Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на підставі договору дарування та договору купівлі продажу належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку окрім неї значиться зареєстрованою але не проживає вже більше дев`яти років племінниця [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що остання власних речей в будинку не має, будинком не користується, комунальні послуги не сплачує, де перебуває на даний час не відомо. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає, але значиться зареєстрованою вона змушена нести за неї комунальні витрати, що ставить її в скрутне матеріальне положення та порушує її права як власника вільно розпоряджатися власним майном. У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзив до суду не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу 17.05.2017 року посвідченого нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 347 та договору дарування від 19.06.2017 року посвідченого нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., зареєстрованого в реєстрі за №459 є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої головою Головою Зеленівської селищної ради від 20.05.2019 року за №402 , за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованою [PERSON] , яка має такий склад сімї : [PERSON] - чоловік, [PERSON] - донька, [PERSON] -син, [PERSON] - донька, [PERSON] племінниця, [PERSON] - мати. Відповідно до довідки №402 від 20.05.2019 року виданої головою Зеленівської селищної ради Семчищиною О.С. , вбачається, що [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована але не проживає, що також підтверджується актом від 17.05.2019 року за №52/01-08 виданого депутатом Зеленівської селищної ради Гулич О.О. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved