Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просив визнати недійсною угоду про надання кредиту №501155659 від 24.06.2019 року укладену між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.06.2019 року позивач підписала оферту на укладення угоди про надання кредиту №501155659, а відповідач підписав акцент на укладення угоди про надання кредиту №501155659. Також, сторони підписали графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та документ, який містить анкетні дані. Жодних інших документів, в тому числі договорів, додатків до договорів, заяв та інше позивач не підписувала. Під час підписання вказаних документів працівниками відповідача жодної додаткової інформації з приводу вказаного кредиту позивачу надано не було. Вважає, що під час укладання угоди е було дотримано ряд вимог, визначених діючим законодавством України, зокрема ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування». Позивач не могла ініціювати укладення договору приєднання, оскільки всі стандартні форми оферти та акценту розроблені відповідачем. При цьому, відповідач не надав позивачу ознайомитись з умовами кредитування оскільки відповідний сайт відповідача не містить вказаної інформації. Оферта, на думку позивача, не містить істотні умови майбутнього договору. Крім того, підписана угода про надання кредиту не містить всіх умов (в тому числі істотних) обов`язкова наявність яких визначена ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2021 року відмовлено у задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 24.06.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту №501155659. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Звертаючись до суду позивач зазначає про недотримання відповідачем положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору і не надання повної інформації про умови кредитування. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень зазначеного Закону у разі ненадання даної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а саме у виді штрафу або відшкодування шкоди. Однак, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачена можливість визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання або надання неповної інформації про послуги. Крім того судом встановлено, що позивач, підписавши оферту на укладання угоди про надання кредиту, засвідчила, що вона отримала всю інформацію про умови кредитування та про те, що акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501155659, обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії від 24.06.2019 року отримала, в зв`язку з чим посилання позивача на порушення відповідачем норм чинного законодавства є безпідставними. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач не довела належними і допустими доказами наявність обставин, що свідчать про недійсність оспорюваного договору в цілому, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed