Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про захист прав споживача та стягнення коштів за нікчемним правочином до ТОВ «ЯТЕСС» -відповідач - 1, ПП «ЯТЕСС» -відповідач -2 зазначивши, що з метою отримання кредиту вона звернулася до відповідача та після отримання консультації з питання надання кредиту між позивачкою та відповідачем - 1 було підписано договір від 17.09.2013 року, відповідно до якого обов'язковою умовою договору є внесення загального платежу в розмірі 1951,11 грн., а також першого внеску в розмірі 7300, 00 грн., при цьому договір було підписано позивачкою після внесення першочергового внеску у розмірі 7300,00 грн. Після виконання вказаних дій щодо внесення коштів, відповідачем було роз'яснено позивачці про необхідність внесення обов'язкового загального платежу у розмірі 1951,11 грн. після чого позивачкою було внесено відповідачу вказану суму коштів. Рішення про надання позивачці позики відповідачем їй направлено не було, натомість позивачкою на користь відповідача сплачено майже 10000 грн. Вважаючи надану відповідачем в рекламному оголошенні інформацію незаконною, неточною, недостовірною, такою, що ввела позивачку в оману внаслідок замовчування відповідачем окремих фактів та такою, що завдала позивачці шкоди, а також несправедливими умови вказаного вище договору, що порушують її права та інтереси, позивачка звернулася до суду. У судове засідання позивачка з`явилася та посилаючись на викладені в заяві обставини позов підтримала та просила позовні заяви задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, проте були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка з метою отримання кредиту звернулася до відповідача-1 та після отримання консультації з питання надання кредиту між позивачкою та відповідачем - 1 17.09.2013 року було підписано договір, відповідно до ст.5.2. якого обов'язковою умовою договору є сплата учасником не пізніше п'яти банківських днів з моменту отримання Рішення про надання безвідсоткової позики загального платежу в розмірі 1951,11 грн., а також першого внеску в розмірі 7300, 00 грн., при цьому договір було підписано позивачкою після внесення першочергового внеску у розмірі 7300,00 грн. Після виконання вказаних дій щодо внесення коштів, відповідачем було роз'яснено позивачці про необхідність внесення обов'язкового загального платежу у розмірі 1951,11 грн. після чого позивачкою було внесено на користь відповідача вказану суму коштів. За станом на день звернення позивачки до суду та на день розгляду справи у суді, позивачці Рішення про надання позики відповідачем не направлено. Таким чином, відповідачем порушено п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого права споживача вважаються у будь - якому випадку обмеженими з причини неодержання ним необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про рекламу» основними принципами реклами визначено законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди. Стаття 1 Закону України «Про рекламу» дає визначення недобросовісної реклами - реклама, яка вводить або може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам, державі чи суспільству внаслідок неточності, недостовірності, двозначності, перебільшення, замовчування, порушення вимог щодо часу, місця і способу розповсюдження. Введення в оману споживачів реклами являє собою розповсюдження реклами, що за своїм змістом не відповідає дійсності, містить неправдиву інформацію про рекламований об'єкт чи іншу неправдиву інформацію. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник,виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно з ч. 1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Всупереч конституційному принципу рівності (ст.21,22 Конституції України) для винення переважної більшості дій Учасником програми встановлено строк у п'ять днів (п.5.2.(а) Програми «Ренессанс»), а для підприємства виконання окремих процедурних актів Програми встановлено у строк до 30 днів (п.5.1 Програми «Гроші на прокат»), що є очевидним і протиправним відходженням від принципу рівності сторін у цивільних правовідносинах. Як вбачається з умов договору, має місце неспівмірний обсяг прав і обов'язків сторін, згідно з яким тільки підприємство має право самостійно визначати, кого з учасників допускати до участі в Програмі тощо, що суперечить ч.3 ст.509 ЦК України, яка визначає, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п.2 ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь - яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється. Як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми,а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.6 ст.3 ЦК України, передбачено загальні принципи цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, ст.7 ЦК України визначено, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм,зокрема, звичаєм ділового обороту, Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлено актами цивільного законодавства, але є усталеними у певній сфері цивільних відносин. Як передбачено ст.13 ЦК України свої цивільні права особа здійснює у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства. У загальному вигляді вимога до здійснення суб'єктивних прав виражена у ст.68 Конституції України, яка передбачає, що кожний зобов'язаний неухильно дотримуватись Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Також, відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь - яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Будь-якої інформації в укладеному сторонами договорі від 17.09.2013 року щодо наявності ліцензії не міститься, відсутня така інформація й в рекламі про надання послуг. Відсутність вказаної ліцензії підтверджується також інформацією з Єдиного ліцензійного реєстру. Згідно з ч.5 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Як передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved