Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Порицької сільської ради Хмільницького району про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 04.03.2009 року в с. Томашпіль Хмільницького району Вінницької області помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається із житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за № 24 по вул. Миру в селі Томашпіль Хмільницького району Вінницької області. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], позивач своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори й прийняла частину спадкового майна, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на нього за [PERSON] Тому, за захистом своїх невизнаних прав позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Сторони в судове засідання не зявились, про час та день судового розгляду були повідомлені належним чином, надіслали суду заяви, якими просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідач та треиті особи проти задоволення позовних вимог не заперечують. За наведених вище обставин справа розглядається у відсутність сторін на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 04.03.2009 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 140416 від 06.03.2009р. Ще за життя, а саме 27.07.1999 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів [PERSON] (згідно напису секретаря виконкому від 26.05.2009 року заповіт не змінено та не відмінено). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за № 24 по вул. Миру в селі Томашпіль Хмільницького району Вінницької області загальною площею 85,6 кв. м., житловою площею 46,7 кв. м., зазначений під літерою «А» з верандою «а», ганком, верандою «а1», та господарськими будівлями: погребом з шийкою «Б», сараєм «В», убиральнею «Г», сараєм «д», літньою кухнею з сараєм «Д», воротами з хвірткою № 1, огорожею № 2, воротами № 3 та криницею № 4, інвентаризаційною вартістю 148439 гривень. Як вбачається із відповіді в.о. державного нотаріуса Хмільницької районної державної нотаріальної контори № 372/01-16 від 10.08.2016р., позивач подала заяву та прийняла частину спадкового майна. Втім позивач не може оформити своє право на іншу частину спадщини, а саме житловий будинок, в нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] не провів державної реєстрації зазначеного будинку, як того вимагає ст. 182 ЦК України. Відповідно до записів у технічному паспорті на спірний будинок та довідки Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 985 від 25.07.2016 року житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за № 24 по вул. Миру в селі Томашпіль Хмільницького району Вінницької області належав [PERSON] Згідно п. 6 Ін\-струкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах місь\-кого типу Української PCP, затвердженої Наказом Міністерства комунального госпо\-дарства УРСР від 31.01.1966 року, було передбачено, що не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, які розташовані в сільських населених пунктах, тобто згідно діючого на той час законодавства (ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року) [PERSON] був власником зазначеного домоволодіння. Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, права на нерухоме май\-но, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутно\-сті їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Спадковий будинок був побудований у 1971 році, але правовстановлюючі документи на це житло були відсутні. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець володів, користувався та розпоряджався вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у його власності, однак вказане право власності за нею належним чином зареєстроване. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А згідно за ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджують її право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved