Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2013 року. Від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач пішов із сімї та проживає окремо. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач є працездатним, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Добровільно домовитися з відповідачем про сплату аліментів не вдалося. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно , починаючи з дня подачі позову і до досягнення сином повноліття Позивач в судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2013 року (свідоцтво про шлюб серії І-КИ №236570) , мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження І-КИ №444712). Факт проживання дитини разом з позивачем та знаходження її на утриманні матері сторонами не оспорюється. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ст..186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів , у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру аліментів суд враховує , що мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуюче вищевикладене, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: approved