Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 30 квітня 1965 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], від шлюбу з яким мають дітей: [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]»). [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після смерті чоловіка стан здоров'я позивача значно погіршився. З 2010 року вона перебуває на диспансерному обліку в КНП «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» з приводу ИБС дифузного кардіосклерозу ГБ ІІ с. 2 ст. ССР високого. СН 2 А розповсюджений остеохондроз грудного, попереково-кресцового відділу хребта з больовим синдромом. За станом здоров'я позивач повинна кожні півроку проходити обов'язковий курс лікування. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки єдиним джерелом її доходу є пенсія у розмірі 1525,68 грн., значна частка якої витрачається на оплату житлово-комунальних послуг. Коштів які залишаються не вистачає для забезпечення нормального рівня життя, зокрема для придбання продуктів харчування та медикаментів, що призначаються лікарями. На даний час позивачу надає матеріальну допомогу її донька [PERSON], яка є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням безстроково, у зв'язку з чим не має фінансової можливості постійно надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] має можливість надавати їй матеріальну допомогу, однак добровільно надавати таку допомогу на утримання своєї непрацездатної матері не бажає, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на своє утримання у розмірі 5000,00 грн. щомісячно довічно. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та в своєму відзиві зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки стан здоров'я позивача відповідає її віку. Крім того, після смерті чоловіка мати успадкувала автомобіль, який продала, а також 5/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. Раніше він надавав допомогу, однак згодом позивач відмовилася від будь-якої допомоги від нього. Відповідач зазначає, що він працює та розмір його середньомісячної заробітної плати складає 6186,00 грн. Також на його утриманні перебуває дружина, яка перенесла тяжку операцію, є інвалідом третьої групи та потребує реабілітації та регулярного оздоровлення. У зв'язку з вищенаведеними наведеними обставинами вважає, що він не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу. До того ж, позивач отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність та може розпоряджатися своїми коштами на власний розсуд. На думку відповідача доказів перебування у скрутному матеріальному становищі, постійного та регулярного лікування з приводу захворювань, позивач не надала. З цих підстав [PERSON] просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою судді від 17 грудня 2018 року відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.23). Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що позивач від шлюбу з [PERSON], має дітей: [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]») (а.с.4). Позивач [PERSON] є пенсіонеркою за віком та згідно довідки рішення лікарсько-консультативної комісії № 649 з 2010 року перебуває на диспансерному обліку в КНП «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» з приводу ИБС дифузного кардіосклерозу ГБ ІІ с. 2 ст. ССР високого. СН 2 А розповсюджений остеохондроз грудного, попереково-кресцового відділу хребта з больовим синдромом. (а.с.9). Згідно виписки з амбулаторної карти [PERSON] потребує постійного прийому гіпотензивних тромболітичних препаратів щоденно, гіполіпідемічних препаратів протягом 6 місяців. Також потребує прийому хондропотекторів протягом трьох місяців один раз на рік (а.с.7,8,10). [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком в сумі 1525,68 грн., яка є єдиним джерелом її доходу (а.с.5) однак якої не вистачає для забезпечення нормального рівня життя та лікування. Частиною 1 ст. 89 ЦП України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає доведеним факт потреби позивача в матеріальній допомозі з боку відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов'язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Відповідно до ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд, даючи оцінку доказам наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, але безпідставно ухиляється від виконання свого обов'язку. Проте, суд вважає значно завищеними вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів у розмірі 5000,000 грн. з тих підстав, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач працює в ПП фірма «Еліта» на посаді директора та розмір його середньомісячної заробітної плати складає 6186,00 грн. (а.с.) Будь-яких доказів, які б вказували на інші джерела доходу відповідача [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Отже заявлені позовні вимоги є неспівмірними із заробітком відповідача. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи те, що позивач є непрацездатною, хворіє та потребує матеріальної допомоги суд, з огляду на вимоги розумності та справедливості та співмірності, приходить висновку, що з [PERSON] повинні бути стягнуті аліменти на утримання непрацездатної матері [PERSON] у примусовому порядку в твердій грошовій сумі 1 000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.) щомісяця, з подальшою індексацією - довічно. При визначенні розміру аліментів судом також була врахована можливість одержання позивачем утримання від доньки [PERSON] Отже суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial