Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі ? всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття, щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.10.2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Київському районному відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис № 671. На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2004 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, коштів на утримання не надає, син повністю знаходиться на утриманні позивача. Позивач в судове засідання не зявилась, відповідно до поданої заяви позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, судове засідання проводити без її участі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2004 р. по справі №2-7757/07. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ № 248481 від 17 травня 2003 року). Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості про порядок та розмір утримання дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З наданої позивачем довідки ТОВ «НоваПошта» від 23.09.2016 за № 4441 [PERSON] працює в ТОВ «НоваПошта» з 13.08.2013 р. На даний час займає посаду касир. Дохід за період з 01.06.2016 р. по 31.08.2016 р. склав 27\~727,27 грн. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Приписами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд вважає можливим встановити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше мінімального розміру, встановленого ч. 2 ст.182 Сімейного Кодексу України - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved