Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суд із позовом до відповідача, стверджуючи, що їй на праві приватної власності належить 28/100 частини будинку, який розташований по [ADDRESS]. Разом з нею в зазначеному будинку проживають [PERSON], якій належить на праві приватної власності 24/100 частини будинку, [PERSON], якій належить на праві приватної власності 28/100 частини будинку, а також [PERSON], якій належить на праві приватної власності 20/100 частини будинку. Зазначене домоволодіння розташоване на земельні ділянці, яка являється спільною сумісною власністю співвласників житлового будинку і знаходиться у спільному користуванні всіх мешканців будинку. Разом з тим, мешканка квартири [ADDRESS] - [PERSON] без погодження з іншими власниками будинку, в тому числі і без згоди позивача, самовільно облаштувала на землях загального користування квітник, який обнесла парканом, а також самовільно прибудувала до своєї квартири приміщення, в результаті чого проїзна частина двору зменшилась з 4 метрів до 2,2 метра. За ствердження позивача, в результаті таких самовільних дій [PERSON], вантажні автомобілі, а також автомобілі спеціального призначення такі як пожежний автомобіль, газова, аварійна, сантехнічний автомобіль, а саме важливе - автомобіль швидкої допомоги не можуть під'їхати до квартири позивача в якій проживає її хвора, літня матір. На неодноразові вимоги до [PERSON] знести самовільно облаштований квітник та прибудову, остання належним чином не реагує. На думку позивача самовільні дій [PERSON] які виражаються в незаконному збудуванні прибудови та облаштуванню квітника, привели до того, що всупереч змісту ст.317 ЦК України, вона не можу в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, а саме квартирою №[NUMBER], яка розташована в будинку [ADDRESS]. З огляду на вищенаведене позивач просила суд зобов'язати [PERSON] знести самовільно збудовану нею прибудову до квартири, а також незаконно збудований квітник обнесений парканом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заперечення, у яких посилалась на обставину, що перед початком будівництва прибудови вона досягла згоди з усіма мешканцями будинку [ADDRESS], зокрема із [PERSON] Також вважала позовні вимоги необґрунтованими та у задоволенні яких слід відмовити, оскільки вона діяла правомірно. Також вважала, що провадження по вказаній справі необхідно закрити, оскільки вказана категорія спорів не розглядається в порядку цивільного судочинства. Вислухавши позивача по справі, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що сторони у справі є сусідами - землекористувачами і мешкають у загальному дворі в [ADDRESS]. Рішення про визначення порядку користування спільної земельною ділянкою між сусідами - землекористувачами не вирішувалось. Судом встановлено, що між сторонами по справі неодноразово виникали спори, щодо користування спільною земельною ділянкою, про що свідчать: - лист начальника управління архітектури та земельних відносин Котовської міської ради від 25.10.2013 року, згідно якого [PERSON] було рекомендовано щодо улаштування квітника узгодити це питання з усіма сусідами - лист начальника управління архітектури та земельних відносин Котовської міської ради від 02.12.2013 року, згідно якого [PERSON] було попереджено щодо узаконення прибудови до житлового будинку, яке буде розглянуто лише після узгодження та надання дозволу усіма співвласниками житлового будинку - приписом В.о. головного архітектора міста Котовськ Одеської області від 17.07.2007 року, згідно якого [PERSON] була надана вимога щодо зупинення робіт з облаштування прибудови до будинку, Судом було встановлено, що у підсумку неналежного використання території загального користування [PERSON], позивач [PERSON] позбавлена можливості проїзду не її квартири технологічного транспорту та швидкої, через звуження проїзду [PERSON]. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст.ст. 91, 96 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачів зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Щодо посилань відповідача [PERSON] на узгодження з іншими мешканцями житлового будинку [ADDRESS] питання прибудови та що [PERSON] також надавала дозвіл на прибудову, відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б підтвердили вказані припущення. Вказане припущення [PERSON] також спростовується довідкою голови квартального комітету, згідно якої проїзд до квартири позивача на спільній земельній ділянці, що мав становити 4 метри на даний час становить 2 метри 20 сантиметрів. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що забудова земельних ділянок, котрі надаються для містобудівної мети, здійснюються після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку передбаченому законом та отримання дозволу на проведення будівельних робіт. Відповідачі [PERSON] не надала суду та в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що вони отримали дозвіл на проведення будівельних робіт для будівництва прибудови. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» та ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, (далі - будівництво) здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Відповідно до ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та інші обов'язки. Згідно позовної заяви та матеріалів цивільної справи, позивач вказує, що вчинення самочинного будівництва відповідачем чинить їй перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою. Так суд приходить до висновку, що відповідач вчинили самочинне будівництво в порушення ст.ст. 96, 103 ЗК України, ст. 22 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 23, 24, 29 Закону України «Про планування та забудову території», ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність». Згідно ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів по справі, а також врахувавши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved