Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого записано відповідача. Ураховуючи те що шлюбні відносини між ними не склались, відповідач залишив сімю, а тому матеріальної допомоги а ні сину, а ні їй, як дружині, що здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, - не надає, хоча є особою працездатного віку, має нерегулярний мінливий дохід, який повністю витрачає на власні потреби, так як інших аліментних зобовязань не має. Ураховуючи наведене, позивач просила суд присудити до стягнення із відповідача на її корсить аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 гривень щомісячно та на її утримання у твердій грошовій сумі по 300 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову та відповідно до строку визначеного законодавцем за видами стягнення. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився, в направленій на адресу суду письмовій заяві, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають \~ задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка, а відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серія І-АМ №284124, батьками [PERSON], [INFO], є сторони у справі, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб серія І-АМ №126835. Дитина [PERSON], [INFO] проживає біля матері, на що вказує довідка видана виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району від 14.03.2016 року за №820. Правовідносини, що є предметом спору, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Зі змісту ч. 2 та ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу випливає, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 80 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються у частці від заробітку одного з подружжя або в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що дитина проживає з матірю. Відповідач є особою працездатного віку, будь-яких протипоказань до роботи не має, інші аліментні зобовязання не виконує. Обставини щодо отримання відповідачем мінливого, нерегулярного доходу, відповідачем не спростовані. Наведене свідчить, що позивач має право на отримання аліментів від відповідача за обома вимогами, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу як на утримання дитини так і дружини. Суд при визначені розміру аліментів на дитину та дружину враховує обставини, що передбачені ч.2 ст.80 та ч. 1 ст. 182 СК України, а тому вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 700 гривень щомісячно, а також аліменти на утримання дружини в період догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, у розмірі 300 гривень щомісячно. З огляду на викладене та у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову. Згідно правил ст.180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину до досягнення дитиною повноліття, а на дружину, в силу правил ст.84 СК України, до досягнення дитиною трьохрічного віку. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує, що на підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір за двома вимогами майнового характеру, від сплати якого при предявленні позову позивач була звільнена. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved