Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача, якою, із урахуванням неодноразового збільшення розміру позовних вимог протягом розгляду судом справи просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в розмірі 2000, гривень, а також інфляційні витрати через неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань уу період з 25.07.2012 року до 06.11.2015 року на загальну суму 38\~608,90 грн.. Позовні вимоги мотивувала тим, що за рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 21.09.1992 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки [INFO] було постановлено стягувати аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 21.09.1992 року і до досягнення дитинною повноліття,на підставі якого 20.10.1992 року було видано виконавчий лист. Проте вказане судове рішення відповідачем належним чином не виконувалось, через що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсон7а від 24.12.2012 року яке в частині було залишено в силі апеляційного суду Херсонської області, було вирішено стягнути з відповідача на користь позивача суму пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 50\~000,00 грн.. 11.02.2013 року ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні на підставі виконавчого листа за вищезгаданими судовими рішенням за заявою позивача було відкрито виконавче провадження. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем було здійснено арешт майна відповідача. Зазначає про те. що до третьої особи ВДВС вона 05.03.2014 року подала заяву про внесення авансового внеску з метою проведення оцінки майна відповідача, після чого 18.03.2014 року сплатила за проведення відповідної експертизи 2000,00 грн.. Зазначає про те, що протягом виконавчого провадження за заявою відповідача як боржника судом першої інстанції 30.04.2013 року виносилась ухвала про відстрочення виконання судового рішення. Яка ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25.07.2013 року була скасована. При цьому на час розгляду судом справи про відстрочення виконання судового рішення виконавче провадження зупинялось, після чого відновлено 28.08.2013 року. Окрім того 22.09.2014 року 22.09.2014 року позивач зверталась до третьої особи із заявою про повернення їй спірної суми грошових коштів у 2000,00 грн. за оплату оцінки майна в рамках виконавчого провадження, проте у здійсненні вказаний дій позивачу було відмовлено. Також у жовтні-листопаді 2014 року позивачу було відмовлено у задоволенні скарги на дії ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні щодо неповернення сплачених нею коштів за незалежну оцінку арештованого майна, через що позивач вважає, що вказана сума повинна бути стягнути із відповідача по справі, як боржника в рамках згаданого виконавчого провадження. Окрім того вважає, шщо боржник за виконавчим провадженням - відповідач по справі прострочив виконання перед позивачем грошового зобовязанні зі сплати 50000,00 гривень пені по аліментамх за судовим рішенням, через що вважає, що відповідач повинен нести відповідальність в порядку ст. ст. 22, 509, 625 ЦК України у вигляд сплати інфляційних витрат на спірну суму. У судовому засіданні позивач повністю підтримала розглядуваний позов із урахуванням збільшення суми позовних вимог, та просила його задовольнити із викладених у позовні заяві підстав. Представники відповідача за довіреністю [PERSON] та [PERSON] щодо задоволення позовних вимог повністю заперечували, вказуючи про те, що питання про відповідальність [PERSON] за невиконанням ним спірного грошового зобовязання а також з приводу стягнення коштів за проведення виконавчих дій відноситься до рамок виконавчого провадження а тому і повинно вирішуватися саме в рамках такого провадження державним виконавцем. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON]В, щодо позовних вимог покладалась на розсуд суду. вказуючи про те, що державним виконавцем наразі проводяться виконавчі дії в рамках розглядуваного питання із дотримання вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши доводи позовної заяви та перевіривши їх як поданими сторонами так і запитаними судом доказами, зокрема матеріалами виконавчого провадження щ приводу грошових зобовязань відповідача перед позивачем за розглядуваними судом обставинами, приходжу до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що 25.07.2012 року Комсомольським районним судом м. Херсона по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в сумі 50\~000,00 гривень було видано виконавчий лист, за яким за заявою позивача , що надійшла до ВАДВС 11.02.2013 року того ж дня було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 36494548, із наданням відповідачу строку на добровільне виконання судового рішення шляхом регулярної сплати заборгованості. Окрім того постановою державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсон від 05.09.2013 року, за заявою боржника від 04.09.2013 року про здійснення утримань заборгованості із заробітної плати, було встановлено, що боржник офіційно працевлаштований, через що постановлено звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи останнього, шляхом відрахування 20% заробітної плати починаючи з 01.09.2013 року і до погашення заборгованості в розмірі 50\~000,00 грн., проте заявою позивача поданою до ВДВС 24.10.2013 року остання повідомила про необхідність відкликання виконавчого листа з місця роботи відповідача. Оскільки стягнути 21.10.2013 року сума за виконавчим листом в розмірі 289,75 грн. не відповідає наявній заборгованості. Окрім того за заявою самої позивача від 10.01.2014 року остання просила не здійснювати арешт майна відповідача через його зобовязання добровільного погашення заборгованості протягом 3-х місяців, що вбачається із заяви відповідача отриманої ВДВС також 10.01.2014 року. Окрім того державним виконавцем вживались дії щодо арешту нерухомого майна боржника шляхом виходу за місцем мешкання останнього, що вбачається із досліджених судом актів від 25.02.2014 року, про час проведення чого також повідомлявся боржник, та за актом від того ж числа було здійснено арешт майна боржника у вигляд житлового будинку № 77 , що по вул. 1-ша Рибна у м. Херсоні та земельної ділянки площею 600,00 кв.м. за тією ж адресою. Постановою державного виконавця від 13.03.2015 року було призначено ТОВ КФ «Спектр» для оцінки майна боржника, окрім того через непогодження сторін виконавчого провадження із проведеною оцінкою майна постановою держвиконавця від 14.04.2014 року призначався рецензент ПП ПКФ «Експерт», яким 21.05.2014 року було здійснено відповідне рецензування, відомості з приводу чого зареєстровано у ВДВС 18.07.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно п.п. 1- 4 ч. 1 ст. 32 цього ж Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Статтями 69, 89, 90 ЗУ «Про виконавче провадження» регулюється порядок стягнення коштів за виконавчим провадження а також визначено відповідальність боржника в рамках виконавчого провадження. Так вказаними статтями встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу у зв'язку із зміною боржником місця роботи, проживання, перебування чи навчання або з інших причин підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють державному виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме. Посадові особи, винні у ненаданні таких відомостей без поважних причин, можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом. У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. За порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Окрім того ч.ч. 1, 2 ст. 42 ЗУ Про виконавче провадження» визначено, що з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом. Аналізуючи вищевикладені норми ЗУ «Про виконавче провадження» можна дійти висновку про те, саме вказаним законом визначено перелік дій державного виконавця а також стягувача для забезпечення якнайшвидшого виконання рішення суду про стягнення грошових сум, а також встановлено відповідальність боржника за невиконання ним в рамках виконавчого провадження відповідних, передбачених законом зобовязань, що покликані пришвидшити виконання судового рішення. Проте, як встановлено судом дослідженням матеріалів виконавчого провадження, позивач із заявами про авансування витрат, зокрема щодо проведення експертної оцінки вартості нерухомого майна боржника не зверталась та відповідної постанови у встановленому законом порядку державним виконавцем з цього приводу не виносилось. При цьому, як вбачається із поданих позивачем доказів (а.с. 9) остання 18.03.2014 року сплатила 2000,00 грн. за проведення оцінки майна, що за адресою м. Херсон, вул. 1-ша рибна 77 до ТОВ КФ «Спектр», при цьому судом також встановлено, що ТОВ «КФ «Спектр» було проведено оцінку майна боржника, проте такий висновок державним виконавцем не було реалізовано в строк його дії, що що підтверджується дослідженими судом матеріалами виконавчого провадження. При цьому слід зазначити, що за приписами ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ст. 41 цього Закону, витрачені стягувачем кошти на авансування виконавчого провадження стягують саме в рамках такого виконавчого провадження із боржника. Окрім того, статтями 22, 509, 625, 1166 ЦК України, як на підставу своїх позовних вимог в частині порушення її прав відповідачем посилається позивач, регулюються порядок та підстави відшкодування майнової шкоди, відшкодування збитків, а також правовідносини в сфері зобовязань, що виникають між кредитором та боржником за відповідними договорами. При цьому, дослідженими судом вищевказаними доказами таких правовідносин, а саме які регулюються ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. ст. 22, 509, 625, 1166 ЦК України між сторонами по справі не встановлено, як відповідно і не встановлено порушення відповідачем прав позивача у таких правовідносинах. Слід зазначити, що відповідно до ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 цього ж Кодексу встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому ч. 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, зокрема визначеного позивачем кола сторін по справі а також встановлених судом правовідносин між сторонами, приходжу до переконання про відсутність законних підстав до захисту прав позивача у визначений нею спосіб в рамках розглядуваної позовної заяви. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed