Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком № 1, що знаходиться в смт. Іваничі Іваничівського району по вул. Банківській. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником вищевказаного будинку. Після одруження її доньки, у вищевказаний будинок вселився зять - [PERSON], який проживав у будинку до 05.05.2016 року. Після сварки з донькою, відповідач добровільно виселився з будинку, переїхавши проживати до м. Луцька, де проживає і на даний час. Шлюб між донькою та зятем розірвано згідно рішення суду від 12.01.2017 року. Фактично з 05.05.2016 року відповідач не проживає у будинку, спільного господарства як з донькою, так і з нею не ведуть. Відповідач не бере участі в утриманні будинку: не сплачує платежі, не підтримує його у належному технічному стані, не бере участі в його поточному ремонті. Особисті речі відповідача у будинку відсутні. У звязку із вищенаведеним вона змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому, враховуючи клопотання позивача, суд приходить до висновку про можливість та доцільність проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.03.2000 житловий будинок № 1 по вул. Банківській в смт. Іваничі Іваничівського району Волинської області на праві приватної власності належить [PERSON] - позивачу по справі (а.с.4). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У вказаному житловому будинку зареєстрований колишній зять позивача [PERSON], що підтверджується копіями будинкової книги (а.с.10-11). Згідно акту обстеження факту проживання жителів смт. Іваничі від 06.05.2017 року [PERSON] у будинку № 1 по вул. Банківській в смт. Іваничі з травня 2016 року не проживає (а.с.13). В судовому засіданні не встановлено жодних фактів та не підтвердженого доказами те, що позивач чинив перешкоди відповідачу у користуванні спірним житлом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність відповідача у спірному житлі понад один рік - встановлений законом строк, не зумовлена поважними причинами. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави суду для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком по вул. Банківській, 1 в смт. Іваничі Іваничівського району Волинської області підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає до задоволення, оскільки підтверджується відповідним платіжним дорученням. У звязку із вищенаведеним, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved