Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 11.03.2000 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені у травні 2015 року. За час спільного життя сторони дійшли висновку, що жити разом та вести спільне господарство в подальшому вони не бажають. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Позивач зазначила, що примирення між нею та відповідачем неможливе, так як подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Про відповідача позивач зазначила, що аліментів він нікому не сплачує, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач працює у ПрАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів». Позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову. Позивач надала суду заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі врахувавши його думку, яка викладена у відзиві на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що він не заперечує щодо розірвання шлюбу. Просив призначити аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та стягнути судовий збір з позивача. Відповідач також зазначив у відзиві, що наразі іншого доходу, крім заробітної плати він не має, крім того має на утриманні хвору матір, [PERSON], [INFO], яка постійно потребує лікування. Твердження позивача стосовно ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дітей не є правдивим, так як він надає кошти безпосередньо дітям при зустрічі, а інколи купує деякі речі. Так 22.12.2017 року ним було придбано старшій донці мобільний телефон з аксесуарам за 3 276,00 грн. Інші чеки ним не збережено, так як він не думав, що його звинуватять у ненаданні матеріальної допомоги. Відповідач висловив свою не згоду з проханням позивача по стягнення з нього судового збору, оскільки їхнє фактичне розлучення сталося з вини позивача, у зв'язку з чим відповідач вважає справедливим, що судові витрати буде нести той хто безпосередньо винен у фактичному розлучені. У відповіді на відзив відповідача на позовну заяву від 02.05.2018 року позивач зазначила, що [PERSON] просить суд визнати йому аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 930 грн. на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України тільки за заявою одержувача суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а вона такої заяви не подавала. З приводу твердження відповідача, що він нібито давав кошти безпосередньо дітям при зустрічі та інколи купував їм деякі речі, позивач зазначила, що це не відповідає дійсності та повідомила, що відповідач дійсно подарував на Новий рік їхній старшій донці мобільний телефон і все. Більше він нічого для дітей не давав та не купував. Щодо незгоди відповідача сплачувати витрати на судовий збір, то позивач вказала, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області 11 березня 2000 року зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено запис № 7. Відповідно до копій свідоцтв про народження серій [NUMBER] та [NUMBER] сторони є батьками: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 161 від 02.04.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично проживає по [ADDRESS], разом з нею проживають без реєстрації доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею ст. 182 ч. 2 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (ч. 2) Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. (ч. 3) Згідно ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини слід стягнути з дня пред'явлення позову, тобто з 05.04.2018 року Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, позивач позов підтримала та просила його задовольнити, а відповідач не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів просив стягнути в твердій грошовій сумі у розмірі 930 грн. на кожну дитину, з наступним підвищенням при зміні прожиткового мінімуму, зважаючи на те, що відповідач є батьком дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та є особою працездатного віку, прохання призначити аліменти у твердій грошовій сумі, а не в частці ним не обґрунтовано, враховуючи положення ст. 183 ч. 2 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, та призначає стягнення аліментів з відповідача на користь позивача саме в частині, а не в твердій грошовій сумі, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який вказує на обов'язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Окрім того, зважаючи на те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них та інтересам їх дітей, суд прийшов до висновку про можливість розірвання шлюбу між сторонами. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial