Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що позивач є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком та є інвалідом ІІ групи довічно. Інших доходів не має. З липня 202 року стан здоров`я позивача значно погіршився, для підтримання можливості фізичного функціонування постійно потрібні ліки, на які вона витрачає значні кошти. Позивач має двох синів: [PERSON] та [PERSON] на даний час позивач проживає разом із меншим сином [PERSON] , який має ІІ групу інвалідності, ветеран війни, опікується позивачем. Проте старший син [PERSON] матеріальної допомоги позивачу не надає, займається підприємницькою діяльністю, неповнолітніх дітей на своєму утриманні не має., перебуває у працездатному віці, має зад вольний стан здоров`я, та має можливість надавати допомогу своєї матері. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечувала. Відповідач про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить пояснення представника позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З письмових матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Відповідно до експертного висновку № 307/352, [PERSON] та [PERSON] наведені записи антропонімій них форм підтверджують родинні зв`язки [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] перебуває на пенсії за віком, є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується наданими до суду доказами. Згідно з довідкою ГУПФУ в м. Києві № 6981969374621966 [PERSON] за період з січня 2018 по січень 2021 отримала пенсію на загальну суму 74021,26 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами СК України. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 202 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. В ході розгляду справи встановлено, що позивачка є пенсіонером, особою з інвалідністю ІІ групи, має хронічні захворювання, а також отримує пенсію, яка щомісячно складає близько 2559,73 грн., і яка не забезпечує її потреб на харчування та лікування. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] , суд керується принципом розумності та справедливості, а також тим, що відповідачем не надано до суду доказів перебування на його утриманні інших осіб, дітей, дружини, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved