Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування нею. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування належить вищевказана квартира. Відповідач є колишньою подругою матері позивача, яка попросилася зареєструватися в квартиру позивача на нетривалий час. Відповідач ніколи не проживала у вказаній квартирі, речей своїх не зберігала та комунальні послуги не сплачувала. Оскільки відповідач добровільно не знімається з місця реєстрації та на даний час залишається зареєстрованою в квартирі позивача, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач до суду повторно не з`явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомила, відзив не надала. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «немає вдома», з огляду на що відповідач, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно яких [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS] (а.с.18-19, 22). Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.11.2019р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Однак, відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актом про перевірку паспортного обліку від 13.11.2019р., згідно якого [PERSON] за адресою [ADDRESS] з жовтня 2017 року не проживає (а.с.10). Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved