Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 2015 року є власником вказаної квартири, а відповідач, хоча в ній зареєстрована, однак вже протягом тривалого часу там не проживає, жодних речей не зберігає, а також не несе витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг. При цьому, відповідач не бажає у добровільному порядку припинити реєстрацію місця свого проживання у даній квартирі, що порушує права позивача, оскільки вона позбавлена можливості оформити субсидію на комунальні послуги та несе додаткові витрати на їх оплату. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 15.09.2020 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації Ватутінської міської ради Черкаської області місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , тож примірник позовної заяви з додатками на ім`я відповідача надсилались за вказаною адресою, однак поштові відправлення не вручено відповідачу у зв`язку з її відсутністю. Крім того, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] повідомлялась про розгляд даної справи Ватутінським міським судом Черкаської області шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Ватутінського міського суду Черкаської області. Одночасно відповідачу роз`яснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провести за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання неодноразово не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслала, клопотань від її імені про відкладення судового засідання до суду не надходило. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на вказане, судом 15.12.2020 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27.09.2015 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16.07.2020\~року Малиновським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Відповідач зареєстрована в квартирі позивача, що підтверджується довідкою № 97, виданою від 18.08.2020 року Ватутінським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, однак відповідно до акту депутата Ватутінської міської ради від 03.09.2020 року за вказаною адресою не проживає. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а відповідач протягом тривалого часу в ній не проживає, свої речі там не зберігає і не користується нею, витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг не несе. Крім того, відсутні докази щодо наявності у відповідача домовленості з позивачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Обставин, які б свідчили про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу, користуватися вищевказаною квартирою, судом не встановлено. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надала відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у квартирі позивача, за відсутності її згоди як власника, що судом оцінюється як відсутність у неї заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved