Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За життя, [PERSON] склала заповіт на все своє майно на ім'я позивача, однак 31 січня 2011 року [ADDRESS] була подарована [PERSON]. Рішенням суду від 26 лютого 2014 року договір дарування спірної квартири було визнано недійсним, вказане рішення набрало законної сили. Таким чином позивач залишилась єдиною спадкоємицею після померлої [PERSON] Позивач не змогла отримати свідоцтво про право власності на [ADDRESS], оскільки [PERSON] за життя не зареєструвала на неї право власності. Тому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких справу просить слухати у відсутність представника та у позові відмовити, оскільки належним відповідачем по справі є [PERSON]. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є донькою [PERSON]. (14) [INFO] [PERSON] померла. (а.с.13) 08 травня 1998 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на ім'я [PERSON]. (а.с.15) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на [ADDRESS], яка належала померлій. Як зазначає позивач у своїй заяві, після смерті матері вона дізналась про те, що 31 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], який є її братом, було укладено договір дарування [ADDRESS]. Не погоджуючись з цим, позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року договір дарування [ADDRESS] визнано недійсним. (20-26) Вказане рішення суду було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року. (а.с.27-30,31-34) Таким чином, єдиним спадкоємцем залишилась [PERSON] Однак, після звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, оскільки [PERSON] не зареєструвала право власності на неї. (а.с.18-19) Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцем після померлої [PERSON] є [PERSON] (а.с.50-84) Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до листа КМ БТІ від 07 листопада 2011 року, [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON]: ? частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською райдержадміністрацією 01.03.1994 року, ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10-ю Київською держнотконторою 22.09.2009 року № 1-1554. (а.с.56) Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved