Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила виділити внатурі будинковолодіння розташоване по [ADDRESS] на три окремі будинковолодіння, а саме : визнати за [PERSON] право власності по житловому будинку загальною площею - 56,10 кв. м., а саме : сені - 7,5 кв. м.; коридор - 6,6 кв. м.; житлова кімната - 17,4 кв. м.; житлова кімната - 10,7 кв. м.; кухня - 9,2 кв. м.; котельня - 4,7 кв. м.; надвірні споруди : літера «Н» - гараж; під «П» - навіс; лід «С» - господарський блок. Визнати за [PERSON] право власності по житловому будинку загальною площею - 74,0 кв. м., а саме : веранда - 19,9 кв. м.; житлова кімната - 9,6 кв. м.; житлова кімната - 18,3 кв. м.; житлова кімната - 12,2 кв. м.; коридор - 5,4 кв. м.; тамбур - 4,0 кв. м.; надвірні споруди : під «З» - сарай; під «И» - -сарай, під «Е» - сарай, під «Г» - вбиральня, під «Д» - погреб з шинкою, під «К» - господарський блок, під «Р» - навіс. Визнати за [PERSON] право власності по житловому будинку загальною площею - 72,6 кв. м., а саме : веранда - 9,5 кв. м.; кухня - 5,6 кв. м.; житлова кімната - 11,9 кв. м.; житлова кімната - 22,9 кв. м.; житлова кімната - 10,2 кв. м.; тамбур - 3,9 кв. м.; прибудова (самочинна) - 13,2 кв. м.; надвірні споруди, а саме : під «Б» - сарай, під «Т» - бесідка, під «У» - сарай, під «Ф» - навіс, під «В» - вбиральня. Виділити внатурі частку земельної ділянки [ADDRESS], площа якої складає 0,15 Га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку в результаті його поділу внатурі таким чином : [PERSON] - земельну ділянку в розмірі 0,0789 Га, [PERSON] - земельну ділянку в розмірі 0,0461 ГА, [PERSON] - земельну ділянку в розмірі 0,0422 Га. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2001 році позивач отримала у спадщину 58/300 частини будинку з надвірними спорудами за адресою : [ADDRESS] Власником іншої частини будинку є [PERSON], якій належить 42/100 частини будинку та 58/300, яку вона отримала у спадщину та [PERSON], якому належить 58/300 частини будинку, які він отримав у спадщину. Зазначила, що порядок користування і володіння будинком та земельною ділянкою позивач та відповідачі узгодили, але угоди про спосіб виділення її частки із загального майна не досягнуто. Кожний власник користується та володіє приміщеннями будинку, як зазначено вище. Такий порядок користування будинком та земельною ділянкою встановився з 2001 року та користується на теперішній час. Відповідно до архівної довідки від 22.09.2016 року №06-04/1016 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, за адресою : [ADDRESS] у графі «земельна ділянка» зазначено 0,5 Га, відповідно до іншої архівної довідки від 22.09.2016 року №06-04/1015 земельна ділянка надавалася в 1957 році в розмірі 0,10 Га для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Пояснила, що після геодезичних робіт та встановлення мкж земельної ділянки ФОП «[PERSON].», який є інженером-землевпорядником, загальна площа земельної ділянки становить 0,1672 Га.згідно ч.1 ст.87 ЗК України, земельна ділянка з розташованими на ній житловим будинком та надвірними господарськими спорудами за [ADDRESS] належать позивачу та відповідачу на праві спільної власності з визначенням часток кожного співвласника. До складу житлового будинку входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле, а саме : 5 сараїв, один гараж, одна бесідка, дві вбиральні, один погріб з шинкою, дві господарські споруди, три навіси. Позивач разом з відповідачами спільно користуються закріпленою за їх будинком землею, проте кожен з них має окремий вхід до своєї частини будинку та веде окреме господарство. Зазначила, що на даний час виникла необхідність у виділенні частки земельної ділянки внатурі з метою приватизації належної їй земельної ділянки. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надали заяви в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Також, просили справу розглядати без їх участі. Від відповідача [PERSON] надійшла заява в якій вона позовні вимоги визнала у повному обсязі, та просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову». Позивач та відповідачі є спадкоємцями майна, яке складає 58/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕІ №356433 від 03.10.2016 року. [PERSON] є спадкоємцем майна, що складається з 42/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадкування за законом серії ВКА №881819 від 13.10.2016 року. Відповідно до експлікації приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку [ADDRESS] №564к/17.11.16 від 17.11.2016 року, квартира №1 складається з кухні - 19,9 кв. м., житлових кімнат - 9,6 кв. м., 22,9 кв. м., 12,2 кв. м., коридорів - 5,4 кв. м., 6,0 кв. м., санвузлу - 2,9 кв. м., що загальною площею становить 78,9 кв. м. Відповідно до зазначеної експлікації, квартира №2 складається з коридорів - 8,3 кв. м., 4,3 кв. м., кухні 4,4 кв. м., житлових кімнат - 11.9 кв. м., 18,3 кв. м., 10,2 кв. м., санвузлу - 1,5 кв. м., загальною площею - 59,4 кв. м. Згідно з експлікацією приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку [ADDRESS], зазначене приміщення складається з коридорів - 6,9 кв. м., 7,0 кв. м., житлових кімнат - 17,4 кв. м., 10,7 кв. м., кухні - 9,2 кв. м., санвузлу - 4,7 кв. м., загальною площею - 55,9 кв. м. Співвласниками земельних ділянок за кадастровим номером [NUMBER] та [NUMBER] є [PERSON] - площею 0,0461 га, [PERSON] - 0,0789 га та [PERSON] - 0,0422 га, загальною площею 0,1672 га, що підтверджується планом поділу земельних ділянок від 03.10.2016 року, розроблену фізичною особою-підприємцем [PERSON] Відповідно до архівної довідки №06-04/1015 від 22.09.2016 року виданої архівним сектором Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області зазначено, що у документах архівного фонду «Жулянська сільська рада» у по господарській книзі за 1986 - 1989 роки є особовий рахунок [NUMBER] [PERSON], проживаючого [ADDRESS] та у графі «Будівлі» значиться : житловий будинок 1957 року забудови, а у графі «Всього землі» зазначено : 0,10 га. Згідно з архівною довідкою №06-04/1016 від 22.09.2016 року виданої архівним сектором Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області зазначено, що у документах архівного фонду «Жулянська сільська рада» у по господарській книзі за 1986 - 1989 роки є особовий рахунок [NUMBER] [PERSON], проживаючого [ADDRESS] та у графі «Будівлі» значиться : житловий будинок 1922 року забудови, а у графі «Всього землі» зазначено : 0,05 га. Також судом встановлено, що кожен власник користується та володіє такими приміщеннями будинку : [PERSON] у будинку загальною площею - 56,10 кв. м., а саме : сені - 7,5 кв. м.; коридор - 6,6 кв. м.; житлова кімната - 17,4 кв. м.; житлова кімната - 10,7 кв. м.; кухня - 9,2 кв. м.; котельня - 4,7 кв. м.; надвірні споруди : літера «Н» - гараж; під «П» - навіс; лід «С» - господарський блок.; [PERSON] у житловому будинку загальною площею - 74,0 кв. м., а саме : веранда - 19,9 кв. м.; житлова кімната - 9,6 кв. м.; житлова кімната - 18,3 кв. м.; житлова кімната - 12,2 кв. м.; коридор - 5,4 кв. м.; тамбур - 4,0 кв. м.; надвірні споруди : під «З» - сарай; під «И» - -сарай, під «Е» - сарай, під «Г» - вбиральня, під «Д» - погреб з шинкою, під «К» - господарський блок, під «Р» - навіс. [PERSON] у житловому будинку загальною площею - 72,6 кв. м., а саме : веранда - 9,5 кв. м.; кухня - 5,6 кв. м.; житлова кімната - 11,9 кв. м.; житлова кімната - 22,9 кв. м.; житлова кімната - 10,2 кв. м.; тамбур - 3,9 кв. м.; прибудова (самочинна) - 13,2 кв. м.; надвірні споруди, а саме : під «Б» - сарай, під «Т» - бесідка, під «У» - сарай, під «Ф» - навіс, під «В» - вбиральня. За клопотанням позивача, суд ухвалою від 11.01.2017року призначив у справі комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи. На виконання вищезазначеної ухвали до суду надійшов висновок експерта №2168 від 23.03.2017 року Київської незалежної судово-експертної установи. В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК «майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)». Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК). У частині другій статті 364 ЦК передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК). Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13 та враховується судом при розгляді цієї справи відповідно до статті 360-7 ЦПК. Крім того, суд враховує роз'яснення, що містяться у пункті 6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно з яким при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до зазначеного висновку експерта № 2168 від 23.03.2017 року, поділ будинковолодіння та земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS] на три окремі частини будинковолодіння з визначенням часток співвласників майна та урахуванням самовинних забудов технічно можливий, оскільки в матеріалах справи відсутній технічний паспорт на жиловий будинок [ADDRESS] який був дійсний станом на 25.12.2001 року (дата реєстрації свідоцтва про право на спадщину за законом) та на 30.10.2007 року (дата реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом); в наданих на дослідження техпаспортах від 20.02.2009 року та від 17.11.2016 року: -житлова площа будинку літ. «А», що вказана в наданих техпаспортах - 85,1 кв. м., не відповідає житловій площі будинку літ. «А» - 83,20 кв. м., що зазначена в свідоцтві про право на спадщину за законом від 25.12.2001 року та свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 30.10.2007 року; -перелік господарських будівель та споруд, що вказаний в наданих на дослідження техпаспортах, не відповідає переліку, що зазначений в свідоцтві про право на спадщину за законом від 25.12.2001 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2007 року; -в наданих техпаспортах є відмітка про наявність на території земельної ділянки по [ADDRESS] -відомості щодо переліку прибудов житлового будинку, господарських будівель та споруд, рік їх будівництва, в наданих техпаспортах відрізняється один від одного; провести розподіл будівель та споруд відповідно до ідеальних часток співвласників, визначити та розрахувати ідеальні частки співвласників домоволодіння по [ADDRESS] станом на час проведення дослідження не вбачається за можливе. А отже неможливо визначити розмір компенсації співвласнику при визначенні фактичної частки в разі відхилення від ідеальної. Зіставляючи: -загальні площі житлових будинків літ. «А» та літ. «Л»по [ADDRESS] -об'ємно-планувальні рішення житлових будинків літ. «А» та літ. «Л» по [ADDRESS] згідно наданих матеріалів; -взаємне розташування житлових будинків, господарських будівель та споруд домоволодіння по [ADDRESS] -встановлений порядок користування приміщеннями житлових будинків літ. «А» та літ. «Л», господарськими будівлями та спорудами; -наявність відокремленого підключення житлового будинку літ. «Л», яким користується співвласник домоволодіння [PERSON], до інженерних мереж та комунікацій; -наявність відокремленого підключення частин житлового будинку літ. «А», якими користуються співвласники домоволодіння [PERSON] та [PERSON], до інженерних мереж та комунікацій -надані для дослідження матеріали, з вимогами нормативних документів, можливо зазначити про те, що розділити домоволодіння - житловий будинок літ. «А», житловий будинок літ. «Л», господарські будівлі та споруди, в тому числі самочинно забудовані, які вказано в ухвалі суду, по [ADDRESS] між співвласниками технічно можливо відповідно до встановленого порядку користування при умові приведення об'ємно-планувального рішення частин житлового будинку літ. «А», приміщення якого пропонуються в подальшому співвласниками для влаштування відокремлених квартир, відповідно до вимог нормативної документації, а саме відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Розподіл домоволодіння - будівель та споруд, в тому числі самочинно збудовані, як вказано в ухвалі суду, по [ADDRESS] між співвласниками відповідно до встановленого порядку користування з визначенням фактичних часток співвласників докладно описано в дослідницькій частині висновку, зокрема в таблиці №5. Варіанти розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] докладно описані в дослідницькій частині висновку та зображені в додатках №1-2 до висновку. Відповідно до ч. 1. ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1. ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3. ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник, також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Слід звернути увагу на практику розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз'яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Також, згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи викладене та беручи до уваги висновок експерта, суд приходить до висновку про припинення спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] та задоволення позовних вимог в частині поділу домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] а саме : визначити частку співвласника [PERSON] у розмірі 51/100, [PERSON] - 29/100, [PERSON] - 20/100. Стосовно вимог позивача про виділ частки земельної ділянки внатурі, слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до п. 19 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 за № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із можливості виділу часток земельної ділянки сторонам зі спільної часткової власності згідно з висновком експертизи та виділення [PERSON] земельну ділянку в розмірі 0,0789 га ( 47 % від 0,1672 га), [PERSON] - 0,0461 га ( 28 % від 0,1672 га) та [PERSON] - 0,0422 га (25% від 0,1672 га), оскільки, на думку суду, цей варіант найбільше відповідає інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК якщо позивача, на корить якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачами в рівних частинах на користь держави, а саме стягненню підлягає сума судового збору 4000,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved