Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригодиу розмірі 158 123,89 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 червня 2010 р. близько 13.00 год. сталася дорожньо-транспортна пригода, винним в якій визнано [PERSON] Відповідач, керуючи технічно справним автомобілем «Мітцубісі», д.н.з. [NUMBER] рухаючись по проїзній частині проспекту Героїв Сталінграду зі сторони вул. Тимошенко в напрямку вулиці Л.Гавро в м. Києві, наближаючись до проїжджої частини площі «Сантьяго-де-Чилі», на якій встановлено круговий рух та знаходиться нерегульований пішохідний перехід грубо порушив правила дорожнього руху, а саме не уважно стежив за дорожньою обстановкою, наближаючись до пішохідного переходу на своєму позашляховику, не зменшив швидкість та не зупинився, внаслідок чого здійснив наїзд на позивача. У результаті вказаного ДТП, позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження,небезпечні для життя (масивна крововтрата, масивний крововилив в черевну порожнину, перенесла три переливання крові, інкубацію трахеї, штучну вентиляцію легенів, численні переломи хребта, тазу, руки та ноги,) що підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 95 від 05 травня 2011 р. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у позивача була втрачена загальна працездатність, у зв»язку із чим, вона не може обійтись без стороннього догляду. 22 жовтня 2010 року відповідно до рішення спеціалізованої травматологічної медико-соціальної експертної комісії їй встановлено групу інвалідності - перша Б з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 22.10 2010 р. За висновками МСЕК [PERSON] - потребує стороннього побутового догляду, обмежена здатність до пересування та самообслуговування, до трудової діяльності та навчання. 02.12.2013 позивачу видана довічно Довідка до акту огляду МСНК про встановлення групу інвалідності - перша Б з ураженням опорно-рухового апарату, зроблено висновок про потребу у сторонньому побутовому догляді. З 2010 року по теперішній час позивач проходить медичне обстеження та лікування, у зв»язку із чим несе відповідні витрати, що підтверджується квитанціями на оплату. Так, вартість послуг доглядальниці за період з 20.06.2012 року по 20.06.2015 року становить 136 875,00 грн. (45 625,00 грн. х 3), що була сплачена позивачем. Вартість придбаних ліків, на підставі медичних заключень лікарів, за період з 2013 року по 2014 рік - 1591,63 грн., факт оплати яких підтверджується відповідними чеками. Також позивач проходила стаціонарне лікування у грудні 2015 року та червні 2016 року, необхідність якого викликана у зв»язку із отриманими травмами у ДТП, що мала місце 08.06.2010 року. Вартість такого лікування складає 1441,25 грн. - грудень 2015 року та 2810,81 грн. - травень 2016 року. Витрати понесені позивачем на обстеження та лабораторні дослідження у 2015-2016 роках - 1796,20 грн., що також підтверджується квитанціями. Витрати на обстеження для санаторно-курортної карти у 2015році склали 72,41 грн. Витрати на санаторно-курортне лікування у 2015 році - 9 886,59 грн. Необхідність відвідування басейну позивачем, міститься у медичних рекомендаціях лікуючих лікарів. Вартість відвідування басейну у 2013-2014 роках складає 2000,00 грн., що підтверджується копією договору про надання спортивно-оздоровчих послуг № 0294 від 30.10.2013 року. Витрати на басейн у санаторії у 2013 році - 1650,00 грн., що підтверджується даними квитанцій. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 158 123,89 грн. Оскільки відповідач добровільно не відшкодовує завдані позивачу збитки, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. У судове засідання сторони не з»явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує та просить суд його задовольнити з підстав, якими обґрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, документів, що підтверджують поважність причин його відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи, заяв з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, або заперечень проти позову, - суду не надано. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 червня 2010 року близько 13.00 год. [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «Мітцубісі» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по проїзній частині пр. Г. Сталінгрпаду зі сторонм площі Сантьяго-де-Чілі, на якій встановлено круговий рух та знаходиться нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.1 додатку 2 та дорожніми знаками 5.35.1 тп 5.35.2 додатку 1 Правил дорожнього руху України, по яком у на той час переходила проїжджу частину [PERSON] справа наліво по ходу руху вказаного автомобіля, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, наближаючись до нерегульваного пішохідного переходу, на якому перебувала позивач, не зменшив швидкість та не зупинився, внаслідок чого здійснив наізд на [PERSON], в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до Постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18.08.2011 року по кримінальній справі № 2-64/2011 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до [PERSON] застосовано ст. 6, ст.1 п. в Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, провадження по кримінальній справі закрито та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності. Таким чином, відповідач є винною особою у вказаній дорожньо - транспортній, яка мала місце 08 червня 2010 року. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані санаторно-курортним лікуванням, в розмірі 10920,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2013 року скасовано в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди і судових витрат і ухвалено у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Відшкодовано позивачу шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 923,26 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.58-63). Період, за який на підставі означених судових рішень підлягає відшкодуванню на користь позивача матеріальна шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить з червня 2010 року по червень 2012 року. В розрізі даного спору, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за період починаючи з 20.06.2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як убачається із матеріалів справи, внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди 08.06.2010 року тілесних ушкоджень, позивач втратила загальну працездатність та не може обходитись без стороннього догляду, що підтверджується висновком спеціалізованої травматологічної медико-соціальної експертної комісії та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ, відповідно до якої [PERSON] встановлено першу Б групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату (а.с.13). Крім того, в наслідок отриманні тілесних ушкоджень, 02.12.2013 р. Спеціалізованою травматологічною МСЕК [PERSON] було призначено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1439 (а.с.14-15). Згідно договору про виконання робіт від 20 червня 2012 року, укладеного між [PERSON], надалі (Замовник) та [PERSON], надалі (Виконавець), Замовник доручає, а Виконавець бере на себе відповідальність виконати роботу щодо догляду за хворою [PERSON].(Замовником). Пунктом 2.1.1. Договору передбачено зобов'язання Виконавця виконувати роботи відповідно до переліку обов'язків сиділки (доглядальниці) і в терміни, передбачені даним договором. Відповідно до п.2.2.1 Замовник зобов'язується сплатити за послуги, надані Виконавцем, у розміри та терміни, зазначені в даному договорі. Згідно із п.3.1., 3.2. вартість послуг за даним договором складає: три тисячі сімсот п'ятдесят гривень на місяць (30 календарних днів), згідно розрахунку сто двадцять п'ять гривень на добу (середньозважена ціна таких послуг по м. Києву). Винагорода виплачується Замовником особисто Виконавцю єдино разовою сумою за весь період дії даного договору, протягом якого надаватимуться послуги, у місячний термін з моменту виконання даного договору. Пунктом 3.3. Договору передбачено, що здавання робіт Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом здавання-приймання виконаних робіт, який підписується Сторонами протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного виконання робіт. Відповідно до п.4.1. Договору термін виконання договору з 20 червня 2012 року по 20 червня 2013 року. Як убачається із матеріалів справи, сторонами зазначеного Договору було складено відповідно до умов Договору акт здачі-прийняття робіт, та [PERSON] було сплачено [PERSON] винагороду за договором про виконання робіт від 20.06.2012 р. в сумі 45625 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.20-24). 20 червня 2013 року позивач [PERSON] та гр. [PERSON] уклали новий Договір про виконання робіт аналогічного змісту. Відповідно п.4.1. Договору термін виконання договору з 20 червня 2013 року по 20 червня 2014 року. 21 червня 2014 року між Замовником та Виконавцем було складено акт здачі-прийняття робіт відповідно до умов Договору від 20.06.2013р., згідно якого загальна вартість виконаних робіт складає 45625 грн.. Згідно квитанції 1650584 від 09.09.2014 року [PERSON] зазначена сума була сплачена [PERSON].(а.с.29-30). Крім того, як убачається із матеріалів справи, 20 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір виконання робіт, термін дії зазначеного Договору з 20 червня 2014 року по 20 червня 2015 року. 21 червня 2015 року між сторонами відповідно до умов Договору було складено акт здачі-прийняття робіт, відповідно до якого [PERSON] сплатила [PERSON] винагороду за договором про виконання робіт 45625 грн.(а.с.35-37). Таким чином, за період з 20.06.2012 року по 20.06.2015 року позивачем сплачено відповідно до умов договорів за послуги доглядальниці 136 875,00 грн. У зв»язку із отриманими травмами в результаті ДТП, позивач потребувала медичного лікування, що підтверджується відповідними записами лікарів у наданій суду медичній документації. Витрати позивача на ліки, придбані в період з липня 2013 року по квітень 2015 року становлять 1 591,63 грн., що підтверджується копіями товарних чеків та квитанцій. (а.с.39-43). Також, в матеріалах справи міститься направлення лікаря на комп'ютерну томографію таза та хребта, (а.с.50), вартість якого сплачена позивачем становить 1796,20 грн., що підтверджується калькуляцією на надання медичних послуг (а.с.51). Крім того, витрати позивача в період стаціонарного лікування і грудні місяці 2015 року та травні 2016 року склали 4 252,06 грн., що також підтверджено належними і допустимими доказами. Відповідно до наданих позивачем медичних документів, [PERSON] рекомендовано лікарями відвідування басейну та заняття плаванням, дана обставина також встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі № 22-ц/796/3122/2014, що у розумінні ст. 61 ЦПК України не потребує додаткового доказування. (а.с.58-63). Вартість відвідування басейну в 2013-2014 р.р. у розмірі 2000,00 грн., підтверджується даними рахунку № 21900 від 10.10.2013 року, складеного на підставі договору про надання спортивно-оздоровчих послуг № 0294 від 30.10.2013 року. Факт оплати позивачем даних витрат у розмірі 2000,00 грн. підтверджується квитанцією № 22552.6.1 від 29.10.2013 року. Витрати [PERSON] за відвідування басейну під час перебування на санаторно -курортному лікуванні у розмірі 1650,00 грн. підтверджуються квитанціями від 27.10.2013 року та від 11.11.2013 року. Як убачається із виписки з медичної карти стаціонарного хворого «Поліклініки № 1 Оболонського району м. Києва» [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне лікування. Відповідно Довідки «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва № 325 від 22.05.2015 р., позивач [PERSON] одержала путівку на санаторно-курортне лікування. Згідно Довідки ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» за № 346/03 від 20.07.2015 р. [PERSON] знаходилась на санаторно-курортному лікуванні в ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» на курорті «Куяльник» по путівці № 52739 з 18.06.2015 р. по 11.07.2015 р. Вартість путівки 9 540,00 грн. Вартість проїзду - 346,59 грн. (а.с.47). За положеннями ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів. При цьому обов»язок по доказуванню покладається на сторони (ст.ст. 10,60 ЦПК України). Оскільки дані витрати підлягають відшкодуванню потерпілій особі за рахунок особи, винної у скоєнні злочину, як це передбачено ч.1 ст. 1195 ЦК України, а відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним було відшкодовано позивачу понесені нею витрати на її реабілітацію та лікування за спірний період, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. А відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за послуги доглядальниці - 136 875,00 грн., витрати на ліки - 1 591,63 грн., вартість дослідження - 1796,20 грн., витрати позивача в період стаціонарного лікування у грудні місяці 2015 року та травні 2016 року - 4 252,06 грн., вартість відвідування басейну - 3650,00 грн., витрати на придбання путівки для проходження санаторно-курортного лікування у 2015 року - у розмірі 9540,00 грн., проїзд - 346,59 грн. та витрати на обстеження для санаторно-куротної карти у 2015 році у розмірі 72,41 грн., а всього 158 123,89 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 581,23 грн. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved