Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернулась з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначила, що вона починаючи з липня 2002 року зі своєю родиною проживає в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 344 ЦК України просила суд визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням справу розглянути без її участі, просила позов задовольнити з підстав в ньому викладених. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача відповідно до п.4 ч. 2 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач починаючи з липня 2002 року зі своєю родиною проживають в [ADDRESS]. Оскільки у позивача не було іншого житла, вона із своєю родиною вселились в квартиру [ADDRESS]. Підставою для вказаних дій була усна згода всіх сусідів будинку. Після вселення в цю квартиру позивач власними силами та за власні кошти зробила в ній капітальний ремонт, оскільки квартира дійсно була в аварійному стані. Протягом останніх 12 років позивач з родиною постійно проживає в вищезазначеній квартирі, сплачує комунальні платежі, підтримує квартиру в гарному стані. Жодних претензій з боку будь-яких осіб щодо прав на цю квартиру чи щодо проживання позивача протягом 12 років не було. Позивач звернулась до виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради з клопотанням, про те щоб визнати за нею право власності на дану квартиру, оскільки вона понад 12 років безперервно користуються даним нерухомим майно. Жовтнева районна у м.Дніпропетровську рада [PERSON] відмовила у задоволенні її клопотання, мотивуючи свою відмову тим, що якщо вона має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, їй необхідно звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved