Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок «А-І», загальною площею 101,2 м2, житловою площею 70,4 м2, із господарськими будівлями та спорудами: гараж «Б», погріб «В», сарай «Г», вбиральня «Д», колонка «К», огорожа «N», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що [INFO] року померла її матір [PERSON] Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне майно, яким за життя спадкодавець розпорядилася, склавши 17 жовтня 1978 року заповіт на її користь. У визначений законом строк вона як спадкоємець за заповітом до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини не зверталась, разом з тим прийняла спадщину померлої матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. 07 липня 2007 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами їй відмовлено у зв'язку з відсутністю у померлої [PERSON] правовстановлюючого документу на спірне нерухоме майно. З підстав визнання права власності на спадкове майно змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, пояснення надала аналогічні викладеним в тексті позовної заяви. Відповідач Шевченківська сільська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з'явилася, надіслала листа, у якому просить розглянути дану справу у відсутності її представника, заперечень проти позову не має. Таким чином, суд, вислухавши позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт смерті [INFO] року [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], зареєстроване Виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис за. № 26 від 01.08.1998 року. Ще за життя 17 жовтня 1987 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області Ходос Т. та зареєстрованого в реєстрі за № 46 відповідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що належатиме їй і на що за законом вона матиме право, заповідала [PERSON]. Вказаний заповіт не скасований та є чинним на момент розгляду справи. З матеріалів справи, зокрема з довідки № 1003 від 04 липня 2007 року, виданої виконкомом Шевченкіської сільської ради Броварського району Київської області вбачається, що [PERSON] за життя постійно була зареєстрованим та проживала будинку [ADDRESS], разом з позивачем [PERSON], яка проживає там по теперішній час. Позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON], відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року), чинного на момент виникнення правовідносин, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 07 липня 2007 року позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, звернулась до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області з питань прийняття спадщини. 07 липня 2007 року Броварською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 693 до майна померлої 01.08.1998 року [PERSON] за заявою позивача про прийняття спадщини за заповітом. Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області повідомила на адресу позивача про те, що для оформлення спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить померлій, потрібно згідно п.4.15 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України надати правовстановлюючі документи на будинок (це може бути свідоцтво про право власності, договір дарування, договір купівлі-продажу, тощо). Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу було відмовлено з підстав відсутності у померлої матері правовстановлюючого документу на зазначене майно. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], що підтверджується зокрема технічним паспортом на житловий будинок (а.с.20-25) та витягами з погосподарської книги (а.с. 26-28). Згідно викопіювань з технічного паспорту, будинок побудований в 1955 році, позначений на плані - «А-І», загальною площею 101,2 м2, житловою площею 70,4 м2, із господарськими будівлями та спорудами: гараж «Б», погріб «В», сарай «Г», вбиральня «Д», колонка «К», огорожа «N», Будівництво житлового будинку та вищезазначених будівель здійснено на земельній ділянці площею 0,25 га, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, у користуванні спадкодавця згідно з розпорядження Бобрицької МТС від 06.06.1950 року № 56, підтверджено довідкою виконкому Шевченківської сільської ради від 18.02.2014 року за № 177. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час володіння спадкодавцем домоволодінням громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому Глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Будівництво спадкового будинку здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що спадкодавцю [PERSON] належав на праві власності будинок по [ADDRESS]. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. Аналізуючи в сукупності всі докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У судовому засіданні безспірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої матері, проживала на час смерті разом із спадкодавцем, прийнявши її спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. Відсутність у померлої правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок, на думку суду, не позбавляє позивача можливості визнання за нею права власності на нерухоме майно, так як набуття права власності в порядку спадкування є законною підставою.

Outcome: approved