Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду з позовом до відповідачів про визнання дій посадових осіб ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпробленерго» з відключення житлового будинку [ADDRESS] від енергопостачання неправомірними та зобов`язання Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпоровські енергетичні послуги» в межах своєї компетенції за власний рахунок відновити електропостачання до житлового будинку [ADDRESS] з внесенням до бази даних особового рахунку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.09.2001р. між нею та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (правонаступником якого є АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі) було укладено договір №0119078 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області. Разом з тим, 13.10.1012р. працівники відповідача без будь- якого попередження здійснили відключення житлового будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що особовий рахунок не оформлений, а значить нібито виявили самовільне підключення до мереж ПАТ ДТЕК «Дніпробленерго». У подальшому, відповідачем не було встановлено жодних порушень з її сторони вимог ПКЕЕ, внаслідок чого працівниками відповідача було складено акт від 06.11.2012р., однак енергопостачання до домоволодіння позивача відновлене було. Після цього позивачем було з`ясовано, що у базі даних відповідача про побутових споживачів електричної енергії відсутній особовий рахунок, який закріплений за адресою: [ADDRESS] , який, зі слів співробітників відповідача, «випав» із бази даних. Проте, підтвердженням наявності особового рахунку на домоволодіння позивача є абонентська книжка по розрахунках за спожиту електроенергію із зазначенням особового рахунку « [NUMBER] », яка була видана відповідачем і згідно якої здійснювалась оплата за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] . На звернення позивача до керівництва АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відновлення електропостачання в її будинку, їй надійшов лист-відповідь в якому позивачу рекомендували написати заяву про приєднання до системи розподілу електроенергії як нового споживача та сплатити кошти за підключення у сумі понад 4000,00 грн. Не погодившись із діями відповідачів, позивач звернулася до суду із даним позовом. У судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідача 1, згідно відзиву на позов та наданих у судовому засіданні пояснень його повноважного представника, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що власницею будинку [ADDRESS] була мати позивачки, яка померла [INFO] . З того часу позивачка право власності не оформляла, а оформила його тільки 27.02.2019 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому у відповідача 1 не було підстав для оформлення за даною адресою особового рахунку та постачання електричної енергії. Договір №0119078 від 24.09.2001 року, на який посилається позивач укладався з нею як тимчасовий, оскільки права власності на успадкований нею будинок вона на той час не мала, тому при перевірці представниками ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» дотримання споживачем ПККЕЕ 13.10.2012 року, був складений акт про порушення та будинок було відключено від електропостачання. Крім того, відповідно до п. 4.1.26 Кодексу систем розподілу, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року за №310, зі змінами та доповненнями, яким відповідач 1 користується в своїй діяльності, у разі розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР здійснює технічні заходи щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта в цілому) від електричних мереж. Резервування потужності (величина потужність об`єкта зберігається) за таким об`єктом зберігається упродовж 180 календарних днів (від дати розірвання договору). У разі звернення власника або іншого замовника (нового власника електроустановки (об`єкта)) після розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії із попереднім власником та здійснення ОСР технічних заходів щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта) від електричних мереж після 180 календарних днів від дати розірвання відповідного договору ОСР надає послугу з приєднання в порядку, визначеному цим розділом. Оскільки на сьогоднішній день заяви про надання послуги зі стандартного приєднання, необхідних документів, передбачених Кодексом систем розподілу від споживача [PERSON] до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» не надходило, тому немає жодних правових підстав для постачання електричної енергії у домоволодіння позивача. Крім того, заявили клопотання про застосування позовної давності. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував, з викладених у відзиві на позовну заяву підстав. Так, у відзиві на позовну заяву відповідач 2 вказав на те, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» створене у 2018р. та розпочало господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачам з 01.01.2019р., у зв`язку з чим останнє взагалі не має жодного відношення до відключення позивача, яке відбулося в 2012 році. Що стосується, позовних вимог щодо зобов`язання ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» відновити електропостачання у домоволодінні позивача, зазначають, що на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених Правилами. А оскільки, між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та позивачем не існує жодних договірних відносин, тому немає жодних правових підстав для постачання електричної енергії у домоволодіння позивача. На підставі викладеного, просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст..4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві приватної власності на підстава свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.4). Наведене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності на підстава свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5). Також судом встановлено, що 24.09.2001р. між [PERSON] (Споживач) та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (Енергопостачальна організація ) було укладено договір №0119078 про користування електроенергією в приміщеннях за адресою: [ADDRESS] , відповідно до п.1.1 якого Енергопостачальна організація здійснює постачання електричної енергії до житлового будинку, квартири, садиби, будівлі, гаража в обсязі відповідно до встановленої потужності електрообладнання Споживача 1,3 3,0 кВт відповідно до умов Договору та 3 категорії надійності струмоприймачів Споживача, а Споживач своєчасно сплачує спожиту електричну енергію. При необхідності обсяг місячного споживання коригується (а.с.6-7). Згідно п.3.1. вказаного Договору Енергопостачальна організація зобов`язується постачати Споживачу електричну енергію з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості відповідно до Державного стандарту. У свою чергу Споживач, згідно п.4.12 Договору має право на споживання електричної енергії з гарантованим рівнем надійності і якості, в обсягах і з якістю, передбачених Договором. Умовами п.9.1. укладеного Договору передбачено, що сторони несуть рівну відповідальність за виконання умов даного Договору. Відповідно до п.10.1. даний Договір укладається на п`ять років, набирає чинності з дня його підписання та після закінчення строку дії вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. У судовому засіданні сторони вказали про відсутність будь-яких заяв відмову від даного договору протягом строку його дії. Згідно ст..11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, із договорів та інших правочинів. Отже виходячи із наведеного, із 24.09.2001р. між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (правонаступником якого є АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі) та позивачем виникли зобов`язальні взаємовідносини на підставі укладеного між ним договору №0119078. Так, у відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, згідно ст. 525, 526 даного кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 13.10.1012р. при проведенні перевірки за адресою по [ADDRESS] , працівники ПАТ «Дніпробленерго» в складі електромонтерів [PERSON] та [PERSON] , контролера [PERSON] було здійснено відключення домоволодіння позивача від електромережі, оскільки перевіркою встановлено, що споживач при користуванні електричною енергією за адресою по [ADDRESS] особовий рахунок не сформований, у зв`язку із чим було порушено п.48 ПКЕЕН, а саме: самовільне підключення до мереж ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» (особовий рахунок не оформлений), про що було складено Акт №Д007951. (а.с.8). Пунктом 48 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕ), затв. постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об`єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об`єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов`язки. Згідно умов Договору від 21.09.2001р., який продовжував свою дію відповідно до 10.1 даного Договору на час відключення домоволодіння позивача від енергопостачання, передбачено право Електропостачальної організації відключати і опломбовувати самовільно приєднану до її електромереж електроустановку і застосовувати до її власника санкції, встановлені законодавством (п.3.9. Договору). Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕ), затв. постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), енергопостачальник має право відключити побутового споживача у разі: самовільного підключення до електричної мережі; розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження засобу обліку та зриву пломби; порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості; неоплати за встановлення нового засобу обліку відповідно до пункту 17 або інших платежів згідно з цими Правилами; невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; зниження показників якості електричної енергії з вини побутового споживача (п.35). Отже, як умовами договору, так і ПКЕЕ передбачено право енергопостачальника здійснити відключення споживача від електропостачання, зокрема, у разі самовільного підключення до електричної мережі. Згідно ПКЕЕ самовільне підключення - споживання електричної енергії без укладення з енергопостачальником договору про користування електричною енергією або підключення з порушенням цих Правил Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач самовільно до електричної мережі відповідача 1 не підключався. Так, відповідно до Акту про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією від 06.11.2012р. за результатами перевірки споживача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] порушень ПКЕЕ або ПУЕ не виявлено. При цьому п. 4 вказаного Акту щодо припинення споживачу подачі електроенергії відмічено - «ні». За таких обставин відключення позивача від електропостачання з підстав здійснення останньою самовільного підключення до електричних мереж є безпідставним та необґрунтованим. Водночас слід зазначити, що жодним нормативно-правовим актом чи умовами укладеного між сторонами договору на постачання електричної енергії не передбачено право та повноваження енергопостачальника на відключення споживача від енергопостачання у зв`язку із тим, що особовий рахунок не оформлений, як це зазначено в акті про порушення від 13.10.2012р. Більше того, у матеріалах справи наявні докази, які навпаки підтверджують наявність особового рахунка за № [NUMBER] на домоволодіння позивача, який також продубльований відповідачем 1 у договорі від 24.09.2001р. як номер даного договору. Відповідно до визначення термінів, наведених у ПКЕЕ, особовий рахунок побутового споживача - сукупність даних про об`єкт побутового споживача (назва, місцезнаходження, потужність об`єкта, місце облаштування вузла обліку, вид тарифу, кількість спожитої та оплаченої електричної енергії, наявність пільг та/або субсидій, відомості про всі зміни, які відбулися під час користування побутовим споживачем електричною енергією тощо), отриманих електропостачальником відповідно до законодавства та внесених ним до єдиної системи (реєстру) за певним номером для ідентифікації об`єкта побутового споживача Отже, особовий рахунок служить саме для ідентифікації об`єкта споживача, а не самого споживача та саме відповідач 1 повинен слідкувати за наявністю чи відсутністю у його електронній базі даних особових рахунків споживачів та усувати виявлені недоліки, оскільки споживач такого доступу до електронної бази даних електропостачальника не має, як і не має відповідного обов`язку. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача 1, позивача було відключено від електропостачання, оскільки право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] нею у порядку, передбаченому чинним законодавством не обуло оформлено, тобто вона не була власником даного будинку, а договір на електропостачання укладається виключно із власником домоволодіння. При цьому вказала, що договір від 24.09.2001р. з позивачем був укладений тимчасово на певний строк до переоформлення права власності на будинок. Проте такі твердження представника відповідача суд оцінює критично, з огляду на наступне. Відповідно до ст..ст.548,549 ЦК УРСР ( в редакції, що діяла на час відкриття спадщини після померлої [PERSON] ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст..560,561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. У свою чергу, приписами ст..1296, 1298 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Отже, як нормами цивільного законодавства, що діяло на час виникнення правовідносин щодо спадкування, так і нормами діючого ЦК України, передбачено, що належність спадкоємцю спадщини не ставиться у залежність від отримання спадкоємцем свідоцтва на право на спадщину, оскільки така належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, який збігається із часом смерті спадкодавця, зважаючи на що спадщина у вигляді домоволодіння за адресою по [ADDRESS] належить позивачеві з 1993 року. При цьому саме із позивачем як споживачем електричної енергії за адресою по [ADDRESS] був укладений договір від 24.09.2001р., що у свою чергу спростовує твердження представника відповідача 1 щодо неможливості оформлення із позивачем договірних відносин до отримання нею свідоцтва на право на спадщину. Водночас слід зауважити, що договір на постачання електричної енергії, відповідно до вимог Правил користування електричною енергією для населення затв. постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. укладається із побутовим споживачем, яким відповідно визначених термінів є - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником, а не лише власником, як помилково вказує відповідач 1. Крім того, укладений сторонами договір на постачання електричної енергії може бути пролонгований щорічно на 1 рік, що обумовлено сторонами правочину від 24.09.2001р. та не суперечить вимогам законодавства та ПКЕЕ. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що жодна із сторін договору заяв про відмову від договору не подавала, останній продовжував свою дію і у 2012р., що у повній мірі спростовує твердження представника відповідача про тимчасовий характер даного договору до оформлення позивачем своїх спадкових прав. Крім того суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на п.4.1.26 Кодексу систем розподілу, затв. Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №310, згідно якої у разі розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР (оператор систем розподілу) здійснює технічні заходи щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта в цілому) від електричних мереж. Резервування потужності (величина потужність об`єкта зберігається) за таким об`єктом зберігається упродовж 180 календарних днів (від дати розірвання договору), оскільки станом на час відключення позивача від енергопостачання мало місце 13.10.2012р., тобто до набрання чинності вказаної вище редакції Кодексу. Таким чином, взявши на себе зобов`язання згідно договору від 24.09.2001р. та ПКЕЕ щодо постачання споживачу електричної енергії з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості відповідно до Державного стандарту, відповідач 1 останніх не дотримався, безпідставно відключивши 12.10.2012р. позивача від енергопостачання, а встановивши 05.11.2012р. відсутність підстав для відключення позивача від енергопостачання - у добровільному порядку не відновив порушеного права [PERSON] . Згідно ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі відновлення становища, яке існувало до порушення. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» в межах своєї компенсації за власний рахунок відновити електропостачання до житлового будинку [ADDRESS] з внесення до бази даних особового рахунку підлягають до задоволення як обґрунтовані, підтверджуються зібраними у справі доказами та не спростовані у встановленому законом порядку відповідачами. Щодо вимоги позивача про визнання дій посадових осіб ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпробленерго» з відключення житлового будинку [ADDRESS] від енергопостачання неправомірними, то остання до задоволення не підлягає з огляду на наступне. Приписами ст..16 ЦК України визначено способи захисту порушеного цивільного права та інтересів. При цьому коментованою статтею зазначено, що Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ст..5 ЦПК України Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Разом з тим такий спосіб захисту порушеного права як визнання дій посадових осіб неправомірними, ані нормами цивільного законодавства, ані умовами договору від 24.09.2001 року не передбачений. При цьому суд вважає, що виходячи із предмету та підстави позову, характеру спірних правовідносин та суті порушеного права, ефективним способом захисту, який сприятиме відновленню порушеного права позивача буде саме відновлення становища, яке існувало до такого порушення, що і було заявлено позивачем та задоволено судом, а тому підстав для застосування способу захисту, який не передбачений ні законом, ні договором - немає. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.07.2020р. по справі №686/16196/15-ц серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Для визначення можливості застосування до позовних вимог позовної дановності, визначальним є встановлення до якого різновиду позовів - віндикаційного чи негаторного - належить вимога позивача. Так, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про те, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним. Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. З огляду на те, що у даній справі позивач як власник житла звернулась із вимогою про зобов`язання здійснення відповідачами дій щодо відновлення електропостачання, оскільки безпідставне відключення її від електромережі порушує її права власника щодо користування належним їй майном, тобто має місце вимога власника, який є фактичним володільцем майна про усунення перешкод у користуванні цим майном, а отже даний позов є негаторним та позовна давність до нього не застосовується та позивач вправі звернутись з позовом до суду протягом усього часу, поки триває порушення її права. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial