Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вказаним позовом посилаючись на те, що у період з 10.04.2019 по 14.06.2021 вона працювала на посаді головного бухгалтера в ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС». 14.06.2021 директором ТзОВ «МЕДКОМ СЕРВІС» [PERSON] видано наказ № 125/2021 про звільнення позивача з посади головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМ СЕРВІС» з 14.06.2021 за прогули, що на думку директора мали місце в період часу з 01.06.2021 по 04.06.2021 - з 14.00 год. до 18.00 год. та в період часу з 07.06.2021 по 10.06.2021. Однак, всупереч вимог ст. 149 КЗпП України директором [PERSON] не виявлено бажання отримати від позивача письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення. При цьому, позивач вказує, що у період часу з 08.06.2021 по 09.06.2021 у ТзОВ «МЕДКОМ СЕРВІС» відбувалася інвентаризація товарно-матеріальних цінностей і вона була присутня на роботі з 09.00 год. до 18.00 год. - 08.06.2021. Водночас, 09.06.2021 інвентаризація товарно-матеріальних цінностей відбувалася з 09.00 год. до 17.00 год. у тому числі під час належної їй обідньої перерви. Виконання позивачем обов`язків головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМ СЕРВІС» у зазначені в наказі № 124/2021 від 14.06.2021 дні та години підтверджується долученими до позовної заяви документальними доказами. А тому, на підставі викладеного позивач просить суд, визнати незаконним та скасувати наказ № 124/2021 від 14.06.2021 за підписом директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогули головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС»; визнати незаконним та скасувати наказ № 125/2021 від 14.06.2021 за підписом директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] про звільнення позивача з посади головного бухгалтера ТзОВ «Медком СЕРВІС». Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.07.2021 відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Представник відповідача - директор ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] своїм правом на подання відзиву скористався у якому зазначив, що [PERSON] 10.04.2019 була прийнята на посаду головного бухгалтера згідно наказу № 18/2019 від 09.04.2019. 31.05.2021 позивач звернулася із заявою на ім`я директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» про звільнення її з роботи з 14.06.2021 за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно змісту резолюції на заяві роботодавцем було погоджено дату звільнення із займаної посади та зобов`язано позивача здійснити позапланову інвентаризацію та оформити Акт приймання-передачі справ, про що директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» видано наказ «Про проведення позапланової інвентаризації» від 01.06.2021 № 107/2021. Однак, у період з 01.06.2021 по 04.06.2021, а також 07.06.2021 і 10.06.2021 головний бухгалтер [PERSON] була відсутня без поважної причини на своєму робочому місці у період з 14.00 год. до 18.00 год. за кожний вказаний календарний день, чим порушила Правила внутрішнього трудового розпорядку ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС». Як наслідок, позивач була звільнена згідно наказу «Про звільнення [PERSON] за прогули» № 125/2021 від 14.06.2021 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. При цьому, факт відсутності позивача на робочому місці у вищевказані дні підтверджується долученими матеріалами, зокрема і доповідними записками директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС», згідно яких він доручив представнику трудового колективу [PERSON], у разі відсутності документів про поважну причину невиходу на роботу, запропонувати [PERSON] надати пояснення за кожний день. Також, 14.06.2021 позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо прогулів, однак вона відмовилася надати пояснення, що підтверджується відповідним актом, що спростовує доводи [PERSON] про те, що [PERSON] не виявлено бажання отримати відповідні пояснення від позивача з приводу прогулів. Відповідно до ст. 43 КЗпП України [PERSON] на розгляд трудового колективу винесено подання «Про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул», на зборах якого прийнято рішення про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КзпП України. Окрім того, представник відповідача звертає увагу не те, що позивач була присутня на вказаних зборах трудового колективу та відмовилася надавати будь які пояснення щодо її відсутності на робочому місці. Також, представник відповідача вказує, що правомірність звільнення відповідача була предметом інспекційного відвідування Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про що свідчить відповідний акт. Зазначає, що долучені до позовної заяви докази, а саме: касові документи не можуть слугувати доказами присутності позивача на робочому місці протягом вищевказаних робочих днів оскільки запроваджено візування касових документів в системі електронного документообігу в режимі дистанційної роботи директору і головному бухгалтеру підприємства у позаробочій та вихідний день даної категорії керівників з 18.03.2021. Наголосив, що неодноразово вимагав від [PERSON] письмових пояснень щодо причин відсутності на робочому місці з 01.06.2021 по 04.06.2021, 07.06.2021 та 10.06.2021, що підтверджується доповідними записками, актами про відсутність на роботі головного бухгалтера [PERSON] за вищевказані календарні дні, актом про відмову надавати письмові пояснення від 14.06.2021 та протоколом №6 загальних зборів членів трудового колективу. Отже, своїм правом надати письмові пояснення [PERSON] не скористалася. Поряд з цим, отримання директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» згоди трудового колективу на звільнення [PERSON] згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України свідчить про повне дотримання прав та законних інтересів працівника при її звільненні. Тому зважаючи на викладене, представник відповідача просить у задоволені позову відмовити. Позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» допущено порушення вимог трудового законодавства, зокрема, її не повідомлено про нараховані суми, які належать їй при звільненні і до даного часу, що свідчить про триваюче порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Водночас, позивач посилається на постанову Верховного суду від 28.01.2021 по справі 545/140/18 в мотивувальній частині якої зазначено «Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності». Також позивач вказує, що причиною по якій директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] не виявлено бажання отримати від неї письмові пояснення є те, що позивач фактично працювала, а не була відсутня на роботі, як зазначив [PERSON] в табелі робочого часу, внісши в табель обліку робочого часу недостовірну інформацію щодо її відсутності на роботі. Пояснює, що в наказі №125/2021 від 14.06.2021 за підписом Директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] про звільнення її з посади головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» з 14.06.2021 за прогули, зазначено що прогули на думку директора мали місце в період часу з 01.06.2021 по 04.06.2021 - з 14 год 00 хв до 18 год 00 хв. Однак, згідно електронного документа на паперовому носії - «Прибутковий касовий ордер №124» в 16 год 42 хв 01.06.2021 вона наклала свій електронний підпис на документ. Окрім цього, згідно електронного документа на паперовому носії - «Видатковий касовий ордер» (номер документа 187) в 17 год 00 хв 01.06.2021 вона наклала свій електронний підпис на документ. Також позивач звернула увагу суду на те, що для підготовки вищезазначених електронних документів необхідний значний час та отримання інформації від працівників ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС», що свідчить про внесення недостовірної інформації в табель обліку робочого часу зокрема за 01.06.2021 директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] . Аналогічні дії позивач вчиняла 02.06.2021, 03.06.2021 та 04.06.2021, 07.06.2021, 10.06.2021. Директор ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач виконуючи обов`язки головного бухгалтера, була зобов`язана згідно посадової інструкції перевірити правильність розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки при її звільненні. Однак, недобросовісно та неналежно виконуючи свої посадові обов`язки, [PERSON] невірно внесено в робочу програму 1 С Бухгалтерія дату її прийняття на роботу і як наслідок здійснено невірний розрахунок щодо розміру виплат, хоча саме до її обов`язків належить відображення достовірної інформації в робочій програмі. Згідно табеля обліку використання робочого часу, 14.06.2021 був останнім робочим днем [PERSON] , тому вона, виконуючи обов`язки головного бухгалтера, зобов`язана була згідно посадової інструкції перевірити правильність розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні працівника. Незважаючи на те, що сума недоплати компенсації 4 дні невикористаної відпустки виникла з вини головного бухгалтера [PERSON] , директором ТзОВ «МедКомп Сервіс» було негайно прийнято рішення про виплату компенсації 4 днів відпустки що підтверджується наказом №137/2021 від 09.07.2021. Вищенаведене свідчить про безпідставність тверджень позивача про те, що її не було повідомлено про нараховані суми, що належать їй до виплати у день звільнення. Повторно вказує на те, що директор ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» позивачу пропонував надати пояснення щодо причин своєї відсутності на робочому місці, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Натомість, позивач на підтвердження своєї позиції щодо незаконності її звільнення належних та допустимих доказів не подала. Також наголосив на тому, що позивач на зборах членів трудового колективу, на якому вирішувалося питання щодо її звільнення за прогул, не заперечувала щодо свого звільнення, а навпаки утрималась під час голосування. 18.08.2021 [PERSON] подала до суду заяву згідно якої вважає інформацію викладеною у запереченні безпідставною, необгрунтованою і такою, що не відповідає дійсності. Окрім цього, від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну прізвища на « [PERSON] » (а.с. 177). Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Так, ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.07.2021 розгляд справи вирішено проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, однак представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, а тому ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.09.2021 здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» про визнання незаконними та скасування наказів № 124, 125 від 14.06.2021 та поновлення на роботі в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачем [PERSON] звільнено незаконно без наявності на те підстав. Також будь-які стягнення, які передували б її звільненню до позивача не застосовувались. Звернув увагу, що [PERSON] будучи на посаді головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» виконувала покладені на неї обов`язки належно та вчасно. Проте, в силу специфіки роботи бухгалтера шляхом взаємодії з іншими організаціями, інколи була вимушена залишати місце роботи чи працювати дистанційно. Позовні вимоги просив задоволити повністю. Представник відповідача - адвокати Івасів О.І. та Романів О.П. проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Повторно вказали, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, у період часу з 10.04.2019 по 14.06.2021 позивач працювала на посаді головного бухгалтера в ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС», що підтверджується копією трудової книжки (ас. 7), наказом № 18/2019 від 09.04.2019 «Про прийняття на роботу [PERSON] » (а.с. 48). 31.05.2021 позивач звернулась із заявою на ім`я директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» про звільнення її з 14.06.2021 за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 53). Згідно змісту резолюції на заяві роботодавцем було погоджено дату звільнення із займаної посади та зобов`язано [PERSON] здійснити позапланову інвентаризацію та оформити Акт приймання-передачі справ, про що директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» видано наказ «Про проведення позапланової інвентаризації» від 01.06.2021 року №107/2021, яким встановлено строки проведення інвентаризації (а.с. 54), яким [PERSON] ознайомлено 01.06.2021. Також керівництвом ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» видано наказ № 108/202 від 01.06.2021 «Про створення комісії для передачі справ» (а.с. 55) з подальшим внесенням змін (а.с. 56). Згідно наказу директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] від 14.06.2021 № №125/2021 «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогули головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] » головного бухгалтера [PERSON] з 14.06.2021 звільнено за прогули з 01.06.2021 року по 04.06.2021 року, а також з 07.06.2021 по 10.06.2021 в період з 14.00 год. до 18.00 год. за кожен вказаний календарний день (а.с. 8). З даним наказом [PERSON] 14.06.2021 ознайомлена, що підтверджується її підписом. Цього ж дня - 14.06.2021 [PERSON] винесено наказ № 125/2021 «Про звільнення [PERSON] за прогули», з яким позивач також ознайомлена (а.с. 9, 57). Частиною 5 ст. 43 Конституції України громадянам України гарантовано що захист від незаконного звільнення. Однак, згідно ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як звільнення. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що всупереч вимог ст. 149 Кодексу законів про працю України, директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] не виявлено бажання отримати від неї письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення. З даного приводу судом встановлено наступне. Статтею 149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Суд звертає увагу на те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. 14.06.2021 директором ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» було запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення щодо прогулів з 01.06.2021 по 04.06.2021 р., а також за 07.06.2021 та 10.06.2021 з 14:00 по 18:00 год. за кожен вказаний календарний день, однак вона відмовилась надати пояснення, нічим не мотивуючи свою відмову, що підтверджується актом «Про відмову надати письмові пояснення щодо прогулів [PERSON] » від 14.06.2021 (а.с. 58). Даний акт складено за участі представника трудового колективу [PERSON] , бухгалтера [PERSON] продавця-консультанта [PERSON] та підписаний ними. Вищенаведене спростовує доводи, наведені [PERSON] у позовній заяві, а останньою жодними належними та допустимими доказами свої доводи не підтверджено. Більше того, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі №553/1875/16 (провадження №61-20902св18). [PERSON] зазначає, що у період часу з 08.06.2021 по 09.06.2021 у ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» відбувалася інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, і вона не тільки була присутня на роботі з 09 год 00 хв до 18 год 00 хв - 08.06.2021, але й була присутня під час належної їй обідньої перерви з 13 год 00 хв до 14 год 00 хв. на підтвердження чого надала електронні документи на паперовому носії про накладення електронного підпису (а.с. 12-28). Однак, додані позивачем документи не можуть слугувати доказами її присутності на робочому місці протягом вищевказаних днів, оскільки згідно п. 4 наказу «Про утримання надмірно виплачених грошових коштів та зміну істотний умов праці» від 01.03.2021 № 99/2021 запроваджено візування касових документів в системі електронного документообігу в режимі дистанційної (надомної) роботи директору і головному бухгалтеру підприємства у позаробочий та вихідний день даної категорії керівників з 18.03.2021 (а.с. 77). З цим наказом [PERSON] ознайомлено 01.03.2021. Натомість жодних наказів про звільнення [PERSON] від здійснення нею свої посадових обов`язків та надання можливості працювати дистанційно матеріали справи не містять, що фактично свідчить про те, що головний бухгалтер має право підписувати касові документи в системі електронного документообігу в режимі дистанційної (надомної) роботи у позаробочий та вихідний, що займає незначний проміжок часу, що підтверджується відповідними витягами (а.с. 188-225). Представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що в силу специфіки роботи бухгалтера та виконання нею своїх посадових обов`язків вона вимушена співпрацювати з іншими установами, проводити звірки, обліки тощо. Однак, підтвердити буд-якими належними та допустимими доказами те, що в періоди визначені відповідачем як прогули, вона виконувала функції, пов`язані із здійсненню неї своїх посадових обов`язків суду не надано. З приводу обідньої перерви, а зокрема посилань позивача на виконання роботи в не робочий час, то суд вважає за необхідне вказати наступне. Згідно статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» 01.03.2021 затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку у новій редакції від 01.06.2021 (а.с. 78-81). Зокрема, згідно підпункту 2 пункту 5.1 розділу V «Робочий час і його використання» вищевказаних правил, для головного бухгалтера, директора встановлено наступний режим роботи: початок роботи -09.00 год., перерва 13.00 - 14.00 год., закінчення роботи 18.00 год. Позивача із Правилами внутрішнього трудового розпорядку у новій редакції 01.03.2021 було ознайомлено, що підтверджується її підписом, та свідчить про її обізнаність з режимом роботи Товариства. Також позивача було ознайомлено із наказом № 99/2021 року, яким затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку, у пункті 2.2 якого вказано режим роботи товариства (а.с. 82). При цьому, виконання роботи у вільний від робочого графіку час, не є обов`язковою умовою праці, а тому суд розцінює це як волевиявлення [PERSON] , а не її обов`язком і не може бути позивачем чи судом самостійно зараховано в робочий час, передбачений Правилами. Аналогічно суд не бере увагу доводи позивача про те, що директор ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» допущено ігнорування обліку її роботи в позаробочий час. [PERSON] звертаючись до суду просить визнати незаконним та скасувати наказ №124/2021 від 14.06.2021 за підписом Директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогули головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС», визнати незаконним та скасувати наказ №125/2021 від 14.06.2021 за підписом Директора ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] про звільнення її з посади головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» та поновити її на посаді головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС». Натомість, судом встановлено, що факт відсутності позивача на робочому місці з 01.06.2021 по 04.06.2021 та 07.06.2021 і 10.06.2021 підтверджується матеріалами справи, які суд розцінює як належні та допустимі докази. Зокрема, на підставі доповідних записок та актів про відсутність на робочому місці [PERSON] (а.с. 59-70) директором прийнято наказ «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогули головного бухгалтера ТОВ «МедКомп Сервіс» [PERSON] » № 124/2021 від 14.06.2021 року та внесено подання «Про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул» на розгляд трудового коллективу (а.с. 74), на зборах якого прийнято рішення: надати згоду на звільнення [PERSON] , головного бухгалтера ТОВ «МедКомп Сервіс» з роботи за пунктом 4 ст.40 КЗпП України (у зв`язку з прогулами без поважних причин) з наданням їй гарантій і компенсацій при звільненні, передбачених чинним законодавством (а.с. 72). Крім цього, судом переглянуто диски з камер відеоспостереження за кожен день, відповідно до яких факти відсутності [PERSON] на роботі у дні та в час, зазначені в спірних наказах, знайшли своє підтвердження. Поряд з цим, правомірність звільнення [PERSON] за прогул була предметом інспекційного відвідування Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області про що свідчить акт від 16.07.2021 № ІФ 1958/539/АВ (а.с. 87-99). Так даний захід проводився на підставі звернення [PERSON] і за результатами перевірки встановлено, що в даному випадку порушення щодо розірвання трудового договору у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин відсутні. Більше того, в ході перевірки зафіксовано відсутність порушення законодавства про працю при звільненні [PERSON] за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП. Як наслідок, процедура звільнення позивача була предметом перевірки спеціально уповноваженого органу на проведення таких перевірок і її результати слугують беззаперечним доказом правомірності прийнятих директором ТзОВ «МедКомп Сервіс» наказу «Про звільнення [PERSON] за прогули» № 125/2021 від 14.06.2021 року та наказу «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогули головного бухгалтера ТзОВ «МЕДКОМП СЕРВІС» [PERSON] » № 124/2021 від 14.06.2021. Щодо посилань [PERSON] на те, що [PERSON] не повідомив її про нараховані суми, які належать їй при звільненні, що свідчить про триваюче порушення ч.1 ст. 116 КЗпП України, то даний факт на причину звільнення позивача не впливає і фактично позовних вимог не стосується. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з урахуванням викладеного та письмових матеріалів справи, суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] свого об`єктивного підтвердження не знайшли, належними та допустими доказами не підтверджені, а її позиція фактично зводиться до незгоди з рішеннями, прийнятими директором ТзОВ «ДЕДКОМП СЕРВІС» з приводу її звільнення. Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Представник позивача подав до суду заяву про стягнення документально підтверджених судових витрат в сумі 11 500, 00 грн. Оскільки в позові позивачу відмовлено, то згідно ч.2 п. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved