Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та стягнути грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 01.04.2019 по 12.06.2020 працювала в ПП «Туристична компанія Бітско» на посаді менеджера з продажів залізничних квитків. 12.06.2020 була звільненна з ПП «Туристична компанія Бітско» за угодою сторін. Зазначає, що при звільненні відповідачем відмовлено у виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку. Вказує, що 15.06.2020 позивачем було направлено лист відповідачеві, в якому вона вимагала виплатити грошову компенсацію, але станом на день звернення до суду відповіді не отримала, в зв`язку з вищенаведеним не має згоди скласти ціну позову. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 23.06.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 02.07.2020 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. 28.10.2020 до суду від ПП «Туристична компанія Бітско» надійшов відзив на позовну заяву в якій останній просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначає, що згідно з наказом №8к від 01.04.2020 позивач був прийнятий на роботу на посаду менеджера з продажу залізничних квитків. За час виконання трудових обов`язків у ПП «Туристична компанія Бітско», позивач не перебувала у щорічній оплачуваній відпустці. На підставі заяв позивача від 31.03.2020 року, 30.04.2020 року та 31.05.2020 року, позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати на загальний період з 01.04.2020 по 12.06.2020. 12.06.2020 року позивач надала директору ПП «Туристична компанія Бітско» заяву про звільнення з посади з 12.06.2020 за угодою сторін. 12.06.2020 позивача було звільнено згідно з Наказом №28к з посади менеджера з продажу залізничних квитків з 12.06.2020 року за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення позивача, відповідачем з останньою було проведено повний та остаточний розрахунок та виплачено грошову компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки, а саме сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 3994,80 грн., що підтверджується відомістю про виплату готівки №18 за червень 2020 року. Позивач погодилась з зазначеною сумою та отримала всі суми грошових коштів, що належать виплаті при звільнені, про що свідчить підпис [PERSON] на відповідній відомості. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 02.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач зазначає, що будь-яких документів, підтверджуючих розрахунок компанії з нею, вона не підписувала. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, суд розглядає справу за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України). Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до ч.1 ст.47 та ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У відповідності до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористанні ним дні щорічної відпустки. Згідно з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити звільненому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до наказу №8к від 01.04.2019 [PERSON] була прийнята на роботу до ПП «Туристична компанія Бітско» на посаду менеджера з продажу залізничних квитків. Згідно з наказом №28к від 12.06.2020 була звільнена з ПП «Туристична компанія Бітско» з посади менеджера з продажу залізничних квитків за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). Як вбачається з матеріалів справи, що позивачу були виплачені відповідачем усі належні суми при звільненні. що підтверджується наступним. З матеріалів справи вбачається та проти цієї обставини не заперечував відповідач, що за час виконання трудових обов`язків у ПП «Туристична компанія Бітско», [PERSON] не перебувала у щорічній оплачуваній відпустці. У свою чергу, на підставі заяв [PERSON] від 31.03.2020, 30.04.2020 та 31.05.2020, останній було надано відпустку без збереження заробітної плати на загальний період з 01.04.2020 по 12.06.2020. Судом встановлено, що в день звільнення 12.06.2020 року [PERSON] , було видано трудову книжку, що підтверджується витягом з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Також встановлено, що в день звільнення, тобто 12.06.2020 з позивачем було проведено остаточний розрахунок та виплачено грошову компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки, тобто сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 3994,80 грн., що підтверджується відомістю про виплату готівки №18 за червень 2020 року. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено належні до сплати податки та збори з виплачених [PERSON] грошових коштів за невикористану відпустку, зокрема: податок на доходи фізичних осіб з заробітної плати в розмірі 1602,17 грн., ЄСВ в розмірі 2189,43 грн. та військовий збір в розмірі 149,28 грн. Доказів на спростування проведеного з позивачем повного розрахунку при звільненні, останньою не надано. Крім того, відповідно до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 20.07.2020 року №КВ769/1324/АВ вбачається, що правопорушень вимог ч.1 ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні [PERSON] з боку відповідача не виявлено. За вказаних обставин, суд вважає, що доводи відповідача про те, що відповідачем було в повному обсязі виконано свій обов`язок щодо сплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, суд вважає обґрунтованими. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] до ПП «Туристична компанія Бітско» про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпуску та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід відмовити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed