Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 12.02.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір позики №11441 в електронній формі. За умовами договору, ТОВ «ВЕЛЛФІН» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 1600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач належним чином виконав умови договору, але відповідач отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернула, внаслідок чого станом на 28.02.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 68682,00 грн. з яких: 1600,00 грн. основний борг, 65082,00 грн. заборгованість по відсоткам. Тому, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 68682,00 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного рішення суду. Відповідач в жодне судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом оприлюднення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом на відзив не скористалась. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.02.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено Договір позики № 11441 від 12.02.2016 року (а.с. 22-25). Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1600,00 грн., що підтверджується повідомленням від 18.02.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення №ФБ211/11 від 18.11.2015 року (а.с. 28, 29-31). Відповідно до умов договору позики [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів на її банківський рахунок було надано позику в розмірі 1600,00 грн. строком на 19 днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50 (п`ятдесят грн.) за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики та 3,7% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. платіжна картка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] належним чином не виконала умов Договору позики у встановлений строк. Станом на 28.02.2019 року у відповідача перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» виникла заборгованість у розмірі 68682,00 грн., з яких: 1600,00 грн. основний борг, 65082,00 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 26). Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягає стягненню сума заборгованості за Договором позики у розмірі 68682,00 грн. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved