Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 10.04.2017 року, який в подальшому уточнила та в обґрунтування якого зазначила, що перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2001 року по 17.03.2015 року. В березні 2010 року нею з відповідачем [PERSON] з метою організації літнього відпочинку поза-межами м. Черкаси було придбано у [PERSON] земельну ділянку та недобудований садовий будинок розміром 5.8 м на 7 м, загальною площею 48 кв.м., що на ній був розташований. Земельна ділянка була розташована у садівничому товаристві «Дніпро» Червонослобідської сільської ради Черкаського району, в якому вона проживала разом із сином, після того як відповідач її залишив. Загальна вартість земельної ділянки складала 20 000 доларів США ( 540 000,00 грн.) На момент купівлі майна вона була вагітною, тому юридичним оформленням купівлі майна займався [PERSON] Оскільки на протязі всього періоду вони проживали сімєю, спільно виховували дитину, вели спільне господарство, не розділяли між собою фінансовий бюджет, вона повністю довіряла [PERSON], як чоловікові та батьку їх дитини, не вдавалася в тонкощі оформлення юридичних документів на майно, яке набувалося ними за спільні кошти, з боку [PERSON] не було дій, які б викликали у неї підозру у його обмані. Пізніше вона дізналася, що був оформлений з власницею [PERSON] не договір купівлі-продажу земельної ділянки із розміщеним на ній садовим будинком, а договір дарування виключно земельної ділянки. На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом, [PERSON] набув права власності на земельну ділянку розміром 0,0468 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради в садибному товаристві «Дніпро». При цьому за договором дарування взагалі відсутнє посилання, що на цій земельній ділянці наявна будь-яка споруда. Таким чином, вважає, що дії відповідача шляхом укладання удаваного договору дарування здійсненні з метою створення перешкод для спільно набутого майна ( земельної ділянки та садового будинку ) та перешкод щодо його отримання у власність в розмірі 1/2 частини майна, придбаного за спільні кошти. Пізніше [PERSON] здійснив ряд фіктивних правочинів із земельною ділянкою з кадастровим номером [NUMBER]. 20.01.2012 року [PERSON] оформив договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] [PERSON] Після чого, [PERSON], не вступаючи у фактичне володіння і користування цієї земельної ділянки, відразу 28 березня 2012 року подарував це майно матері відповідача [PERSON] 19.09.2014 року мати відповідача - [PERSON] продала земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] - [PERSON] Позивач вважає, що спільно набуте майно в результаті недійсних правочинів опинилось у володінні третьої особи- [PERSON]. Оскільки [PERSON] у протиправний спосіб позбавлено її права власності на майно, набуте нею з відповідачем за спільні кошти в період шлюбу вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення, оскільки ніяких коштів [PERSON] для відчуження земельної ділянки [PERSON] не перередавав, так як відповідно і [PERSON] не отримувала жодних коштів від [PERSON], спірний договір дарування відповідав волі [PERSON] і [PERSON], що підтверджується і викладено в договорі дарування, який підписаний сторонами та не оскаржений, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення даного позову. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 березня 2010 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М., згідно умов якого дарувальник подарувала земельну ділянку розміром 0,0468га( кадастровий номер [NUMBER]), надану для ведення садівництва, що розташована Черкаська область, Черкаський район в адмінмежах Червонослобідської сільської ради, садівниче товариство «Дніпро», а обдаровуваний прийняв її в дар. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Одним із різновидів договорів є договір дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування, як і будь-який правочин має відповідати вимогам ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Приписами п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Згідно ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню в даній справі, є дійсна спрямованість волі сторін - відповідачів, при укладенні оспореного договору дарування, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший а саме: договір купівлі-продажу. На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, тому зясуванню підлягає і те, чи були у дарувальника будь-які підстави дарувати квартиру обдаровуваному (правова позиція ВСУ у справі № 6-1026цс16 від 07.09.2016р.). Судом встановлено, у щотижневику «ОТ і ДО» було розміщено оголошення про продаж дачі в кооп. «Дніпро» в с.Червона Слобода за ціною 20000 у.о.Контактними даними продавця в такому оголошенні зазначений номер телефону 451747, який згідно довідки ПАТ «Укртелеком» перебуває у розпорядженні [PERSON].(код ЕДРПОУ [NUMBER]) і встановлений за адресою: [ADDRESS], що ототожнюється з адресою [PERSON] зазначеній в її паспорті в графі місце проживання. Отже відповідне оголошення було розміщено саме в інтересах відповідача [PERSON] Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач мала намір здійснити відчуження належної їй на праві власності земельної ділянки. Згідно листа агентства нерухомості «МАРТ» вих.007-06 від 06.12.2016 року, [PERSON] зверталась щодо продажу земельної ділянки та розташованого на ній будинку, що знаходиться в садівничому товаристві «Дніпро» с.Червона Слобода Черкаського району. В звязку з тим, що садовий будинок був незавершеним будівництвом (був наданий тільки акт на право власності на землю), орієнтовна вартість продажу була визначена в межах 160000-180000 грн., що еквівалентно 20000-22000 доларів США. Відповідно до повідомлення садівничого товариства «Дніпро» №75 від 11.02.2017 року [PERSON] вибула із членів СТ «Дніпро» з 27.03.2010 року в звязку із продажем земельної ділянки та садового будинку [PERSON] На момент виходу [PERSON] із членів кооперативу на земельній ділянці [NUMBER] існував садовий будинок. Крім того, це узгоджується з власноручною заявою [PERSON] від 27.03.2010 року та протоколом №10 від 17.04.2010 року щодо виключення її із членів СТ «Дніпро» у звязку із продажем дачної ділянки [NUMBER]. Відповідно до довідки про рух коштів по рахунку №26304781863, якій належить [PERSON], 22.03.2010 року з цього банківського рахунку було знято кошти в сумі 9701,59 доларів США. Згідно розписки від 20.11.2009р. складеною [PERSON] остання позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які мала повернути у строк до 31.12.2009р. з урахуванням 3% річних і фактично повернула у повному обсязі в загальній сумі 11200 доларів США 20.03.2010 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка[PERSON], пояснила суду, що є подругою позивача, коли остання перебувала в шлюбі з [PERSON], вони дружили сім'ями. Спірну земельну ділянку разом із будинком [PERSON] та [PERSON] купили весною 2010 року. Перед цим, [PERSON] позичала їй гроші в сумі 11200 доларів США, які просила повернути їй перед тим, як вона буде купувати дачу. З [PERSON] не знайома, ніколи її не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснила суду, що перебувала з [PERSON], в дружніх відносинах, раніше дуже часто спілкувались,останні чотири року не спілкувались. Дачу [PERSON] і [PERSON] купили в березні 2010 року у с.Червона Слобода у садівничому товаристві «Дніпро», там була земельна ділянка, на ній стояв сарайчик невеликий, двох поверховий будинок. Вона допомогала [PERSON] і [PERSON] вибирати цей будинок, дивились обяви по газеті «ОТіДО», разом їздили дивились. Після того як вони купили дачу, часто бувала у гостях, ночувала там. Після покупки будинку, вони робили внутрішні роботи, добудували баню, кімнату відпочинку, санвузол, забор, на вулиці душ. [PERSON] і [PERSON] казали, що купили дачу за 20 тис.доларів США. Проживали вони на дачі в літній період з 2010 року до 2014 року, а в червні 2014 року, дізналася що [PERSON] продав цю дачу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснила суду, що вона знайома з [PERSON] [PERSON] і [PERSON] збирались купити собі будинок-дачу десь с 2009 року, а в березні 2010 року купили будинок в товаристві «Дніпро», який знайшли по газеті «ОТіДО». Була там декілька раз, спочатку як вони придбали будинок, а потім у 2014 році на день народженні [PERSON] Ними було зроблено багато будівельних робіт, поміняли ворота, шифер,замінили вікна, зробили прибудову - сауну, літній душ. З [PERSON] не знайома, ніколи її не бачила. Про ціну щодо покупки дачи в сумі 20 тис.доларів США їй повідомив особисто [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснив суду, що він проживає у с.Червона Слобода у садівничому товаристві «Дніпро» та знайомий з [PERSON], з [PERSON] особисто не знайомий, бачив кілька раз. Знайомий з колишніми власниками спірної дачи, а саме з [PERSON], котрій допомагав шукати клієнтів, оскільки остання мала намір продати свій будинок. Початкова ціна для продажу будинку [PERSON] була визначена 25-30 тис.доларів США, а так як їй необхідно було уїхати то продала за 20 тис.доларів США. Показання свідків позивача є послідовними, взаємопов'язаними, тому не викликають сумнівів в їх правдивості. Наданий звуковий запис розмови [PERSON] з продавцем садового будинку [PERSON], який зафіксований на матеріальному носії та акти про встановлення факту розмови [PERSON] з продавцем садового будинку [PERSON], не може бути використаний судом, оскільки в силу положень ст.76-78 ЦПК України, судом не можливо ідентифікувати осіб, які приймають участь у розмові. На підставі аналізу представлених сторонами доказів, суд дійшов висновку про те, що під спірним договором дарування відповідачі приховали договір купівлі-продажу. Договір дарування було оформлено після фактичної виплати подружжям [PERSON] та [PERSON], які на той час перебували в шлюбі, вартості земельної ділянки з недобудованим садовим будинком. Відповідачі ні в родинних, ні в інших близьких стосунках не перебували, тому у [PERSON] були відсутні будь-які підстави передавати право на цінне майно [PERSON] безоплатно. Враховуючи, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, суд бере до уваги юридичні факти, з якими закон пов'язує певні правові наслідки, а саме: розміщення в засобах масової інформації власником земельної ділянки оголошення про продаж, зняття коштів з депозитного рахунку [PERSON] до моменту укладення спірного договору дарування та повернення коштів [PERSON].( свідком [PERSON].) за вимогою [PERSON] При цьому, [PERSON], перебуваючи на момент укладення договору в шлюбі з позивачем, діяв і в її інтересах. На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, тому встановлення судом вищенаведених фактів свідчить про те, що укладений договір дарування є удаваним. Також суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про порушення свого права вона дізналася в червні 2014 року, коли мати відповідача довела до її відома, що вона прав на спірний будинок не має і повинна виселитись з нього. Відповідачем та представником відповідача не доведено, що позивач була обізнаною з тим, що право власності на земельну ділянку оформлено не договором купівлі-продажу, а договором дарування, чи давала згоду на оформлення права власності на земельну ділянку таким способом. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що правові наслідки, які мали місце настати за договором від 25 березня 2010 року настали, а дії сторін мають ознаки договору купівлі-продажу земельної ділянки. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач, на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, у відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. з кожного.

Outcome: approved