Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 07.07.2014 року [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти в сумі 20000,00 дол. США, що станом на 21.12.2016 року по курсу НБУ складає 529400,00 грн. на строк до 07.07.2016 року. Зазначена сума була позичена відповідачем для погашення його особистих боргів перед банками. На підтвердження боргових зобов'язань було складено розписку від 07.07.2014 року. Станом на 21.07.2016 року зазначений борг позивачу не повернуто, будь-яких заходів щодо виконання своїх зобов'язань відповідачем не вжито. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики у розмірі 20000,00 дол. США, що станом на 21.12.2016 року по курсу НБУ складає 529400,00 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилася, надала повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 07.07.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 236600,00 грн., що еквівалентно 20000,00 дол. США, які зобов'язався повернути по курсу НБУ на момент погашення в повному обсязі не пізніше 07.07.2016 року. Відповідачем [PERSON] борг за розпискою від 07.07.2014 року [PERSON] не повернуто. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року, яка є обов'язковою для суду в частині застосування норм матеріального права до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ станом на 21.12.2016 року курс гривні до долара США становить 1 дол. США - 26,4704 грн. Дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачем (боржником) - позивачу(позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладений письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, тому невиконання відповідачем грошового зобов'язань у встановлені строки, свідчить про порушення ним права позивача, яке підлягає судовому захисту. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошові кошти за договором позики у розмірі 20000,00 дол. США, що станом на 21.12.2016 року еквівалентно 529400,00 грн. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 5294,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved