Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) до [PERSON] про стягнення грошових коштів, пені та суми інфляції. Мотивував свої вимоги тим, що 26 січня 2012 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та [PERSON](Інвестор) було укладено договір № 41 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва(далі Договір). Пунктом 2.1 вказаного Договору визначено, що Інвестор зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 22160 гривень(без ПДВ) на умовах визначених у Договорі. Відповідно до п. 3.1 Договору, інвестор сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п. 2.1 цього Договору, у строк до 14 лютого 2012 року включно на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету за зазначеними у Договорі реквізитами. Позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму пайового внеску у розмірі 22160 гривень. Крім того, позивач просить суду стягнути з відповідача пеню відповідно до п. 2.1 Договору у розмірі 4.030 гривень та суму індексу інфляції розрахованої станом на 05.09.2014 року. Загалом просить стягнути відповідача 29170 гривень. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Зокрема представник зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення пені та суми інфляції, оскільки про порушення прав позивач дізнався не з моменту проведення перевірки на підставі конкретного завдання прокуратури міста Києва, а з матеріалів поданих Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), який міг самостійно звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача зазначає, що строк позовної давності за вимогами про стягнення пені та суми інфляції сплив 15 лютого 2013 року і поновленню такий не підлягає. В частині вимог про стягнення основної суми боргу пояснити нічого не зміг. Представник Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити у повному обсязі. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 26 січня 2012 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та [PERSON](Інвестор) було укладено договір № 41 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва(далі Договір). Пунктом 2.1 вказаного Договору визначено, що Інвестор зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 22160 гривень(без ПДВ) на умовах визначених у Договорі. Відповідно до п. 3.1 Договору, інвестор сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п. 2.1 цього Договору, у строк до 14 лютого 2012 року включно на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету за зазначеними у Договорі реквізитами. Доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за п. п. 2.1, 3.1 Договору суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у це строк(термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 22160 гривень підлягають задоволенню. В той же час, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення суми пені та суми інфляції не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Суд вважає, що позовна давність за вимогами про стягнення пені та суми інфляції сплинув 15 лютого 2013 року, з огляду на те, що Договором встановлено зобов'язання покладене на [PERSON] сплатити суму пайового внеску у строк до 14 лютого 2012 року. З позовом до суду, позивач звернувся 07.11.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial