57-58, 60, 208-209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд ,-

Outcome: approved