Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду 17.08.2017 з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що згідно з вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2012 на її користь з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто 107048,43 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків. Відповідач зобов`язання по відшкодуванню матеріальних збитків не виконував, у звязку з чим рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2015 з відповідача на її користь стягнуто 9572,77 грн. в рахунок відшкодування трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.08.2012 по 24.07.2015, а також 62516,28 грн. в рахунок відшкодування інфляційних втрат за період з 01.08.2012 по 01.05.2015. Оскільки відповідач вказані судові рішення не виконує, суми заборгованості не сплачує, позивач вважає, що у неї виникло право вимагати стягнення з відповідача сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме інфляційних нарахувань за період з 01.05.2015 по 31.05.2017 та 3% річних за період з 25.07.2015 по 31.05.2017. Крім того, позивач вказала, що через невиконання рішень суду вона була змушена звертатися до різних інстанцій (прокуратури, виконавчої служби, пенітенціарної служби, виправних колоній та органів міліції) з приводу його невиконання, що призвело до додаткових витрат та порушило її звичайний ритм життя. Також, через невиплату матеріальних збитків вона не могла відновити пошкоджене майно, а тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000грн. 15.01.2018 позивач до суду не з`явилася, відповідно до поданої нею через канцелярію суду заяви, просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.15). Відповідач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався, про розгляд справи на 05.10.2017, 15.11.2017, 05.12.2017, 15.01.2018 повідомлявся шляхом направлення судової повістки (а.с.17, 21, 23, 24-26). Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 26.06.2012 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області ухвалено вирок, яким [PERSON] та [PERSON] засуджено за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, а [PERSON] ще й за ч. 2 ст. 310 КК України, а також солідарно стягнуто з засуджених на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 10481,21 грн. та 94629,22 грн. в рахунок відшкодування спричиненого їй збитку в звязку з необхідністю відновлення пошкодженого майна, витрати по справі на суму 1938,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Вирок суду набрав законної сили 12.07.2012 року (а.с.5). Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2015 у справі № 177/97/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9572,77 грн. в рахунок відшкодування трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.08.2012 по 24.07.2015, а також 62516,28 грн. в рахунок відшкодування інфляційних втрат за період з 01.08.2012 по 01.05.2015. Рішення суду набрало законної сили 26.08.2015 (а.с.6). Відповідач [PERSON] рішення суду не виконує, кошти стягнуті на користь позивача не сплачує, незважаючи на звернення рішення суду до примусового виконання, що підтверджується довідкою Криворізького РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 1333-11/1122 від 24.07.2017 (а.с.3). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому частинами 2 та 3 вказаної статті визначено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України зазначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Отже, із аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами зобовязального права, встановленими в книзі 5 Цивільного кодексу України. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням, оскільки зводиться до сплати грошей. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки до цього часу відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання перед позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати, а також трьох процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення починаючи від дати, якою припинено нарахування вказаних сум рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2015 року (а.с.6). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивач визначає, що нарахування 3% річних повинно здійснюватися на заборгованості в розмірі 107048,42 грн. (матеріальна шкода стягнута на її користь згідно вироку суду від 26.06.2012) в період з 25.07.2015 по 31.05.2017, то суд вважає за необхідне при розрахунку сум, які підлягають стягненню на її користь, враховувати визначені нею суми та період заборгованості. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5956,58 грн. в рахунок 3 відсотків річних від простроченої суми грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 25.07.2015 по 31.05.2017, відповідно до слідуючого розрахунку: 107048,43 грн. (сума боргу) х 3% х 677 (кількість прострочених днів) / 365 / 100 = 5956,58 грн. Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат, суд також вирішує спір в межах заявлених позовних вимог, тобто про нарахування за період з 01.05.2015 по 31.05.2017 (а.с.6). Згідно з відомостей центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, індекс інфляції за період з 01.05.2015 по 31.05.2017 становить 1,248 (шляхом множення індексів інфляції за період з 01.05.2015 по грудень 2015 (1,022 х1,004 х 0,99 х 0,992 х 1,023 х 0,987 х 1,020 х 1,007), 2016 рік (1,124), з січня 2017 року по травень 2017 року (1,011х1,010х1,018 х 1,009 х 1,013) . Розрахунок суми інфляційних витрат проводиться за формулою: сума боргу х (індекс інфляції -1), в даному випадку: 107048,43 х (1,248 -1) = 26548,01 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в сумі 5000 грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позову з наступних підстав. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, зі змінами та доповненнями від 25.05.2001, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та іншими законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини, які виникли між сторонами врегульовані ст. 625 ЦК України, нормами якої не передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. позивачу слід відмовити. З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 32504,59 грн., з яких в рахунок погашення 3 % відсотків від простроченої суми за період з 25.07.2015 по 31.05.2017 5956,58 грн., інфляційні втрати за період з 01.05.2015 по 31.05.2017- 26548,01 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Ухвалою суду від 07.09.2017 позивача звільнено від сплати судового збору по даній справі (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір справляється за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру. Відповідно до ч. 1, абз. 2 п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 08.07.2017) за позовну заяву майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року в якому подано позовну заяву (1600 грн. х 0,4 = 640 грн.), а за подання позову немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.). Оскільки позивачем подано позов як майнового так і немайнового характеру (стягнення моральної шкоди), при цьому в задоволенні позову немайнового характеру позивачу відмовлено, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави 640 грн. в рахунок відшкодування судового збору за подання позову майнового характеру. Судовий збір в розмірі 640 грн. за подання позову немайнового характеру, в задоволенні якого відмовлено позивачу звільненому від сплати судового збору, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: partial