Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно, набуте за час спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач проживала разом з [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом. [INFO] позивач народила доньку - [PERSON]. 12.08.2005 року [PERSON] уклав договір про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» з Головними управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради. Коли будинок був побудований, [PERSON] отримав свідоцтво про право власності, а також технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В січні 2013 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, а правонаступниками є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як діти померлого. Оскільки вказана квартира була набута [PERSON] за час спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому позивач вважає, що дане нерухоме майно належить їм обом на праві спільної сумісної власності, а отже їх частки у цьому майні є рівними. За таких обставин, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що набуте нею за час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнала, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином (а.с.82-83, 86), з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність до суду не звертались. Заслухавши позивача та її представника, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2016 року (а.с.6-8), яке не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по [INFO] між [PERSON] та [PERSON] 12.08.2005 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та [PERSON] було укладено договір про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» №193/П-7 (а.с.9-10), предметом якого є участь [PERSON] у фінансуванні будівництва жилого будинку [ADDRESS] із розрахунку: 50% - за кошти міського бюджету та 50% - за кошти громадян. Об`єктом інвестування є однокімнатна квартира №55, площею 46,38 кв. м. 04.04.2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [PERSON] було видано свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], жилою площею 17.40 кв. м, загальною площею 46.20 кв. м. (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області (а.с.57). Як вбачається із спадкової справи №41/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.56-74), з заявами про прийняття спадщини за померлим звернулись [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є дітьми померлого, що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.59 на звороті, 98 на звороті, 69-70). За змістом ч.1-2, ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ст.60 глави 8 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як достеменно встановлено судом, проживаючи спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по [INFO], [PERSON] та [PERSON] разом придбали квартиру [ADDRESS]. Вказаний об'єкт нерухомого майна був оформлений на ім'я [PERSON], але за описаних вище обставин він є спільним майном [PERSON] та [PERSON], який належить їм на праві спільної сумісної власності, як особам, що перебували фактично у шлюбних відносинах між собою, але без реєстрації шлюбу. Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оцінюючи зазначені норми чинного законодавства, а також докази по справі, суд, виходячи із вище викладеного, приходить до висновку, що правовідносини, які склались між [PERSON] та [PERSON], регулюються як ст.74 СК України, так і главою 8 Сімейного Кодексу України, яка включає в себе статті від 60 до 74 включно. За таких обставин у разі визначення часток вказаних осіб їх розміри є рівними. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 46.20 кв. м, жилою площею 17.40 кв. м, як обов'язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу, задовольнивши позов повністю. Згідно ст.79; 88 ЦПК України оскільки позов задоволено, тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню в рівних долях з кожного 504 грн. судових витрат, пов`язаних із викликом відповідачів до суду.

Outcome: approved