Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 18 лютого 2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] в зазначеному зареєстрованому шлюбі народилась донька - [PERSON] . Позов мотивовано тим, що вже більше двох років поспіль вона з чоловіком не проживає разом, між нами було припинено будь-які сімейні та шлюбні відносини, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги, у немає. Позивач вважає, що різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, зловживання Відповідачем спиртними напоями, ведення Відповідачем аморального способу життя призвели до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок - до фактичного припинення шлюбних стосунків між нею та Відповідачем. Вказала, що з 2018 року вона взагалі припинила будь-яке спілкування з Відповідачем. Жодних спільних інтересів з Відповідачем немає, так само, як і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Позивач зазначає, що подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить її інтересам, інтересам малолітньої доньки, так і моральним засадам суспільства. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб з Відповідачем. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 23 квітня 2020 року закрито підготовче провадження по справі. Після закриття підготовчого судового засідання, Відповідачем було подано Відзив на позовну заяву та Позивачем було подано Відповідь на відзив. Судом Відзив на позовну заяву не прийнято до розгляду, у зв`язку з порушенням процесуальних строків подання. В судове засідання позивач не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суд не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 лютого 2012 року року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 150 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.5). Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки позивач не бажає. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Відповідно до ч.1ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. При цьому, згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. В свою чергу, згідно з ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, тобто, в даному випадку правом України. Ч. 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, при цьому останнім не надано до суду доказів, які б свідчили про його намагання зберегти шлюб та налагодити відносини з позивачем. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дитини, тому наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує те, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: -згідно ч.2 ст.114 СК України, в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. -частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved