Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить будинок №2 по вулиці Львівській міста Одеси. Позивач має намір зробити його відчуження, але на вказане майно існує обтяження які зробили відповідачі. Позивач зверався до відповідачів із заявою про скасування обтяжень але отримав відмову з рекомендацією звернутися до суду. В судове засідання учасник справи не явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №84388509 від 6.04.2017р. належить будинок №2 по вулиці Львівській міста Одеси (а.с.6). Згідно цієї ж довідки, на вказаний будинок та земельну ділянку за тією ж адресою накладені обтяження постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження №30125404 від 7.12.2011р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (номер запису 1470119 та 1469562); постановою №28309293 від 18.08.2011р. Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (номер запису про обтяження 1470102 та 1469545) та постановою №В-7/520/26619764 від 10.05.2011р. (номер запису обтяження 1470072 та 1469515) тим же відділом (а.с.6). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешти накладені на майно порушують право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved