Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], але з 2015 року не цікавиться дитиною, не знає у якому стані вона знаходиться, не виховує її. Вихованням та утриманням доньки займаюся позивач та її мати. На протязі тривалого часу батько доньку не відвідує, ніякої турботи до неї не виявляє, аліменти на дитину не виплачує. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність та на позовних вимогах наполягала. (а.с. 60). Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовом погодився. (а.с. 56). Представник третьої особи о у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. (а.с. 40). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 11588. (а.с. 3). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, передбачених ст. 150 СК України підтверджується наступним. 19 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеса. (а.с. 13). 09 грудня 2015 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO] у розмірі 1 тис. грн. щомісяця, починаючи з 08.10.2015 року до набуття дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO]. (а.с. 14-15). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № ДВ- 14/271/2016 на 01.05.2017 року заборгованість по аліментам складає 18709,67 грн. (а.с. 12). Також факт невиконання рішення та несплати аліментів підтверджується довідкою про не отримання аліментів № 97967/08 від 02 червня 2017 року. (а.с. 17). Згідно до Акту від 31 липня 2017 року, мешканці будинку № 11,12 по вулиці Люстдорфська дорога, 27 у місті Одесі підтвердили, що відповідач свою доньку не навідує, її вихованням не займається, не цікавиться її станом здоров'я та матеріально не допомагає. (а.с. 5). Орган опіки та піклування надав висновок від 26 лютого 2018 року № 289/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 61-63). Згідно ч. 1, 5 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.1, 6 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і законним, а тому він підлягає задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. (а.с. 1, 20).

Outcome: approved