Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя у вигляді кв. [ADDRESS], грошових вкладів та доходів одержаних відповідачем в ТОВ «Демар». В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що сторони в період зареєстрованого шлюбу придбали кв. [ADDRESS], зробили грошові вкладив АТ «Swedbank», АКБ «Фінанси та кредит», АКБ «ПУМБ» і отримували прибуток від господарської діяльності ТОВ «Демар», учасником якого є відповідач. Просила при поділі квартири визначити за позивачем право власності на 2/3 частини, при поділі грошових вкладів визнати за позивачем право власності на 2/3 частини цих коштів і визнати за позивачем право на одержання ? частини доходів відповідача від участі в діяльності ТОВ «Демар». В подальшому позивач змінила свої позовні вимоги і в кінцевій редакції позову просила визнати особистою приватною власністю [PERSON] кошти в розмірі 50000 доларів США які знаходились на депозитному рахунку відповідача та стягнути з нього ці кошти, що складають 399 650 грн. Крім того, просила визнати спільним сумісним майном, придбаним в період шлюбу: квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], дохід від господарської діяльності ТОВ «Демар» за 2011р. в сумі 397 931,99 грн., грошові кошти які були розміщені на рахунках банківських установ в сумі 2 151 291,48 грн. Посилалась на те, що вона має право на ? частину спільного сумісного майна, просила при поділі виділити їй у власність кв. [ADDRESS] і стягнути з відповідача на її користь 751 489,24 грн. грошових коштів. [PERSON] в рахунок права на ? частину майна виділити кв. [ADDRESS] та залишити 897 624,24 грн. грошових коштів. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про встановлення порядку користування кв. [ADDRESS] яку вважав спільною сумісною власністю і просив виділити йому кімнату №9, кімнату №10 з верандою, а [PERSON] виділити кімнату №3, кімнату №8 з верандою. Решту приміщень просив залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, а зустрічний позов не визнала, оскільки відповідач не може користуватись спірною квартирою яка при поділі буде виділена у власність позивачу. Відповідач свої зустрічні вимоги підтримав, а позов [PERSON] не визнав і стверджував, що спільним сумісним майном подружжя є кв.[ADDRESS] яка і підлягає поділу в рівних частинах, а вимоги про поділ іншого заявленого майна є необґрунтованими. Вислухавши пояснення сторін, свідків, третіх осіб та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, а позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва (т.1 а.с.8) та пояснень сторін, останні зареєстрували шлюб 14.10.1995р. від якого [INFO] народилась донька [PERSON]. Згідно рішення (т.1 а.с.10) та пояснень сторін, останні припинили шлюбні відносини в лютому 2011р. в результаті сварок внаслідок подружньої зради з боку відповідача, який не заперечував того факту, що у [INFO] у нього народилась позашлюбна дитини про що позивачка дізналась тільки в лютому 2011р. В період шлюбу сторони придбали для сім'ї кв. [ADDRESS], право власності на яку було отримано відповідачем [PERSON] 01.09.2005р. (т.1 а.с.22) і вартість якої складає 1118245 грн. Даний факт сторони не заперечували, а відповідно до положень ст.ст.22-25, 28 КпШС України, ст. 16 ЗУ «Про власність», ст.ст. 61, 63, 69, 70 СК України, ця кв. [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності сторін, частки яких в ній є рівними. Як вбачається з довідки (т.1 а.с.236), 03.03.2012р. [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав кв. [ADDRESS] вартість якої складає 936 108 грн. (т.4 а.с.147-157), а відповідно декларації (т.2 а.с.61-62) доходи відповідача на 2011р. планувались у розмірі 120000 грн. З довідок, виписок (т.1 а.с.247, 250, 279, т.2 а.с.1-19, 83-250, т.3 а.с.1-250, т.4 а.с.79-80) вбачається, що [PERSON] до розірвання шлюбу мав на особистих рахунках банків АТ «Swedbank», АКБ «Фінанси та кредит» і АКБ «ПУМБ» 2 151 291 грн. Суд вважає, що частину цих спільних сумісних коштів в сумі 936 108 грн. відповідач приховав від позивачки, а через 4 місяці після розірвання шлюбу витратив на придбання кв. [ADDRESS]. В цій квартирі відповідач проживає разом зі своєю новою сім'єю, що [PERSON] не заперечував в судовому засіданні. При цьому суд не приймає тверджень відповідача в тій частині, що ця квартира була ним придбана на одержані від свого знайомого в борг кошти, оскільки належних доказів цим твердженням відповідач не представив. Таким чином, зазначена квартира [ADDRESS] вважається судом спільним сумісним майном подружжя яке підлягає розподілу. Крім того, суд вважає необхідним розділити між сторонами грошові кошти в сумі 1215536 грн., які суд вважає спільним сумісним майном, оскільки ці приховані кошти залишились у відповідача після розірвання шлюбу. При цьому, суд не приймає тверджень відповідача в тій частині, що на рахунках зазначених банків знаходилась одна і та ж сама сума грошей, яка перекладалась відповідачем з банку в банк, оскільки це спростовується представленими рахунками з банків. Як вбачається з реєстру, картки, витягу з Статуту (т.1 а.с.28-55), [PERSON] є засновником ТОВ «Демар» де в статутному фонді частка відповідача складає 49,5 %. Зазначене ТОВ «Демар» було зареєстровано 04.03.1996р. де позивачка працювала з 1999р. по грудень 2001р., що сторони не заперечували. Як вбачається з податкової декларації (т.1 а.с.152), доходи ТОВ «Демар» за 2011р. складають 808369 грн. Відповідно п.28 Постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя», якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Враховуючи те, що відповідачу не виплачувались дивіденди за 2011р. (тобто не одержував доходів), що підтверджується довідкою (т.4 а.с.205), то і вимоги позивача щодо віднесення коштів до доходів відповідача які підлягають поділу як спільне сумісне майно подружжя, суд вважає необґрунтованими. При цьому, суд не приймає тверджень позивача в тій частині, що вищевказана довідка (т.4 а.с.205) не є належним доказом, оскільки такі твердження не достатньо обґрунтовані. Як вбачається з довідки, протоколу (т.1 а.с.49-50) та пояснень позивача [PERSON], остання з вересня 1991р. була власником кв. [ADDRESS], в якій сторони стали проживати після реєстрації шлюбу. Як вбачається з договору міни, рішення суду та витягу з реєстру (т.1 а.с.11-15), вказану квартиру позивач обміняла на кв. [ADDRESS]. У 2006р. сторони прийняли рішення продати цю квартиру і переїхати в м. Київ. З цією метою відповідач отримав від позивачки довіреність на підставі якої 26.12.2006р. продав вказану кв. [ADDRESS] за 242400 грн., що за курсом НБУ на час продажу складає 48000 доларів США. В той же день відповідач відкрив депозитний вклад на суму 48000 доларів США, що підтверджується договором та випискою (т.1 а.с.240-244) з рахунку. Після того, відповідач 06.08.2007р. відкриває новий депозитний рахунок в ЗАТ «ПУМБ» на який переводить кошти від продажу вказаної вище квартири з нарахованими відсотками за вкладом в загальній сумі 50000 доларів США (т.4 а.с.206). Після закінчення строку цього вкладу відповідач забрав ці кошти 06.08.2009р. і розпорядився ними без згоди позивача на власний розсуд. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали ій, йому особисто. Суд вважає, що грошові кошти в сумі 50000 доларів США (еквівалентні 399650 грн. по курсу НБУ), слід визнати особистою приватною власністю [PERSON], які остання отримала від продажу її дошлюбного майна. Враховуючи те, що ці кошти відповідач приховав від позивачки, а потім розпорядився ними одноособово, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 399650 грн. При цьому, суд не приймає тверджень відповідача в тій частині, що вищевказані кошти були витрачені саме в інтересах сім'ї [PERSON], оскільки це спростовується твердженнями самого відповідача (т.4 а.с.174) який з 2009р. вів спільне господарство з іншою жінкою [PERSON] і від якої у відповідача в [INFO] народився син [PERSON]. Таким чином, суд вважає об'єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON], які підлягають поділу: - квартира [ADDRESS] вартістю 1118245 грн.; - квартира [ADDRESS] вартістю 936108 грн.; - грошові кошти в сумі 1215183 грн. Загальна сума вартості спільного сумісного майна [PERSON] становить 3269536 грн., а з розрахунку рівності часток подружжя у спільному майні розмір частки кожного із сторін становитиме 1634768 грн. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що в порядку часткового задоволення вимог [PERSON], слід виділити останній в натурі та визнати за нею право власності на кв. [ADDRESS], а за відповідачем залишити у власності кв. [ADDRESS]. Оскільки відповідач без згоди позивача розпорядився спільними сумісними коштами які знаходились на банківських рахунках, то виходячи з рівності часток сторін з відповідача солід стягнути на користь позивача (1634768 грн. - 1118245 грн.) 516523 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню 399650 грн. особистих коштів позивача, а всього необхідно стягнути на користь позивача (516523 грн. + 399650 грн. =) 916173 грн. Що стосується зустрічних вимог, то з урахуванням порядку поділу спірних квартир в натурі, суд вважає ці вимоги необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Вирішуючи позови таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 10455 грн. судових витрат, які понесла [PERSON] по сплаті судового збору у розмірі 3219 грн. та витрат по оплаті експертизи у сумі 7236 грн. (т.1 а.с.1, т.4 а.с. 187). На підставі вищевикладеного так

Outcome: partial