Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду та в обгргунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В 2016 році вона зверталась з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, а саме: [PERSON] та [PERSON], рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. ЇЇ малолітній онук [PERSON] залишився зареєстрований. Тому позивач звернулися до суду з даним позовом. 17 січня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено до розгляд справу за позовом [PERSON] до [PERSON], який є законним представником малолітнього [PERSON] [INFO], треті особи Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконкому Довгинцівської районної у місті ради та Служба у справах дітей Довгинцівської районної в місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачі та їх представники позов підтримували, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили задовольнити позов. Суду пояснили, що її онук [PERSON] зареєстрований в квартирі позивача, дозвіл вона на реєстрацію вона не надавала. З 2012 року її син разом не мешкає в квартирі, а онук взагалі ні коли не мешкав. Позивач пояснила, що родинні відносини зі своїм сином та його родиною не підтримує, [PERSON], який зареєстрований в її квартирі була лише одного разу коли йому було 10 днів. Представник третьої особи проти позову заперечувала, так як відсутні документи, що у батька є власне житло, де можуть зареєструвати дитину. Дитина повинна проживати з батьками. Щодо реєстрації батьків їй ні чого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його дружиною, їх син зареєстрував дитину без їх відома, однак жодного дня дитина не мешкала в квартирі позивача. Комунальні платежі сплачують самостійно. В добровільному порядку просять сина зняти з реєстрації дитину, але він відмовляється. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із положеннями статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце поживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно із положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що в квартирі позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Дитина не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, якими є те, що його батько не підтримує родинних стосунків з його бабусею. Враховуючи його вік, [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт його непроживання у квартирі за адресою: [ADDRESS], обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення його права користування житлом. Суд вважає встановленим, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed