Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що донька знаходиться на її утриманні і проживає спільно з нею. З відповідача стягуються аліменти на утримання доньки, але в значно меншому розмірі, що є не достатнім. З цих підстав позивач просить позов задовольнити. Позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Пояснила, що оскільки змінився розмір аліментів, визначений законом, який підлягає стягненню з відповідача, а добровільно відповідач не бажає виплачувати аліменти у підвищеному розмірі, тому просила задовольнити її вимоги. Відповідач\~ позовні вимоги не визнав, заперечував категорично щодо збільшення розміру аліментів, оскільки він є інвалідом ІІІ групи довічно, доглядає матір похилого віку, яка має онкологічне захворювання. Отримує лише пенсію по інвалідності, інших доходів не має. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.02.2003 року, який розірвано за рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14.02.2011 року, справа № 2-195/11 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження\~ серії І-ЖД №213696 (а.с.4), яка перебуває на утриманні позивача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.7). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14.02.2011 року (справа №2-167/11-ц) з відповідача [PERSON], на користь позивача [PERSON], стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше розміру, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2011року і до досягнення дитиною 18-ти років (а.с.6). Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Кошти на утримання дитини присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає. Саме суду віддані дискреційні повноваження при визначенні конкретного розміру аліментів. При цьому, закон визначив що саме суд повинен брати до уваги і враховувати при визначенні розміру аліментів. Такими обставинами можуть бути: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. Попри таку різноманітність факторів, що впливають на визначення розміру аліментів, їх мінімальний розмір визначається законом. Це той мінімум, який батьки зобовязані витрачати на дитину, не залежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин. З 8 липня 2017 року цю межу було підвищено з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається кожного року законом про державний бюджет. Так, у 2018 році, мінімальний розмір аліментів для дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2018 року 746.00 гривень, з 1 липня 779,5 гривень, з 1 грудня 813.00 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 930.00 гривень, з 1 липня 972.00 гривень, з 1 грудня 1013,5 гривень. Дійсно, стаття 192 Сімейного кодексу України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Втім, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. І в даному випадку, навіть якщо у рішенні суду при визначенні розміру аліментів є посилання на їх мінімальну межу, це не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Нове судове рішення у даному випадку - не потрібно. Фактично, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності Законом, тобто, з 8 липня 2017 року та винесення відповідної постанови держвиконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи суд встановив, що відсутній предмет спору, оскільки рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14.02.2011 року (справа №2-167/11-ц) з відповідача [PERSON], на користь позивача [PERSON], стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не\~менше розміру,\~встановленого законом\~для дитини\~ відповідного\~віку, починаючи з 12.01.2011року і до досягнення дитиною 18-ти років (а.с.6), а відтак розмір аліментів, який стягується на користь позивача має бути автоматично перерахованій згідно вимог діючого законодавства. Положеннями ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ст. 141 ч.6 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Згідно положень пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Як вбачається з поданих сторонами довідок, позивач є інвалідом з дитинства ІІ групи, довічно (а.с.27), відповідач є інвалідом ІІІ групи, довічно (а.с.32). Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, і в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704.80 гривен, необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed