Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2014 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. На підставі викладеного позивач просить суд збільшити розмір аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Проте рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2014 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про збільшення розміру стягуємих аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними. На підставі викладеного,

Outcome: approved