Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 25 447,71 грн. Позов мотивую тим, що 28 квітня 2016 року вона уклала з відповідачем договір позики у письмовій формі, згідно з яким передала відповідачу у користування автомобіль [NUMBER] у строк на 12 місяців до 28 квітня 2017 року. В разі неповернення автомобіля відповідач зобовязався сплатити їй 800 доларів США, що підтверджується написаною ним розпискою в присутності свідків. Автомобіль був переданий нею відповідачу в користування, на підтвердження чого відповідач написав власноручно розписку, де чітко вказано річ, яку передану та строк виконання зобовязання, тобто всі істотні умови, чим підтверджено письмову форму договору. Однак, відповідач відмовився повертати автомобіль в строк, вказаний в договорі, мотивуючи відмову тим, що автомобіль в нього викрадений. Згідно з вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області йому як потерпілому в кримінальному провадженні відшкодовані збитки внаслідок викрадення автомобіля в повному обсязі, відповідач ухиляється від добровільного виконання зобовязання. Позивач посилається на те, що договір, укладений між нею і відповідачем, відповідає вимогам закону, встановленим до таких договорів, відповідач як позичальник відповідно до статтей 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК зобовязаний повернути їй позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій же кількості, що були йому передані позикодавцем), у строк та в порядку, встановленому договором і законом (згідно з умовами договору це 800 доларів США), сплатити проценти за користування позикою, а з урахуванням того, що відповідач не повернув своєчасно позику, тобто прострочив виконання зобовязання, також має нести відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК, а тому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу з урахуванням інфляції 24985,86 грн., 3 % річних від простроченої суми, що становить 461,85 грн., а всього стягнути заборгованість в розмірі 25447,71 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової кореспонденції. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Відзиву на позов не надав. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З наданих суду сторонами доказів встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За позивачкою [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки ИЖ 21251, 1989 року випуску, номер кузова ХТК 212510К0188823 з 15 травня 2012 року, що підтверджується довідкою від 29 червня 2016 року № 31/3/1-1371 Територіального сервісного центру 0741 Регіонального сервісного центру у Волинській області, реєстраційною карткою АМТ. За результатами звернення по всіх базах на АМТ вказаний автомобіль не перебуває у розшуку, викраденим не значиться (аркуш справи 15-16). З вироку Луцького міськрайонного суду від 04 серпня 2016 року встановлено, що відповідач [PERSON] визнаний потерпілим в кримінальному провадженні щодо незаконного заволодіння транспортним засобом автомобілем [NUMBER], що мало місце 18 квітня 2016 року. Отримав від обвинуваченого [PERSON] відшкодовану шкоду. Вироком апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року даний вирок змінено в частині призначеного обвинуваченому покарання. У решті вирок залишено без змін. Таким чином автомобіль є втраченим. Згідно з розпискою від 28 квітня 2016 року [PERSON] винен кошти в сумі 800 доларів США за автомобіль [NUMBER]. Зобовязується виплатити кошти на протязі 12 місяців (виходячи зі змісту розписки - до 28 квітня 2017 року), що посвідчено підписами двох свідків - [PERSON] та [PERSON] (аркуш справи 10). Позивачка надала суду листи від 11 січня 2017 року, 06 лютого 2017 року, 06 лютого 2017 року, 13 березня 2017 року, які надсилала на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням, з вимогами повернути належні їй за автомобіль кошти на підставі наданої відповідачем розписки, в яких зазначає, що термін виконання зобовязання закінчується, проте відповідач не сплатив їй жодних коштів (аркуш справи 17-21). Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суду надано позивачем розписку, написану відповідачем власноручно, зі змісту якої встановлено, що відповідач зобовязується повернути позивачці 800 дол. США впродовж 12 місяців, тобто в строк до 28 квітня 2017 року. У надісланих на адресу відповідача листах позивач також просить повернути їй кошти «за автомобіль». Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо повернення коштів відповідачем за договором позики. Ст. 1049 ЦК встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 545 ЦК, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. З огляду на вказані вимоги закону, наявність розписки відповідача в позивачки свідчить про те, що відповідач зобовязання не виконав, кошти позивачці не передав, чим порушив права позивача, які підлягають судовому захисту. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача становить 800 дол. США, що згідно з курсом НБУ еквівалентно 23092,29 грн. (800*28,865367 грн.); індекс інфляції 65 дол. США., 3 % річних - 461,85 грн. Суд частково погоджується з наданим розрахунком позивача. Позивач здійснила розрахунок боргу виходячи курсу долара США станом на 25 січня 2018 року. Разом з тим, як розяснено у пункті 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 Про судове рішення у цивільній справі, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 23 травня 2018 року тобто на день розгляду справи, за офіційними даними, розміщеними на сайті НБУ курс долара США відносно до національної валюти України у становить 2607,1164 гривень за 100 дол. США. Саме з цієї суми виходить суд при розрахунку заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. З урахуваннями вимог закону та наданих доказів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача боргу за договором позики на підставі статті 1046 ЦК України в розмірі 800 дол. США., що становить виходячи з цього курсу у гривнях складає 20856 грн. 93 коп. Статтею 1050 ЦК також встановлено, що в випадку якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК. Так стаття 625 ЦК встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим борг 800 дол. США слід стягнути без урахування індексу інфляції з таких підстав. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Оскільки предметом позики є кошти виражені сторонами угоди в іноземній валюті, то підстав для нарахування інфляції на вказану суму немає. Позивач також на підставі статті 625 ЦК просить стягнути з відповідача 3 % річних. За правовою природою 3 % річних, передбачені статті 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності, які стягуються виключно в національній валюті Україні - гривні. Згідно з наданим розрахунком 3 % річних становить 16 дол. США, що еквівалентно 417,14 грн., вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Суд, відповідно до статті 13 ЦПК України, розглядає в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів наданих учасниками справи. Таким чином, позов слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача 800 дол. США що за курсом НБУ станом на 23 травня 2018 року становить 20856,93 коп., 3% річних від простроченої суми, що становить - 417,14 грн., а всього 21274,07 грн. В задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції слід відмовити. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, позивач як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704.80 грн.

Outcome: partial