Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення майнової та моральної шкоди завданої правопорушенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] вчинив психологічне насильство відносно неї, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю. В результаті дій відповідача позивач змушена була звернутися до лікаря за допомогою, а коли лікування не допомогло, перебувала на лікуванні в стаціонарі Луцького центру первинної медико-санітарної допомоги, з 02.10.2017 року по 09.10.2017 року з діагнозом Дисцеркуляторна анцелофобія І-ІІ ступеня в результаті черепно-мозкової травми (струс головного мозку 16.08.2017 року). Позивач зазначає, що їй було спричинено душевні страждання, відповідач поводився неадекватно, кричав, ображав її в присутності дитини нецензурною лексикою, в зв`язку з цим вона боялася за своє життя та здоров`я дитини. Внаслідок вищевказаних дій втратила душевну рівновагу, перебувала у стресовому стані, також було завдано незручності в повсякденному житті. Позивач була змушена лікуватися, не відвідувала місце своєї роботи. Крім того, позивачу довелося докласти значних зусиль для організації свого з дитиною життя,змушена була придбати новий диван вартістю 7500 гривень. З моменту тих подій минуло вже 8 місяців, а з боку відповідача по день звернення до суду не було прийнято жодних дій для відшкодування матеріальних збитків. На підставі наведеного, просила суд стягнути з [PERSON] 1341 грн 57 копійок витрат на лікування ; 7500 гривень на придбання дивану; 5000 гривень моральної шкоди та судовий збір по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала частково з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Від вимог про стягнення вартості дивана відмовилася, оскільки даний спір вирішено. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували щодо задоволення позовних вимог. Відповідач пояснив, що не наносив жодних ударів [PERSON] та не вчиняв ніякого фізичного насильства щодо останньої, а лише захищався коли позивач перебувала у агресивному стані. Не виключає, що захищаючись міг зачепити позивача, від чого могли утворились деякі тілесні ушкодження. Вказує, що у 2008 році самостійно придбав два дитячих дивани. Не заперечує того факту, що вивіз один диван із помешкання, оскільки позивач у його відсутність перенесла його речі. Один диван він залишив доньці, а диван, який придбала позивач він не забирає та не претендує на нього, оскільки даний диван позивач придбала, коли вони не вели спільного господарства та фактично не перебували у шлюбних відносинах. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволеня позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно зі статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2018 року [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (а.с. 4). Постановою Апеляційного суду Волинської області від 14.02.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2018 року щодо нього - без змін (а.с.6). Даною постановою встановлено, що [PERSON] своїми діями вчинив насильство в сім`ї фізичного характеру щодо своєї дружини [PERSON] , завдавши шкоду фізичному здоров`ю потерпілої. (а.с. 5-зворот). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З висновку експерта №46 вбачається, що: « струс головного мозку (запис № 3737 від 17.08.2017р. у журналі реєстрації амбулаторних хворих КЗ «Луцька міська клінічна лікарня») - встановлено на основі суб`єктивних даних (скарги пацієнтки), і не підтверджується даними об`єктивного обстеження, зокрема наявністю будь - яких тілесних ушкоджень на шкірі голови та обличчя підекспертної, неврологічна симптоматика, описана черговим невропатологом не підтверджується результатами інструментальних та лабораторних методів обстеження; від госпіталізації пацієнтка відмовилась. Будь-які судово-медичні дані щодо стану підекспертної, перебігу встановленої у неї патології з 18.08.2017р. по 15.09.2017р. - в представленій медичній документації - відсутні, тому відповідно до п. п. 4.13.1., 4.13.4. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», в даному конкретному випадку, від встановлення ступеня тяжкості тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку - комісія утримується. Згідно із записом лікаря - невропатолога від 17.08.17 року у Журналі реєстрації амбулаторних хворих КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», під час проведення огляду гр. [PERSON] , виявлено: синці на обох передпліччях, правій литці (без деталізації морфологічних особливостей наявних ушкоджень, а саме: форма, розміри, колір). Встановлено діагноз: множинні садна передпліччя, забійне садно правої литки (без зазначення морфологічних особливостей вказаних ушкоджень, а саме: форма, розміри, стан країв, поверхні, ознаки загоєння). Тілесні ушкодження у вигляді синців виникають від удару чи стискання тупим предметом, характеризуються розривом кровоносних судин з подальшим виливанням крові в підшкірну клітковину і міжтканинні щілини без порушення цілісності шкірних покривів. Тілесні ушкодження у вигляді саден виникають внаслідок дії тупого твердого предмету під кутом до травмованої ділянки і спричиняють порушення цілості епідермісу, що не проникає глибше сосочкового шару або епітелію слизових оболонок. Відповідно до п. 2.3.5. вищевказаних «Правил...», тілесні ушкодження у вигляді синців та саден належать до категорії легких тілесних ушкоджень, давність утворення яких за описом, наявним у представленій медичній локації встановити неможливо» . Оскільки з висновку експерта неможливо встановити давність утворення тілесних ушкоджень, не встановлено, що тілесні ушкодження могли утворитися та настати від подій, які встановлені постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2018 року, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на лікування слід відмовити. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Суд вважає доведеним, що [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , у даному випадку дії відповідача були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту є причинно-наслідковий зв`язок. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на відшкодування завданої моральної шкоди на користь [PERSON] у сумі 5000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved