Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 30 травня 2008 року відповідач отримала від позивача позику в суму 40 000 доларів США. 07 червня 2010 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси стягнуто з відповідача на користь позивача боргу в сумі 320 400 грн. (40 000 дол. США). Крім того, за попередньою домовленістю між сторонами, про умови повернення позичкових коштів було визначено та погоджено, що у разі відсутності наявних готівкових грошей боржником, буде здійснено передачу спірного домоволодіння з усіма надвірними спорудами на користь позивача в добровільному порядку, яке розташовано [ADDRESS]. Відповідач на протязі тривалого часу, починаючи з 2008 року у будь - яких спосіб уникає поверненню боргу та перешкоджає виконанню рішення суду про стягнення боргу, та різними судовими процесами перешкоджає виконанню рішення суду, та намагається уникнути звернення стягнення на спірне домоволодіння, тому позивач звернулась до суду за захистом своїх майнових прав. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримала та просила визнати за нею право власності на домоволодіння з надвірними спорудами яке розташовано на земельній ділянці площею 2247 кв.м. [ADDRESS], виселити з спірного будинку відповідача та інших осіб які там зареєстровані та проживають, як осіб, що втратили право користування та проживання та вселити її в дане домоволодіння. Відповідач до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, причини не явки суду не повідомила, з заявами до суду не зверталась. Треті особи до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, причини не явки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2008 року між сторонами був укладений договір позики, по якому позивач передав а відповідач отримала грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, що підтверджено відповідною розпискою. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2010 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 40 000 доларів США. Ухвалою колегії суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області рішення суду від 07 червня 2010 року залишено без змін. З Витягу реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] являється власником буднику з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS]. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 346 ЦК України, передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Статтями 526 та 527 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Вимогами ст.98 ЖК України, передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Статтею 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В даному випадку між сторонами, була укладена цивільно-правова угода по наданню коштів в позику. В зв'язку з тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання, рішенням суду з нього на користь позивача була стягнена відповідна сума боргу позики в розмірі 40 000 доларів США. З пояснень позивача та матеріалів справи, вбачається, що дане рішення суду перебуває на виконанні в виконавчій службі, де проводяться виконавчі дії. Посилання позивача на ті обставини, що в результаті невиконання рішення суду по поверненню боргу, необхідно визнати за нею право власності на вище зазначене домоволодіння з надвірними спорудами, виселити відповідача та інших осіб, які в ньому проживають та зареєстровані, та вселити останню в нього, задоволенню не підлягають, так як відсутні правові підстави, для задоволення даних вимог. В даному випадку, позивачем не вірно обраний захист своїх прав та порушених інтересів. Цивільне та житлове законодавство та Закон України «Про виконавче провадження», передбачає інші правові підстави, для вирішення питання по суті. Таким чином, позивачем не наведено правових підстав для задоволення позовних вимог, тому в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed