Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , 1967 року народження, такою, що втратила право користування житлом квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником вказаної квартири, а відповідач не проживає у вказаній квартирі з 1991 року, однак зареєстрована за місцем проживання у зазначеному житлі чим порушуються права позивача на вільне розпорядження своєю власністю. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.08.2021 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позов та не заперечував щодо вирішення справи за відсутності відповідача в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не надала, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.01.2020 року. Відповідач [PERSON] , 1967 року народження, зареєстрована за місцем проживання у вищезазначеній квартирі. Відповідно до акту, складеного 11.06.2021 року комісією ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» за участю свідків [PERSON] та [PERSON] , підписи яких посвідчено директором ТОВ «Керуюча Компанія «Домком Житомир» Бойко В.М., [PERSON] , 1967 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з 1991 року по теперішній час. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок\~\~(частину будинку), квартиру, користуються ним\~\~(нею)\~\~для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися\~\~цією\~\~власністю на\~свій\~розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушеного його права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічного правового висновку 16 листопада 2016 року дійшов Верховний Суд України у справі № 6-709цс16. Відповідно до частини четвертої\~статті 41 Конституції України, статті\~319, частин першої, другої статті\~321 ЦК України\~власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника квартириу на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а, отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Виходячи із наведеного, встановивши, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності позивача, тому [PERSON] , яка не проживає у вказаній квартирі з 1991 року та не є членом сім`ї позивача, втратила право користування жилим приміщенням, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved