Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] . Відповідачі по справі є її сином та невісткою, які зареєстровані у зазначеному вище будинку, проте з 2014 року фактично в ньому не проживають, їх речей в будинку також немає. Відповідачі не беруть участі у сплаті комунальних послуг, не утримують будинок, не дбають про збереження майна. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п.1,4,5,6,7 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вимог ст. 405 ч.2 ЦК України відповідачі у зв`язку із відсутністю без поважних причин понад один рік за місцем реєстрації втратили право на користування спірним житлом. Згідно роз`ясень викладених в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітуту, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК . З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом , що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають у житлі позивача, не беруть жодної участі у сплаті комунальних послуг більше чотирьох років, однак не знялися із реєстрації, тому позивачу, як власнику будинку спричиняють перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Через те, що відповідачі зареєстровані в будинку позивача, позивач не має можливості отримати субсидії по сплаті комунальних послуг, що вчиняє йому додаткові незручності. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57 цс 11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищенаведеного позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, щодо заочного рішення справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча повідомлялись про час і місце розгляду справи, поважних причин їх неявки не встановлено, а тому суд вважає, що справу слід розглянути заочно у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, а саме: копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивача; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витяг з реєстру згідно яких позивач є співввласником спірного будинковолодіння; копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4840935; акт обстеження на предмет фактичного проживання комісії Ліснохлібиченської сільської ради № 361/02-24/06 від 22.11.2018 року, згідно якого відповідачі в будинку позивача зареєстровані, однак з 2014р. фактично не проживають, їх речей в будинку чи інших ознак проживання не виявлено, позивач проживає в будинку одна, - суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні з урахуванням вищевказаних доказів не спростовано доводи позивача, про те, що відповідачі у вищевказаному будинку не проживають більше року, комунальні послуги за користування житловим приміщенням не сплачують, чим створюють перешкоди позивачу, який один проживає у спірному будинку у його користуванні, зокрема у оформленні субсидій на оплату житлово-комунальних послуг, а тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного та ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved