Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовною заявою про визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що він є співвласником квартири. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований також [PERSON] , син позивача. Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідач не проживає з січня 2020 року, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, жодних особистих речей відповідача немає, на думку позивача, відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідача у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв`язку із реєстрацією в ній відповідача, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки в квартирі наявні його речі, а тимчасова відсутність пояснюється тим, що відповідач змушений доглядати за своєю матір`ю, яка потребує постійного догляду і яка теж є співвласником спірної квартири. Заслухавши сторін, дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5) позивач є співласником квартири [ADDRESS] і йому належить частка квартири, що становить 1/2. В спірній квартирі, окрім позивача на даний час зареєстрований і відповідач, що підтверджується судовим запитом (а.с.21) У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач у будинку не проживає з січня поточного року, обов`язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв`язку з чим просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. А згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі з січня 2020 року підтверджується і поданою позивачем довідкою ЖБК-23від 29.07.2020, відповідно до якої відповідач не проживає у вказаній квартирі із січня 2020 року (а.с. 6) і довідкою виконавчого комітету Глушківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 05.11.2020 №424, поданою відповідачем, відповідно до якої відповідач проживає в с. Глушків і здійснює догляд за мамою, і поясненнями сторін в судовому засіданні. Факт реєстрації місця проживання відповідача у спірній квартирі несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг і не спростований. При цьому суд вказує наступне. Позивач та мати відповідача є співвласниками спірного майна, а відповідно до заповіту від 26.09.2017 мати відповідача, як співвласник спірної квартири заповідала свою частину спірної квартири відповідачу. Факт реєстрації місця проживання в даному помешканні визнає в позовній заяві і позивач, а те, що матері відповідача належить на праві спільної часткової власності частина даної квартири встановлено з документів, долучених сторонами в спорі. Ч.2 ст. 405 ЦК України зазначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Закон дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання (частина 6 статті 29 ЦК України), і ця норма не передбачає винятків. Не сплата відповідачем коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання відповідача такими, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування і позивач з цим фактом обізнаний, адже звертався із такими вимогами до суду та долучив відповідні судові рішення до цієї позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (а.с. 7-10) . Також слід зазначити, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). З матеріалів справи не вбачається сукупності необхідних за ст. 405 ЦК України підстав для задоволення позову, оскільки не підтверджено відсутність відповідача понад 1 рік за місцем проживання, а також спростовано що у відповідача не має поважних причин такої відсутності за місцем проживання, адже відповідач доглядає за своєю матір`ю, яка потребує постійного догляду. Відтак, враховуючи всі обставини справи, те, що в судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що відповідач, як член сім`ї власника житла був відсутній без поважних причин понад один рік, а відтак і втратив право на користування цим житлом, то слід відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed