Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що 08.12.2016 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися, відповідач та позивач проживають окремо. Разом з тим, відповідач самоусунувся від виховання дитини та вирішення сімейних проблем. Після припинення сімейних стосунків відповідач добровільно не надає своєчасної та належної матеріальної допомоги на утримання доньки. Позивач змушена утримувати дитину самостійно, у зв`язку з чим матеріальне становище та забезпечення дитини є неналежним та недостатнім. Позивач просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08.12.2016 року виконавчим комітетом Дворищенської сільської ради Хорошівського району Житомирської області, актовий запис №3; стягувати з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2021 року, відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року здійснено перехід у справі до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, до суду надіслали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позивач позов підтримала, відповідач - визнав повністю. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з матеріалами справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 08 грудня 2016 року виконавчим комітетом Дворищенської сільської ради Хорошівського району Житомирської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.12.2016 року (а.сп.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.12.2017 року, сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.сп.11). Відповідно до довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг Хорошівської селищної ради» №960 від 14.05.2021 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.сп.12). Зі змісту позовної заяви слідує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, позивач із дочкою проживають окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, відповідач працездатного віку, проблем зі здоров`ям не має, інших утриманців не має, в тому числі непрацездатних батьків, а тому зможе щомісячно сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі без погіршення його майнового стану. Зазначені обставини визнанні відповідачем, про що свідчить подана ним заява до суду. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що шлюбні відносини припинені, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За положеннями статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] позов визнав та згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. З огляду на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дітей до повноліття незалежно від розміру їх доходів, відповідач є працездатним, а позивач не має можливості забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Такий розмір аліментів, на думку суду, є об`єктивним з огляду на розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується з встановленими обставинами справи, наданими доказами, вимогами Сімейного кодексу України та виходячи із закріплених частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. За таких обставин, вимоги позивача про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів, для утримання неповнолітньої доньки, підлягають задоволенню. Розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Однак, вирішуючи питання судового збору судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого 27.07.2016 року, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветерані війни - учасників бойових дій, у зв`язку з чим на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне звільнити відповідача від сплати судового збору.

Outcome: approved