Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визначити частку кожного із співвласників - [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO], в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм за життя квартири [ADDRESS], рівною та як 1/2 частку, а також визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - [PERSON], та право власності на іншу 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 20.06.1956 року її батьки - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно Договору купівлі-продажу від 24.01.1997 року, її батько - [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] [PERSON] померла. Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їм вказаної квартири. Згідно Заповітів, зареєстрованих в реєстрі за №№101, 102 від 16.01.1998 року, [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті заповіли їй належні їм частки в зазначеній квартирі. Однак вона не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки на її ім'я були складені заповіти, окрім того, вона проживала у зазначеній квартирі до смерті батьків та продовжила у ній проживати і після їх смерті, а тому вважала, що фактично прийняла спадщину. У квітні 2014 року вона все ж таки звернулась до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її батьків, однак отримала відмову у зв'язку з невизначеністю часток померлих у праві спільної сумісної власності та їй було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання за нею права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачі в судове засідання також не з'явились, але надали письмові заяви, в яких пред'явлені позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, [PERSON], який є батьком позивача, та [PERSON], яка є матір'ю позивача, з 20.06.1956 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.14). Згідно Договору купівлі-продажу від 24.01.1997 року [PERSON], у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.17). [INFO] [PERSON] помер (а.с.15). [INFO] [PERSON] померла (а.с.16). Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири. Згідно Заповітів, зареєстрованих в реєстрі за №№101, 102 від 16.01.1998 року, [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті заповіли позивачу належні їм частки у квартирі [ADDRESS] (а.с.19-21). Позивач не зверталась до нотаріальної контори з приводу прийняття зазначеної спадщини, оскільки на її ім'я були складені заповіти та вона проживала у вказаній квартирі до смерті батьків та продовжила в ній проживати і після їх смерті, а тому вважала, що фактично прийняла спадщину (а.с.18). У квітня 2014 року позивач все ж таки звернулась до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її батьків, однак отримала відмову у зв'язку з невизначеністю часток померлих у праві спільної сумісної власності та їй було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання за нею права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом (а.с.12). Отже, розглядаючи позовні вимоги в частині визначення часток у вказаній квартирі, суд приходить до наступного. Виходячи з положень ст.ст. 22 та 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином, судом установлено, що вказана квартира була придбана [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], тому така у відповідності до положень ст.ст. 22, 28 КпШС України є їхньою спільною сумісною власністю і частка кожного з подружжя у цій квартирі є рівною та складається із 1/2 частки, а відтак ця частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Стосовно частини позовних вимог про визнання за позивачем права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України 2004 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Судом установлено, що позивач фактично вступила у володіння зазначеною спадщиною одразу після смерті своїх батьків, тобто фактично прийняла її та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявила про відмову від неї, тому суд уважає, що до даних цивільних відносин також повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, а саме положення його статей 548 та 549, згідно з якими для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, судом установлено, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітами, прийняла вказану вище спадщину, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном, а відтак позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідачі визнали пред'явлені позовні вимоги (а.с.27, 29-30) та з матеріалів справи не вбачається, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved