Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з 07.05.1993 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2012 року був розірваний. В період зареєстрованого шлюбу вона придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS]. На даний час, у зв'язку з її похилим віком та поганим станом здоров'я, у неї виникла необхідність у переїзді до м. Кишинів, де проживають її діти, у зв'язку з чим їй необхідно продати вказану вище квартиру, однак нотаріуси відмовляють їй в реєстрації договору купівлі-продажу квартири без згоди відповідача - колишнього її чоловіка, оскільки позивач придбала квартиру в період їх зареєстрованого шлюбу. Однак вона уважає, що вказана вище квартира є її особистою приватною власністю, оскільки хоча і була придбана нею в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, проте за її особисті кошти. Позивач у судове засідання не з'явилась, але її представник надала письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності, а у разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Встановити місце перебування відповідача не представилося можливим, тому останній у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України був викликаний в суд через оголошення у пресі, і з опублікуванням оголошення вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 07.05.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 05.12.2012 року (а.с.24). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.01.2001 року позивач придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.8). 09.02.2001 року зазначена квартира була зареєстрована за позивачем у Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності, про що у реєстровій книзі було зроблено відповідні записи (а.с.8 зі зворот. боку). Як убачається зі змісту позову, на даний час, у зв'язку з похилим віком позивача та поганим станом її здоров'я, у неї виникла необхідність у переїзді до м. Кишинів, де проживають її діти, у зв'язку з чим позивачу необхідно продати вказану вище квартиру, однак нотаріуси відмовляють їй в реєстрації договору купівлі-продажу квартири без згоди відповідача - колишнього її чоловіка, оскільки позивач придбала квартиру в період їх зареєстрованого шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.09.2013 року, яке 21.10.2013 року набрало законної сили, та яким відповідача було визнано таким, що він втратив право користування житловим приміщенням - зазначеною вище квартирою, встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, судом на підставі вказаного вище рішення суду, яке набрало законної сили, установлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, у зв'язку з не проживанням у ній визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим суд уважає за можливе визнати вказану квартиру особистою власністю позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved