Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві позивач зазначила, що 09.07.2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не виконує обов'язки батька по піклуванню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. В звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку(доходу) щомісячно на утримання [PERSON] до досягнення нею повноліття починаючи з дня подання заяви до суду, а також просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час з вересня 2014 року (з часу розірвання шлюбу) по 31 жовтня 2018 рік. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення\~позивача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не виконує обов'язки батька по піклуванню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.08.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6442/14-ц. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до\~свідоцтва про\~народження серія\~1-ЖС\~№ 258016\~батьком неповнолітньої [PERSON] є [PERSON], тобто відповідач по справі. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обовязку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Враховуючи викладене, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] до досягнення нею повноліття починаючи з дня подання заяви до суду. \~ \~ \~ \~ З приводу позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Звернувшись до суду 01.11.2018 року, позивачка просить стягувати аліменти за минулий період з вересня 2014, тобто більше ніж за три роки. Відповідно до вимог ст. 191 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, 03.07.2018 року до ч. 2 ст. 191 СК України були внесені зміни на підставі Закону №2475-VIII від 03.07.2018 року, згідно з якими аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Враховуючи, що ч. 2 ст. 191 СК України в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018 року, посилює відповідальність відповідача, то вказані положення в редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018 не підлягають застосуванню до цих правовідносин. Разом з тим, ч. 2 ст. 191 СК (як стрій, так і в новій редакції Закону) встановлює, що позивач має надати суду докази: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання. Тобто, саме позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи дії тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язку по утриманню. За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нею вживалися заходи для одержання аліментів з відповідача, проте відповідач ухилитися від виконання обов'язку по утриманню доньки. У звязку з вищевказаним, вимоги щодо стягнення аліментів за минулий період, тобто за період до звернення до суду з цим позовом задоволенню не підлягають. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК). Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги щодо розміру аліментів задоволені, то з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 коп.

Outcome: partial