Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказує про те, що 21.10.2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів про шлюбу Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що зроблено відповідний актовий запис №873. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що сімейне життя з відповідачем не склалося з причин несумісності характерів, що викликало часті розлади у спілкуванні подружжя, які негативно впливали на емоційний стан як подружжя, так і малолітньої дитини. Як вказує позивач, неодноразові спроби налагодити сімейні відносини ситуацію не змінили та не надали позитивного результату, у зв'язку з чим примирення та сумісне проживання сторін не має сенсу. Позивач зазначає про те, що з травня 2012 року вона проживає в місті Київ, а відповідач - у місті Євпаторія Автономної республіки Крим, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом із матір'ю, спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала, просила задовольнити з викладених у ній підстав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, просив шлюб розірват, проти примирення заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 21.10.2011 року відділом державної реєстрації актів про шлюбу Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що зроблено відповідний актовий запис №873. Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З травня 2012 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Сім'я існує тільки формально, сторони живуть окремим життям, вважають збереження сім'ї і спільне життя неможливим, проти примирення заперечують. Спору стосовно місця проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість збереження сім'ї та необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється згідно зі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved