Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить суд скасувати заборону, встановлену Шевченківською державною нотаріальною конторою відносно квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що 14 липня 1992 року між [PERSON] та Шевченківським Виробничим Управлінням Житлово - Комунальним Господарством далі ВУЖКГ був підписаний Договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] було сплачено 50% вартості квартири, а 50% вартості квартири останній повинен був сплатити на протязі року. На підставі Договору купівлі-продажу з метою забезпечення виплати через Шевченківську державну нотаріальну контору було накладено заборону на відчуження квартири. Вся сума вартості квартири була внесена на рахунок Шевченківського ВУЖКГ, але документів про зняття заборони на відчуження квартири [PERSON] не отримав. Після смерті [PERSON] позивач по справі звернулася до Шевченківської державної нотаріальної контори з-приводу прийняття спадщини, але отримала лист про необхідність зняття заборони на відчуження, у зв'язку з чим, змушена звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Позивач по справі у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач по справі - представник Шевченківської селищної ради, а також представник третьої особи Шевченківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися, надали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог - не заперечують (а.с. 24,.25). Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження позивача по справі серії [NUMBER] від 12.11.1981 року, батьками зазначено «[PERSON]» (батько) та «[PERSON]» (мати) (а.с.10). 07 липня 1992 року між [PERSON] та Шевченківським ВУЖКГ був підписаний Договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Зміна назви вулиці з «[ADDRESS]» на «[ADDRESS]» підтверджується копією розпорядження № 22/3 від 19.02.2016 року про перейменування вулиць селища та сіл Шевченківської селищної ради (а.с.6). Відповідно до положень Договору купівлі-продажу [PERSON] було сплачено 50% вартості квартири, а 50% вартості квартири [PERSON] повинен був сплатити на протязі року, що підтверджується копією зобов'язання покупця на виплату частини ціни квартири, придбаної в розстрочку (а.с.4). На підставі Договору купівлі-продажу з метою забезпечення виплати через Шевченківську державну нотаріальну контору було накладено заборону на відчуження квартири. Згідно вимог ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 10 серпня 1993 року у відповідності до договору купівлі-продажу вся сума вартості квартири була внесена на рахунок Шевченківського ВУЖКГ, але документів про зняття заборони на відчуження квартири [PERSON] не отримав. 21 лютого 2007 року ухвалою Господарського суду Харківської області Шевченківське ВУЖКГ яке було перереєстроване 04.12.2002 року в комунальне підприємство Шевченківської селищної ради в «Шевченківське виробниче управляння житлово - комунальне господарство», було ліквідоване. Під час ліквідації заборона, яка була накладена на квартиру при підписанні Договору купівлі-продажу - знята не була. [INFO] [PERSON] помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.11.2005 року (а.с.3). Після смерті [PERSON] позивач по справі звернулася до Шевченківської державної нотаріальної контори з-приводу прийняття спадщини, але отримала лист про необхідність зняття заборони на відчуження (а.с.11), у зв'язку з чим, змушена звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не змінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкова квартира [ADDRESS] і належала батьку позивача. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статею 391 цього кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, підстави для заборони відчуження нерухомого майна відсутні. Нормами ст. 73 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус чи посадова особа органу місцевого самоврядування за місцем розташування житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження за повідомленням банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку та в усіх інших випадках, передбачених законом. В статті 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), нотаріус знімає заборону відчуження будинку, квартири і несе обов'язки державного реєстратора, а тому підставою для скасування заборони є рішення суду. Тому, з метою реалізації конституційних та майнових прав позивача, суд задовольняє позов в повному обсязі про скасування заходів забезпечення, оскільки погашення боргу відбулося в повному обсязі ще 10.08.1993 року, що вбачається з оригіналу зобов'язання між сторонами (а.с.26). На підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав сторін по справі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved