Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача в якому вказує, що рішенням ХІІ сесії ХХІ скликання Сокальської міської ради від 03.12.1993р. їй передано у користування земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та ведення садівництва площею 0,3373га. Згідно кадастрового плану, площа земельної ділянки, що знаходиться у її постійному користуванні з уточненням меж за експлікацією угідь в даний час становить 0,2864га. (рілля 0,0600га., сад 0,2264га.). Згідно рішення сесії Сокальської міської ради від 03.12.1993р. «Про приватизацію земельних ділянок в м. Сокаль», позивачу також передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000га., власником якої вона є згідно Державного акту серії [NUMBER] від 29.03.2006р.. Зазначає, що земельною ділянкою площею 0,2864га. її сім»я користується постійно на протязі понад 30 років та щорічно позивачка сплачує кошти за користування землею у місцевий бюджет. На даній земельній ділянці сім»я позивачки вирощує сільськогосподарські культури, садить город, займається садівництвом. З даної земельної ділянки позивач практично утримує сім»ю, в склад якої входить її дочка та двоє її неповнолітніх дітей. На земельній ділянці ростуть багаторічні насадження, кущі, виноград. Факт постійного користування земельною ділянкою площею 0,2864га. для ведення особистого підсобного господарства та ведення садівництва підтверджується рішенням Сокальської міської ради від 03.12.1993р. Вказує, що на її неодноразові звернення до відповідача з проханням передати у власність земельну ділянку площею 0,2864га. їй було відмовлено. Постановою Сокальського районного суду від 21.04.2011р. вимоги позивачки задоволено, скасовано рішення міської ради №329 від 05.10.2009р. «про відмову у передачі у власність орендованої земельної ділянки по [ADDRESS]». Зобов»язано Сокальську міську раду розглянути на сесії її заяву щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,2864га. Судом встановлено, що позивач і члени її сім»ї постійно користуються вищевказаною земельною ділянкою на протязі тривалого часу, про, що свідчать матеріали справи та свідчення допитаних в судовому засіданні свідків. На даний час відповідач відмовляє позивачу передати у приватну власність вказану земельну ділянку. Просить суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на земельну ділянку площею 0,2864га., що розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства та ведення садівництва, також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. В обґрунтування зіслалися на те, що позивачка безперервно більше п'ятнадцяти років користується вказаною земельною ділянкою, на якій вирощує овочі та багаторічні насадження для своєї сім»ї. Представник відповідача Чернявська Х.М. в судовому засіданні позовних вимог не визнала. Повідомила, що рішенням сесії Сокальської міської ради від 03.12.1993 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,3373 га у тимчасове користування для особистого підсобного господарства терміном на 3 роки. Зазначає, що згідно даного рішення правом безоплатної приватизації позивач [PERSON] скористалась на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку. Крім цього, відповідно до Генерального плану м.Сокаль, розробленого ДІПМ «Містопроект» та затвердженого рішенням сесії Сокальської міської ради від 12.03.2008 р. за № 4, територія, де знаходиться земельна ділянка 0,3373 га по [ADDRESS] відноситься до земель садибної забудови. Станом на дату звернення позивачки до суду жодного разу Сокальською міською радою не ставилось питання про вилучення земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні позивачки [PERSON] У задоволенні позову просить відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є двоюрідною сестрою позивачки. Їй відомо, що позивачка проживає за вищевказаною адресою та користується спірною земельною ділянкою на якій вирощує овочі, має сад та насадження кущів. Свідок [PERSON] показав, що є чоловіком двоюрідної сестри позивачки. Йому відомо, що позивачка з 80-х років користується спірною земельною ділянкою. Свідок [PERSON] показала, що є дочкою позивачки. Їй відомо, що вказаною земельною ділянкою користувалися ще її дід та баба. В даний час земельною ділянкою продовжує користуватися її матір, на якій вирощує овочі та має багаторічні насадження. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії витягу із рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Сокальської міської ради від 03.12.1993р. «Про приватизацію земельних ділянок в м. Сокалі», встановлено, що таким передано [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], у приватну власність земельні ділянки надані їй для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 1000м.кв. та у тимчасове користування на праві оренди 3373м.кв.. Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 29.03.2006р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000га., що розташована в [ADDRESS] та передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до постанови Сокальського районного суду від 21.04.2011р., встановлено, що такою задоволено адміністративний позов [PERSON] та [PERSON] до Сокальської міської ради. Скасовано рішення Сокальської міської ради 23 сесії 5 скликання №329 від 15.10.2009р. «Про відмову у передачі у власність орендованої земельної ділянки по [ADDRESS]». Зобов»язано Сокальську міську раду розглянути на сесії заяву [PERSON] та [PERSON] щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,2864га. в [ADDRESS]. В свою чергу, згідно копії рішення №162 від 06.07.2016р. Х сесії VII скликання Сокальської міської ради, встановлено, що таким відмовлено [PERSON] у передачі у власність орендованої земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,2864га. для ОСГ. Відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Відтак, в ході розгляду справи встановлено, що земельна ділянка на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю для ведення особистого підсобного господарства та садівництва, перебуває у її користуванні, однак відноситься до земель комунальної власності, цільове використання яких - землі садибної забудови. Також Сокальською міською радою не ставилось питання про вилучення даної земельної ділянки у позивачки. Відповідно, у задоволенні позовних вимог, про визнання за позивачкою за набувальною давністю право власності на земельну ділянку площею 0,2864га., що розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства та ведення садівництва, суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed