Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 18.04.1989 року по 29.03.2011 року та з 10.05.2011 року по 22.06.2012 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 01.04.2015 їй було встановлено такі професійні захворювання: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. Захворювання професійне, від тривалої дії шуму на виробництві. Наслідки перенесеної виробничої травми у вигляді пост травматичного артрозу правового ліктьового суглоба, посттравматичної невропатії правого ліктьового нерва з больовим синдромом і порушенням функцій правої верхньої кінцівки. (Основний діагноз). ХОЗЛ II ст., фаза ремісії. Емфізема легень. Легенева недостатність II ст. Гіпертонічна хвороба І ст. Хронічна гіпохромна анемії неясного генезу. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного і поперекового відділу хребта, протрузія МХД L5-S1, ргижа МХД, ретролістез L5 І ст., стеноз хребцевого каналу7, вертеброгенна люмбоалгія з м'язово-тонічним синдромом з порушенням статики і ходи. Пресбіопія. (Супутній діагноз). Згідно довідки МСЕК м. Суми від 16.05.2018 р. ступінь страти працездатності склала 20%. Вказує, що отримані нею професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Просила стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, відзиву не надав. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 18.04.1989 року по 29.03.2011 року та з 10.05.2011 року по 22.06.2012 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (а.с. 9-10). Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 01.02.2018 р. [PERSON] встановлено діагноз: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. Захворювання професійне, від тривалої дії шуму на виробництві. Наслідки перенесеної виробничої травми у вигляді пост травматичного артрозу правового ліктьового суглоба, посттравматичної невропатії правого ліктьового нерва з больовим синдромом і порушенням функцій правої верхньої кінцівки. (Основний діагноз). ХОЗЛ II ст., фаза ремісії. Емфізема легень. Легенева недостатність II ст. Гіпертонічна хвороба І ст. Хронічна гіпохромна анемії неясного генезу. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного і поперекового відділу хребта, протрузія МХД L5-S1, ргижа МХД, ретролістез L5 І ст., стеноз хребцевого каналу7, вертеброгенна люмбоалгія з м'язово-тонічним синдромом з порушенням статики і ходи. Пресбіопія. (Супутній діагноз). При цьому встановлено, що професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці (п.16); причина професійного захворювання перебування проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості (п. 17). (а.с. 11). 16.05.2018 р. [PERSON] пройшла первинний огляд МСЕК і їй встановлено 20 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] перебуваючи у трудових правовідносинах з відповідачем отримала професійне захворювання у звязку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці, тобто проведенням робіт в умовах несприятливого мікроклімату підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та показників важкості праці. Зважаючи на те, що професійне захворювання [PERSON] отримала внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче обєднання» безпечних і нешкідливих умов праці, отримане позивачем професійне захворювання негативно вплинуло на її стан здоровя, який постійного погіршується та призвів до встановлення третьої групи інвалідності, від чого вона зазнає моральних страждань, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню роботодавцем. З огляду на викладене, ураховуючи розяснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у її життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 8000 грн.

Outcome: partial