Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача із зазначеним позовом. Позов обгрунтувала тим, що вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; Вироком Дніпровського апеляційного суду міста Дніпро від 12.12.2018 року, який залишено в силі судом касаційної інстанції, [PERSON] призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В результаті вчиненого [PERSON] злочину, загинула бабуся позивачки - [PERSON] і внаслідок смерті останньої, позивач зазнала моральних страждань, які вона оцінює в 100000 гривень. Крім того, внаслідок вчиненого [PERSON] злочину, позивачем понесено матеріальні збитки, пов`язані з прибуттям в судові засідання в сумі 8513,40 грн. та витрати, пов`язані з проведенням поминального обіду в сумі 1930 гривень. Таким чином, позивач просить суд стягнути з цивільного відповідача - [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10443,40 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 гривень. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2020 року відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 16.12.2020 року. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином. Від неї на електронну адресу суду надійшло клопотання, відповідно до якого вона просить розгляд справи, призначений на 16.12.2020 року, проводити без її участі. Відповідач [PERSON] про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про прийняття участі в розгляді справи, від нього не надійшло. Від представника відповідача - адвоката Мінченка Я.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить провадження у справі щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди - закрити, в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди - відмовити; відзив має необхідні обґрунтування та відповідає вимогам ст.178 ЦПК України. Враховуючи, що відзив подано з порушенням строків, передбачених для надання відзиву, представником позивача порушено клопотання про поновлення строків для надання відзиву. Вивчивши клопотання про поновлення строків для надання відзиву, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк для надання відзиву, а відтак приймає відзив до уваги під час розгляду справи. Крім того, від представника відповідача - адвоката Мінченка Я.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання. Оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін, за наявними матеріалами справи, а відтак в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи - відмовити. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08.05.2018 року, [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (а.с.17-18), при цьому провадження за цивільним позовом потерпілої [PERSON] в частині стягнення майнової шкоди закрито внаслідок її повного відшкодування обвинуваченим, а цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду внаслідок задоволення клопотання потерпілої про залишення позову в цій частині без розгляду; вироком Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2018 року [PERSON] призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, в іншій частині вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08.05.2018 року залишено без змін (а.с.20-23); постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 липня 2019 року, вирок Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2018 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.25-27). Вироком, що набрав законної сили встановлено, та відповідно не потребує доведення визнання [PERSON] винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, згідно з яким позивач є онукою загиблої під час ДТП - [PERSON] , та визнана потерпілою від злочину. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Крім того, з огляду на положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11,22,599,1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. З письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінального провадження позивачу було повністю відшкодовано майнову шкоду і провадження в цій частині її цивільного позову закрито. Водночас, до позовної заяви, заявленої в порядку цивільного судочинства позивачем [PERSON] на підтвердження понесених нею витрат додано копії товарних чеків за 10.01.2019, 19.06.2019 року 12.04.2018 року, 29.01.2018, 29.03.2018 року та копії квитків на потяги сполученням «Київ-Дніпро», «Дніпро-Київ» на загальну суму 8513,40 грн. Суд не приймає зазначені документи як докази витрат, понесених позивачем внаслідок вчиненого злочину, оскільки: наявна в товарних чеках інформація не свідчить про те, хто саме, з якою метою здійснював придбання товарів, при цьому, з деяких товарних чеків взагалі неможливо встановити на придбання якого товару вони виписані; наявність у позивача квитків на потяги також не може бути підтвердженням витрат, понесених нею внаслідок вчиненого злочину, оскільки у суду відсутня інформація, що поїздки позивача були пов`язані саме з розглядом справи. Тож, в задоволенні цієї частини цивільного позову суд відмовляє в зв`язку з його недоведеністю. Що стосується цивільного позову в частині моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є онукою загиблої [PERSON] і однією сім`єю з бабусею не проживала. Відтак, позивач не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed