Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 27 листопада 2015 року в м. Липовець між нею, [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі - продажу однокімнатної квартири, загальною площею 40,60 кв.м. та житловою площею 20,20 кв.м. з допоміжними приміщеннями, а саме: 1/16 частина підвалу, що знаходиться в [ADDRESS]. На виконання такої взаємної домовленості щодо усіх істотних умов договору вона, [PERSON], передала [PERSON] як оплату вартості проданої однокімнатної квартири 92 729 грн., про що була складена відповідачем розписка відповідного змісту. В свою чергу, на виконання досягнутої домовленості, Відповідач передала їй ключі від житлової, запевнивши, що буде сприяти у нотаріальному посвідченні укладеного і виконаного ними у повному обсязі договору купівлі продажу, оскільки на час укладення таке посвідчення не представлялось за можливе за відсутності технічної документації на житлову квартиру. На даний час технічна документація виготовлена, однак Відповідач за різними надуманими причинами, у тому числі, що умова щодо нотаріального посвідчення договору купівлі продажу не була узгоджена ними при його укладенні, ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Ураховуючи наведене, а також правомірність набуття обєкта нерухомості, позивач просила суд встановити факт укладення 27 листопада 2015 року в м. Липовець, Вінницької області, договору купівлі продажу, за яким продавець [PERSON] продала, а вона, [PERSON], купила однокімнатну квартиру за № 11, загальною площею 40,60 кв.м. та житловою площею 20,20 кв.м, з допоміжним приміщенням - 1/16 частину підвалу в житловому будинку №10 по вулиці 1 Травня в м. Липовець Вінницької області, за ціною 250 000 гривень, а також просила суд визнати за нею, [PERSON], право власності на обєкт нерухомості, що був предметом договору. В судове засідання позивач\~\~не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, в адресованій суду заяві вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить суд розгляд справи проводити за її відсутності. \~ Ураховуючи те, що сторони, скористались своїми правами, які врегульовані ч.2\~ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі.\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про таке. Як убачається із розписки, що складена 27 листопада 2015 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру за №11, що розташована в місті Липовець по вул.. 1 Травня 10, Вінницької області, передала ключі від зазначеної квартири та отримала від останньої 250\~000 (двісті пятдесят тисяч) гривень в рахунок купівлі квартири, засвідчивши це власним підписом (а.с. 5). Статтею 627 ЦК України, визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, який має особливості договору купівлі продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У той же час правилами ч. 1 ст. 657 ЦК України форма договору купівлі продажу, відповідно до якої Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що в укладеному 27.11.2015 року договорі купівлі продажу сторонами не узгоджувалась умова щодо його нотаріального посвідчення, у звязку із чим відповідач не зобовязаний їх виконувати, отож можливість нотаріального посвідчення такого договору відповідачем втрачена. Відповідно до ст.234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В ч.2 ст.256 ЦПК України, передбачено можливість встановлення інших фактів, що не передбачені в ч.1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ураховуючи правомірність набуття позивачем нерухомого майна, яке є предметом спору, суд вважає за можливе встановити факт від якого залежить виникнення, зміна його майнових прав, оскільки визначений законом порядок вичерпано. Разом з цим, відповідно до ст.ст.4, 19 Закону України , «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили. У п.37. постанови ВССУ від 07.02.2014 за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам надано наступні розяснення. З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують потребу в судовому захисті порушених прав позивача, оскільки наявність його суб'єктивного права не визнається відповідачем та оспорюється. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, відтак підлягають до задоволення у повному обсязі у спосіб, що був обраний позивачем шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями\~ст.88 ЦПК України, а тому присуджує із відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved