Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить з урахуванням збільшених позовних вимог стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 01 лютого 2017 року по 25 лютого 2020 року в сумі 7837 грн 62 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення суду з липня 2009 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. Однак, з часу постановлення рішення суду відповідач періодично ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї дитини, про що свідчить заборгованість по аліментам у сумі 5322 грн 13 коп. відповідно до розрахунку, виданого головним державним виконавцем Мелітопольського МВ ДВС ГТУЮ Катюковим В.М. від 13 листопада 2019 року, у провадженні якого перебуває виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів. За несвоєчасну сплату аліментів з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 7837 грн 62 коп., розрахунок якої додається. У зв`язку з вищевикладеним,позивач за захистом своїх порушених прав звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердив, що дійсно має заборгованість, проте не згоден з наданим позивачем розрахунком пені, оскільки державним виконавцем та позивачем безпідставно не були враховані деякі платежі по аліментам. Крім того, у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні відповідач просив врахувати те, що має на утриманні ще одну дитину, яка з народження тяжко хворіла (діагноз: гострий лімфобластний лекоз) і на її лікування доводилося сплачувати чимало грошей. З постійного місця роботи, з якого проводилось відрахування суми аліментів, довелося звільнитися у зв`язку з невідповідністю робочого графіку сімейним обставинам та працювати, заробляючи на життя тимчасовими заробітками. Але, не зважаючи на відсутність працевлаштування, він ніколи не припиняв виплату аліментів і сплачував аліменти в тій частині, сплатити яку мав можливість. На теперішній час ним знайдено постійну роботу. Просив застосувати до вимог позивача про стягнення пені позовну давність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області на виконання рішення суду 09.08.2009 було видано виконавчий лист № 2-460/09 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2009 і до повноліття дитини, на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] . За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. З наданих до суду доказів вбачається, що за період з 01 лютого 2017 року по 25 лютого 2020 року відповідачем сплачувались аліменти, але нерегулярно. Зокрема, з довідки головного державного виконавця відділу ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Катюкова В.М. від 25.02.2020 вбачається, що на день сплати відповідачем заборгованості по аліментам (тобто на 25 лютого 2020 року) заборгованість складала 7837 грн 62 коп. станом на 01 лютого 2020 року. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду, відповідач добровільно, а не в примусовому порядку, виконував вказане рішення та самостійно визначав розмір та сплачував аліменти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла саме з вини відповідача, але в подальшому її було сплачено в лютому 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) Такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, прийнятому у Постанові ВСУ від 01.07.2015 р. по справі 6-94цс15, яка у відповідності до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд, перевіривши розрахунки заборгованості та пені, надані позивачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та вважає, що з відповідача слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 лютого 2017 року по 25 лютого 2020 року у сумі 5000 грн. Такого висновку суд дійшов з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а саме: наявності в нього ще однієї малолітньої дитини від іншого шлюбу, яка знаходиться на його утриманні, та яка потребує додаткових витрат на лікування у зв`язку з встановленням діагнозу: гострий лімфобластний лекоз, а також відповідно до наданої відповідачем довідки про доходи, згідно якої він отримав за лютий 2020 року заробітну плату у сумі 4723 грн. Щодо вимоги відповідача застосувати спеціальний строк позовної давності суд роз`яснює, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік встановлюється, зокрема, до вимог щодо стягнення неустойки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 20 СК до вимог, що випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується (крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу), а відтак до правовідносин, які регулюються ст. 196 СК, не поширюється дія ЦК, зокрема ст. 258. Згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 840,8 грн.

Outcome: partial