Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що строк дії кредитного договору №010/82/0001/7783 від 28.04.2006 закінчився 28.04.2008, тому просить визнати зобов'язання за зазначеним кредитним договором припиненим. Позивач подав заяву, згідно якої підтримала позов, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив задовольнити позов. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.04.2006, між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №010/82/0001/7783. Згідно п.п.1.1. кредитор відкриває на ім'я позичальника картковий рахунок [NUMBER] в грн. (валюта рахунку) випускає та надає позичальнику та/або його довіреній особі платіжні картки (згідно заяви), а також забезпечує розрахунки за операціями з картками відповідно до вимог чинного законодавства України та платіжних систем Visa International та Mastercard International. Згідно п.п.3 п. 1 зазначеного договору «Розмір кредитної лінії (ліміт кредитування) за цим договором становить 4000 (чотири тисячі) грн.» П.п.3.1 кредитного договору визначено, що кредитна лінія відкривається на строк 24 місяці з 28.04.2006 по 28.04.2008. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Станом на день подачі даної позовної заяви, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не звертався до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредитний договір №010/82/0001/7783 від 28.04.2006, що підтверджується копіями листів від 20.01.2017, 05.04.2017, 08.04.2016 (а.с. 27, 29, 31). П. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Разом з тим, слід зазначити, що підстави припинення зобов'язання визначені положеннями Глави 50 ЦК України. Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Положеннями ст.ст. 599-609 ЦК України, визначені підстави припинення зобов'язання. Такими підставами припинення зобов'язання є виконання, передання відступного, зарахування, за домовленістю сторін, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смерть фізичної особи, ліквідація юридичної особи. Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Слід зазначити, що Главою 50 ЦК України не передбачено припинення зобов'язання за судовим рішенням. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача про наявність підстав для визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором №010/82/0001/7783 від 28.04.2006, укладеного 28.04.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], щодо повернення кредитних коштів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed