Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації. Свій позов мотивує тим, що відповідачі по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Останній вже протягом останніх чотирьох років проживає разом з своєю бабусею [PERSON]. Остання повністю займається вихованням дитини і всі витрати, пов'язані з цим, несе виключно вона. Відповідачі ж батьківських обов'язків не виконують взагалі, не надають будь-якої, в тому числі, матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, для дитини створені необхідні умови для здорового життя та всебічного розвитку, а відповідачі, в свою чергу, життям дитини не цікавляться, інтересу до неї не проявляють та проявляти не бажають, про що ними було подано відповідні заяви нотаріусу. В ході розгляду справи позивач подала заяву про відмову від позову в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з наведених у позовній заяві підстав, просили його задовольнити. Представник третьої особи Повзун О.Ю. в судовому засіданні позов підтримала повністю, вважає поданий позов підставним та таким, що відповідає інтересам дитини, просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що відповідач [PERSON] вихованням свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] не займається взагалі, не цікавиться його здоров'ям, розвитком, протягом тривалого часу проживає окремо. Всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини створила його бабуся [PERSON], яка й на даний час займається його вихованням, всі необхідні витрати, пов'язані з лікуванням дитини також несе позивач. Вважають, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка направлена їй відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за адресою, за якою вона зареєстрована у встановленому законом порядку. За погодженням позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. З заяви [PERSON], посвідченої 18 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Волошиним Сергієм Анатолійовичем і зареєстрованої в реєстрі за №1389 вбачається, що [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки його вихованням та утриманням займається його бабуся [PERSON]. З заяви [PERSON], посвідченої 13 липня 2016 року приватним нотаріусом Волошиним Сергієм Анатолійовичем і зареєстрованої в реєстрі за №889 вбачається, що [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки його вихованням та утриманням займається його бабуся [PERSON]. Довідкою про склад сім'ї, виданою Горохівською міською радою Горохівського району Волинської області 22 вересня 2016 року за №3339 стверджується, що позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] і до складу її сім'ї входить чоловік [PERSON], син [PERSON], внук [PERSON] та внук [PERSON]. Довідкою Крупівського НРЦ, відокремленого дошкільного відділення «Сонечко» від 05 вересня 2016 року №61 стверджується, що [PERSON], [INFO] був вихованцем відокремленого відділення «Сонечко» Крупівського НРЦ з 13 серпня 2014 року по 15 червня 2016 року. Вибув із закладу з досягненням шкільного віку. За період перебування дитини у закладі батьки участі у вихованні свого сина не приймали. Життям та здоров'ям дитини у закладі цікавилася лише його бабуся [PERSON], тобто позивач. Із змісту статті 150 СК України слідує, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Передбачене пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З аналізу вищезазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов'язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що батько свідомо ухиляється від їх виконання, адже ухилення від виконання обов'язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов'язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити, а це значить, що батько наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки; чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], протягом тривалого часу проживає окремо від дитини, зокрема, в місті Верхньодніпровськ Дніпропетровської області та самоусунулася від виховання та матеріального утримання свого малолітнього сина. З матеріалів справи, зокрема копій боргових розписок та копій кредитних договорів вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово брала у позику значні грошові кошти. Попри те, суду не було надано жодних письмових доказів належного виконання вищевказаних боргових та кредитних зобов'язань. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації №3416/34/2-16 від 21 листопада 2016 року, батьки малолітнього [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в офіційному шлюбі не перебували та на даний час проживають окремо. [PERSON] являється бабусею малолітнього [PERSON] та близько трьох років займається його вихованням, утриманням та розвитком. Батько дитини [PERSON] не може виконувати батьківських обов'язків за станом здоров'я. Малолітній [PERSON] проживає з бабусею в [ADDRESS]. Дитина відвідує старшу групу №2 ДНЗ «Казка» міста Горохів. Згідно довідки, наданої дошкільним навчальним закладом «Казка» міста Горохів встановлено, що за період відвідування малолітнім [PERSON] дошкільного закладу мати жодного разу дитиною не цікавилася та не піклувалася його здоров'ям, хоча хлопчик часто хворів. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] встановлено, що умови проживання в її сім'ї хороші. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку. Відповідно до нотаріально завіреної заяви відповідач [PERSON] не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], оскільки вихованням та утриманням дитини вона не займається. З огляду на це, орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Вирішуючи спір, суд враховує, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, матір вважатиметься такою, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], жодним чином участі у його вихованні та утриманні не приймає, ніякого інтересу до дитини не проявляє не проявляє до нього належної материнської уваги та турботи, матеріально його не забезпечує, не піклується про стан здоров'я, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його потребами. Суд вважає, що позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно її малолітнього сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов'язками. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] відповідає інтересам дитини, а тому позов задовольняє. Разом з тим, суд роз'яснює право на поновлення батьківських прав, передбачене ст.169 Сімейного Кодексу України в разі стійкої зміни поведінки відповідача та відношення до сина. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved