Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 травня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 806. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 травня 2009 року уклала з відповідачем шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між ними не склалися, внаслідок чого фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2019 року. Відповідач зловживає спиртними напоями. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше перебування їх з відповідачем у формальному шлюбі є недоцільним, просить такий розірвати. Справа поступила до суду 27 березня 2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник позивача [PERSON] у підготовчому засіданні позов підтримали з підстав наведених вище, просять розірвати шлюб між сторонами. Крім цього, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,0 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 768,0 гривень. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнав. Зазначив, що спиртними напоями він не зловживає, разом з тим підтвердив, що дійсно подальше збереження шлюбу є недоцільним, а тому просить такий розірвати. Представник відповідача [PERSON] . у підготовчому засіданні зазначив, що заперечує проти заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така жодним чином необґрунтована, не співмірна із спірними правовідносинами та не підтверджена доказами, а тому просить суд врахувати це при ухваленні судового рішення суду та відмовити повністю відповідачу у стягненні з позивача витрат на професійну правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про шлюб (а.с.5), сторони уклали шлюб 29 травня 2009 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 806. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.10), у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за № 321. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин та перестали розуміти один одного. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи наведене, оскільки відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження формального шлюбу у зв`язку з чим позов слід задовольнити. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з вимогами ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). Як вбачається із договору про надання правової допомоги № 12/03/19 від 12 березня 2019 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Северою Н.В., адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту необхідну правову допомогу. Сторони погодили, що одна година роботи адвоката становить 1000,0 гривень. Оплату надання правової допомоги клієнт здійснює на підставі рахунку адвоката (а.с.38-40). З представлених суду актів прийому-передачу виконаних робіт (а.с.42, 45) вбачається, що позивач здійснив витрати, пов`язані з правовою допомогою у розмір 4000,0 гривень, що підтверджено відповідними банківською випискою та квитанцією. Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги наведене вище, суд враховує суть спору, що не вимагає значного обсягу юридичної та технічної роботи, а також те, що нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось, а тому вказаний розмір судових витрат не відповідає критерію реальності та розумності таких витрат. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,0 гривень.

Outcome: approved