Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що 22.04.2012 р. помер її батько [PERSON], а 17.04.2018 р. мама [PERSON] Згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 63 від 12.04.1989 р. за батьком як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння № 75 по вул. Жовтневій (на даний час вул. Незалежності) в с. Ганнусівка Тисменицького району Івано-Франківської області. 05.06.1989 р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння. На момент вступу в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 р. у колгоспному дворі проживали: батько [PERSON], мама [PERSON], позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], таким чином усі вони стали співвласниками будинковолодіння у рівних долях по 1/4 частці. У 1996 р. [PERSON] вибув з господарства, належну йому частку з майна колгоспного двору не витребував, тому втратив право на її вимогу. У звязку з цим частки [PERSON], [PERSON] та позивача у майні колгоспного двору збільшились і склали по 1/3 частині кожного. 04.03.2009 р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Ганнусівської сільської ради, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів позивачу. Після смерті 22.04.2012 р. батька відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку спірного будинковолодіння, яку прийняла позивач як спадкоємець за заповітом, мама [PERSON] відповідно до заяви від 17.10.2012 р. відмовилася від своїх спадкових прав у користь позивача. Інші спадкоємці за законом першої черги - брати позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є відповідачами у справі, у встановленому законом порядку та терміни не заявили про свої спадкові права. Після смерті 17.04.2018 р. мами відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину спірного будинковолодіння, яку прийняла позивач як спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги - відповідачі у справі, на спадщину не претендують. За таких обставин позивачу належить право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/3 частки на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частки - у порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] та 1/3 частки - у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] У звязку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором і співвласниками є всі члени двору, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просила визнати за нею право власності на вказане будинковолодіння. Позивач у підготовче засідання не зявилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачі у підготовче засідання не зявилися, у поданих суду заявах позов визнали, щодо його задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановлено, що предметом спору у даній справі є право власності на будинковолодіння № 75 по вул. Незалежності (колишня вул. Жовтнева) в с. Ганнусівка Тисменицького Івано-Франківської області, інвентаризаційна вартість якого на даний час складає 368602 грн. Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали [PERSON] голова двору, його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] Ці четверо членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сімєю в даному колгоспному дворі. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/4 частині. Відповідно до п.6 розділу 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зі вступом в дію 15.04.1991 р. Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовані, а ті члени двору, які не втратили частку в майні колгоспного двору на момент припинення його існування стали співвласниками у рівних частках, при цьому на виділ частки з майна колишнього колгоспного двору встановлено трирічний строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у 1996 році вибув з господарства, у встановленому порядку не витребував належну йому частку з майна колишнього колгоспного двору, тому втратив право на її вимогу. У звязку з даними обставинами частки позивача, [PERSON], [PERSON] у майні колишнього колгоспного двору збільшились і склали по 1/3 частині кожного. Після смерті 22.04.2012 р. [PERSON] позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 04.03.2009 р. секретарем Ганнусівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, успадкувала належну йому 1/3 частину будинковолодіння відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем. Дружина померлого [PERSON] відмовилась від отримання обов'язкової частки у спадщині, про що подала відповідну заяву нотаріусу від 17.10.2012 р. Після смерті 17.04.2018 р. [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину будинковолодіння, яку прийняла позивач у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємець за законом першої черги. Інші спадкоємці за законом першої черги [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є відповідачами у справі, спадщину після смерті батьків не прийняли і на неї не претендують. Вказані обставини, які відповідачами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що належність спірного будинковолодіння до колгоспного двору та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на спірне будинковолодіння з підстав належності 1/3 частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 - у порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] та 1/3 - у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Відповідно вимог до ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1843,01 грн. Решту судових витрат слід залишити за позивачем відповідно до практики розгляду спорів даної категорії. На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 1223, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved