Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.02.2008 року Ужгородською міською радою було прийнято рішення № 621, яким їй виділено у власність земельну ділянку площею 0,0600 га в [ADDRESS] , для індивідуального житлового будівництва. Вказує, що згідно з п. 8 даного рішення зобов`язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників та зазначено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видавати членам створеного товариства. Зазначає, що 21.02.2008 року згідно з квитанцією № 15730805 нею, через Експертно-Імпортний банк України, філіал в м. Ужгороді було перераховано суму 15 000,00 грн. до міського бюджету м. Ужгорода, з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород». Фактично внесено кошти із розрахунку 25 грн. за один квадратний метр відповідно до рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 року 4 сесії 5 скликання та рішення 4 сесії 5 скликання № 245 від 21.02.2007 року. Стверджує, що 22.10.2008 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 447679, згідно якого фактично передано їй на праві власності земельну ділянку площею 0,0600 га. Пояснює, що рішенням 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та № 245 від 21.02.2007 року «Про зміни до рішення 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року» при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва передбачено обов`язкові умови: перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 гривень за 1 кв. м. протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення міським головою. Відповідно до п. 3 рішення 4 сесії міської ради скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального-житлового будівництва» - «у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки втрачає чинність». Таким чином, рішення носило зобов`язальний характер для громадян, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови». Також зазначає, що кошти на розвиток інфраструктури відраховувались на підставі постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, яка втратила чинність на підставі постанови КМУ № 415 від 28.04.2009 року. Розмір відрахувань залежав від вартості будівництва, однак мова про вартість будівництва при оформленні та отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку не йшлося. Крім того, звертає увагу, що відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2а-1024/11 від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлено обов`язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Даною постановою встановлено, що всі питання, пов`язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов`язані з ними витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучалися для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішені питання її надання. Також вказує, що про те, що рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» скасовано вона дізналася у вересні 2017 року від сусідки по земельній ділянці [PERSON] , яка зверталася в суд з аналогічним позовом і надала їй копію рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2016 року по справі № 308/7150/16-ц, яке набуло законної сили 15.11.2016 року. Стверджує, що Ужгородська міська рада безпідставно зобов`язала її сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури [ADDRESS] до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку. Внаслідок сплати коштів, правові підстави яких відпали, їй нанесено матеріальну шкоду з сумі 15 000,00 гривень. А тому просить суд поновити їй трирічний строк позовної давності для захисту її порушеного права в судовому порядку, стягнути з Ужгородської міської ради на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 15 000,00 грн., перераховані відповідачу згідно квитанції № 15730805 від 21.02.2008 р. на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода та сплачений нею судовий збір в розмірі 640,00 грн. Окрім того, позивач [PERSON] подала заяву про поновлення строку позовної давності, яку обґрунтовує тим, що про те, що рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» скасовано, вона дізналася у вересні 2017 року від сусідки по земельній ділянці [PERSON] , яка зверталася в суд з аналогічним позовом і надала їй копію рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2016 року по справі № 308/7150/16-ц, яке набуло законної сили 15.11.2016 року. 12.12.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 20.02.2018 року відповідач - представник Ужгородської міської ради Федьо Т. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Ужгородська міська рада заперечує проти позову, вважає вимоги безпідставним виходячи з наступного. Зазначає, що рішенням Ужгородської міської ради № 621 від 05.02.2008 року позивачу була передана у приватну власність вищевказана земельна ділянка. Посилаючись на лист Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 12/6-429 від 24.04.2008 року «Щодо застосування положень постанови КМУ від 24.01.2007 року № 40» зазначає, що питання пов`язані з виготовленням технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, профілювання доріг тощо та пов`язані з цим витрати повинні вирішуватися під час отримання у власність земельної ділянки. Також вказує, що позивачу було відомо про діюче рішення ради № 99 від 23.11.2006 року, яким передбачалось передоплата до бюджету розвитку міста коштів на розвиток інженерних мереж у разі виділення земельної ділянки. В подальшому, вказує, що згідно з рішеннями сесії № 388 від 05.07.2007 року «Про зміни до рішення ХІХ сесії міськради IV скликання від 09.07.2007 р. № 85» кошти від надходження внесків для пайової участі в розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, а також індивідуальних житлових районів, перерахованих громадянами індивідуальними забудовниками новостворених індивідуальних житлових масивів були використані 50% на проведення видатків, спрямованих на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, а 50% через головного розпорядника коштів спрямовуються новоствореним товариствам забудовників для центрального розвитку інфраструктури кварталу. Зазначає, що інформацію про скасування рішення позивач могла отримати раніше, оскільки така була опублікована на веб-сайті «Закарпаття онлайн» 09.04.2009 року та просить суд застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. Згідно з розпорядженням керівника апарату суду № 1037 від 09.10.2018 року, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів справи № 308/12291/17 у зв`язку з тим, що суддя Монич О.В. звільнена з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області згідно Наказу № 266/02-06 від 03.09.2018 року. 09.10.2018 року автоматизованою системою документообігу суду головуючим суддею з розгляду даної справи визначено Світлик О.М. Згідно з розпорядженням керівника апарату суду № 460 від 02.04.2019 року, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів справи № 308/12291/17 у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Світлик О.М. 02.04.2019 року автоматизованою системою документообігу суду головуючим суддею з розгляду даної справи визначено Лемак О.В. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак, 28.04.2020 року подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечує проти заочного ухвалення рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак, 22.04.2020 року через канцелярію суду зареєстровано заяву представника Ужгородської міської ради - Федьо Т. про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок» [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] площею 0,06 га, поз. 87. Пунктом 8 даного рішення зобов`язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. Судом також встановлено, що відповідно до рішення 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та № 245 від 21.02.2007 року «Про зміни до рішення 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року» при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва передбачено обов`язкові умови: перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 гривень за 1 кв. м. протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення міським головою. Відповідно до п. 3 рішення 4 сесії міської ради скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального-житлового будівництва» - «у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки втрачає чинність». Як вбачається з матеріалів справи, на виконання такої вимоги, [PERSON] 21.02.2008 року, було перераховано через Експортно-Імпортний банк України до міського бюджету м. Ужгорода суму 15 000,00 грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород», що підтверджується копією квитанції № 15730805 від 21.02.2008 року. Судом також встановлено, що 22.10.2008 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, розташованої за адресою: [ADDRESS] , серії ЯЕ № 447656 . Зі змісту позовної заяви вбачається, що у вересні 2017 року позивач від сусідки по земельній ділянці [PERSON] , дізналася про те, що рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» скасовано, а також про судові рішення, якими громадянам повертаються зайво сплачені кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода. Частиною першою ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 р. було визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов`язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлової будівництва. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін. Відповідно до зазначених рішень судів, питання сплати замовниками кошів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, повинно вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання, що передбачено постановою КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. № 40. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не була учасником вищезгаданого судового процесу, а інформація щодо скасування рішення Ужгородською міською радою в офіційний спосіб до відома громадян доведена не була, отже позивач знати про рішення судів не могла. Таким чином позивачу не було відомо про те, що у Ужгородської міської ради припинилась правова підстава збереження у себе отриманих від позивача грошових коштів, весь цей час позивач свідомо передбачав, що вказані грошові кошти були сплачені правомірно, і тільки після спілкування з громадянкою [PERSON] , їй стало відомо про вказані обставини. Посилання відповідача про наявність публікації прокуратури міста Ужгорода про задоволення позову щодо відміни рішення міської ради на сайті « Закарпаття онлайн», який не є офіційним сайтом ні прокуратури міста Ужгорода, ні Ужгородської міської ради, беззаперечно не може слугувати підтвердженням доведення вказаної інформації до відома позивача. Доказів того, що позивачу в період до вересня 2017 року було відомо про скасування рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», не надано, а тому не заслуговують на увагу доводи представника відповідача Ужгородської міської ради про пропуск строку звернення до суду. Доказів публікації в засобах масової інформації або доведення такої інформації територіальній громаді м. Ужгорода офіційно відповідачем по справі суду не надано. За таких обставин, суд погоджується з мотивуванням позивача про те, що строк позовної давності не пропущений. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому у розумінні ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Щодо посилання у відзиві на позов представника відповідача на лист Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 12/6-429 від 24.04.2008 року та норми Закону України «Про планування і забудову території», то положення даного закону не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обов`язкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. Так, вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що питання сплати замовниками коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів повинно вирішуватись вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання, що передбачено постановою КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить висновку, що зобов`язання позивачки сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури [ADDRESS], до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказаною адресою, було безпідставним. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 1212 ЦК України регламентовано обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, та приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування судом рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого позивачка перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз. 87) в розмірі 15 000,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, то з відповідача на її користь слід стягнути суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved