Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19.02.2015 року [PERSON] та [PERSON], знаходячись по вул. Миру в м.Херсоні, відкрито заволоділи її сумкою, в якій знаходились паспорт позивача, банківські картки, грошові кошти в сумі 600 грн., мобільні телефони, ключі. Дані дії були кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України. В результаті вчинення злочину позивачу було завдано моральну та матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на купівлю двох дверей, ключів до домофону та замовлення фотографій на паспорт. У звязку з тим, що на час вчинення кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, просить суд стягнути з їх законних представників відповідачів по справі солідарно матеріальну шкоду у розмірі 12750 грн., та моральну шкоду у розмірі 2500 грн. з кожного. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, а саме: моральну шкоду у сумі 2500 грн. з кожної. У стягненні матеріальної шкоди просила відмовити, оскільки, відповідно до розписок, ключі від дверей, паспорт, гроші та сумка були повернуті позивачу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.02.2015 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], знаходячись по вул. Миру в м.Херсоні, відкрито заволоділи сумкою [PERSON], в якій знаходились зокрема, паспорт позивача, банківські картки, грошові кошти в сумі 600 грн., мобільні телефони, ключі. Дані дії були кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 17.09.2015 р. до малолітнього [PERSON] застосовано заходи виховного характеру, а [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.07.2015 р. звільнено від кримінальної відповідальності у звязку зі зміною обстановки. Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідно до чч.1,2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що особистого майна або доходу у [PERSON] не має, тому шкода в повному обсязі буде відшкодована його законним представником [PERSON] на підставі рішення суду. Оскільки відповідачі визнали вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, то в порядкуч.4 ст.174 ЦПК України суд в цій частині позов вважає законним та обґрунтованим. Щодо стягнення матеріальної шкоди суд прийшов до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 150 грн. Відповідно до розписок, наданих [PERSON] відповідачам під час досудового слідства, 24.02.2015 року позивач отримала свою сумку, в якій знаходився зокрема паспорт, а 11.03.2015 року отримала ключі в кількості 4 шт. Відповідно до квитанції від 23.02.2015 р. позивачем було сплачено за виготовлення фотографій на документи 70 грн. Оскільки на момент їх виготовлення [PERSON] не знала і не могла знати, що їй повернуть документи, ця сума підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Крім цього, підлягає солідарному стягненню з відповідачів сума 80 грн, що була сплачена позивачем відповідно до товарного чеку №34 від 12.03.2015 за ключі від домофону, оскільки зі слів сторін, вони взагалі не повертались. Відповідно до накладної №5 від 12.03.2015 р. та накладної №5 від 13.03.2015 р. [PERSON] замовила та встановила дві вхідні двері на загальну суму 12600 грн. в квартирах за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Зі слів позивача, у звязку з пограбуванням, вона була вимушена запросити сусідів для злому замків на вхідних дверях у зазначених квартирах, оскільки не мала запасних ключів. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що замки були примусово зламані, а двері були демонтовані та не підлягали реконструкції. На вимогу ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяв всебічному розгляду справи та попереджав про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, однак позивач своїм правом не скористалась та судове слідство нічим не доповнила. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат на виготовлення та встановлення дверей не підлягають задоволенню.

Outcome: partial