Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 9852,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2017 року вона звернулася з позовом до [PERSON] про поділ майна між співвласниками в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права приватної власності на майно. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2020 року позовні вимоги було задоволено частково, виділено позивачу зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки житлового будинку [ADDRESS] , а саме наступні приміщення: 1-4 житлову кімнату площею 15,0 кв.м.; 1-5 кухню площею 13,9 кв.м., в якій зобов`язано замурувати дверний проріз, що з`єднує коридор з кухнею 1-5; горище над приміщеннями виділеними їй на першому поверсі, зобов`язавши влаштувати на горищі перегородку із легких неспалимих будівельних матеріалів, а також вбиральню «Гу» та огорожу № 1 відповідно до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року; зобов`язано [PERSON] згідно з висновком експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року для приведення виділених приміщень у житловому будинку до вимог будівельних норм влаштувати прибудову підсобних приміщень (передпокою, санвузла) до житлового будинку розміром у плані 2,0 м х 4,27 м, влаштувавши з прибудови дверний проріз для входу в приміщення внутріквартирного коридору, який влаштувати у виділеному приміщенні кухні 1-5 та з прибудови вхід у виділену частину горища; виділено позивачу зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки земельної ділянки (кадастровий номер № 4610137200:05:001:0030) на [ADDRESS] , а саме: земельну ділянку площею 375 кв.м., що позначена у таблиці № 3 до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 року жовтим кольором, геометричними розмірами по периметру проти руху годинникової стрілки від точки Б: по огорожі 19,38 м., 1,43 м., 18,38 м., 7.45 м., по лінії розподілу, яка проходить по середині стін першого поверху 8,14 м., по лінії розподілу 5,63 м., по межі 12,22 м.; припинено право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані за вказаною адресою та стягнуто з відповідача 640,0 гривень судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане судове рішення було оскаржено та постановою Львівського апеляційного суду від 05.11.2020 року залишено без змін. Як вбачається із описово-мотивувальних частин судових рішень Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2020 року та Львівського апеляційного суду від 05.11.2020 року, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (правонаступника [PERSON] ) суди керувалися висновком експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року з врахуванням доопрацювання від 14.03.2018 року. Так, з вказаного висновку вбачається, що [PERSON] (правонаступнику [PERSON] ) виділено 5/8 ідеальних часток житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 45,6 кв.м., що більше ідеальної частки 3/8 іншого співвласника [PERSON] на 9852,0 гривень, які відповідач повинен був сплатити позивачу за перевищення ідеальної частки при поділі об`єкту нерухомості. Як наслідок, вважає, що з моменту реального розподілу об`єкту нерухомого майна за вказаною вище адресою шляхом набрання законної сили судовим рішенням 05.11.2020 року у справі № 463/4685/17, у відповідача виникло зобов`язання із компенсації позивачу різниці вартості площ, що підлягають розподілу у житловому будинку, а саме 9852,0 гривень згідно висновку інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року з врахуванням доопрацювання від 14.03.2018 року. Оскільки, під час розгляду справи позивач не заявляла до відповідача позовну вимогу про стягнення вищевказаної суми, така вимога була сформована позивачем та надіслана боржнику цінним листом з описом вкладення 29.12.2020 року. Зазначену вимогу відповідачем було отримано 31.12.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. [PERSON] повинен був виконати вимогу в семиденний строк до 07.01.2021 року включно. Проте, на момент звернення до суду відповідачем так і не виконано грошового зобов`язання та не сплачено позивачу суми вартості різниці площ за перевищення ідеальної частки при поділі об`єкту нерухомості. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Справа поступила до суду 15 січня 2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. 12 квітня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву. Згідно відзиву вбачається, що відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що позиція [PERSON] зводиться до існування рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2020 року у справі № 463/4685/17, відповідно до якого останній виділено зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки житлового будинку, а саме наступні приміщення: 1-4 житлову кімнату площею 15,0 кв.м., 1-5 кухню площею 13,9 кв.м., в якій зобов`язано провести необхідні переобладнання. Припинено право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку. В основу рішення покладено висновок № 22-17 експертного інженерно-технічного дослідження по заяві [PERSON] від 12.09.2017 року із доопрацюванням від 14.03.2018 року, виконаного судовим експертом Мельником О.П. За висновком співвласник [PERSON] повинна сплатити 9852,0 гривень [PERSON] за перевищення ідеальної частки при поділі об`єкту нерухомості. Однак, вирахувана у згаданому експертному висновку сума у розмірі 9852,0 гривень є надуманою та підлягає цілковитому спростуванню. Так, згідно таблиці 5 оціночної вартості експертного дослідження будинку, який підлягав поділу та згідно Технічного паспорту, виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 16.03.1998 року складається з приміщень, корисна площа яких по першому поверху становить: ІІІ - коридор площею 7,5 кв.м., 1-1- житлова кімната площею 13,0 кв.м., 1-2 - житлова кімната площею 16,3 кв.м., 1-3 - кухня площею 8,8 кв.м., 1-4 - житлова кімната -15,0 кв.м., 1-5 - житлова кімната 13,9 кв.м. Всього за експертним дослідженням корисна площа першого поверху будинку становить 74,5 кв.м. Ідеальні частки будинку в площах по першому поверху складають 5-8 [PERSON] , (74,5:8Х5) 46,6 кв.м. вартістю (46,6Х7100,9) 330903,80 гривень та 3/8 [PERSON] (74,5:8х3) 27,9 кв.м. вартістю (27,9х7100,94) 198116,20 гривень. За цим же висновком експертного дослідження співвласнику [PERSON] пропонується надати наступні приміщення першого поверху, корисна площа яких становить: ІІІ - коридор площею 7,5 кв.м., 1-1- житлова кімната площею 13,0 кв.м., 1-2 - житлова кімната площею 16,3 кв.м., 1-3 - кухня площею 8,8 кв.м., всього корисної площі 45,6 кв.м., що менше ідеальної частки на 1 кв.м. Співвласнику [PERSON] пропонується надати наступні приміщення будинку цього ж поверху: житлова кімната площею, 15,0 кв.м. та житлова кімната 13,9 кв.м. корисна площа яких становить 28,9 кв.м., що більше ідеальної частки на 1 кв.м. Отже, за своєю експертною пропозицією, експертом при обчисленні сум, які підлягають до сплати [PERSON] вказано вартість ідеальних часток, виділених у власність співвласниками, без врахування площ, виділених в натурі. Слід зауважити, що експертним дослідженням вхід до обійстя на [ADDRESS] відбувається з вул.Пасічної, який не містить жодної огорожі та хвіртки і незважаючи на це, експертом враховано у виділення власності [PERSON] покинуту хвіртку з сторони лісопарку Погулянка за літ.2, вартість якої ніяк не становить 3090,0 гривень, хіба що по вартості металобрухту не більше ніж 50-100 гривень. А тому, сума до сплати ніяк не становить 9852,0 гривень, адже так звана різниця у грошовому виразі 9852,0 гривень є невиправданою. Разом з тим, звертає увагу на те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. 26 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Як вбачається з відповіді на відзив відповідач зазначає «внесення сертифікованим експертом Мельником О.П. в свій висновок інформації про грошові зобов`язання, які не відповідають дійсності разом з внесенням недостовірних відомостей про вартість так званої хвіртки та сума до сплати не становить 9852,0 гривень, адже так звана різниця у грошовому виразі 9852,0 гривень є невиправданою і за цих підстав позовна вимога підлягає відмові судом». При цьому, відповідачем не враховано наступного. У повній відповідності вимогам вищезазначених норм цивільного процесуального законодавства України, позивачем було замовлено, а судовим експертом Мельником О.П. було підготовлено та складено Висновок № 22-17 експертного інженерно-технічного дослідження по заяві [PERSON] , яким було визначено суму у розмірі 9852,0 гривень, яка підлягає сплаті іншим співвласникам житлового будинку по [ADDRESS] . Твердження відповідача будуються виключно на припущеннях [PERSON] , які не підтвердженні жодним доказом по справі. Таким чином, вважає, що на момент складання та надання суду відповіді позивача на відзив, жодним доказом не спростовано розмір суми, яка підлягає сплаті [PERSON] в якості плати за виділ меншої частки житлового будинку. Крім того, підставою для виникнення зобов`язання [PERSON] зі сплати 9852,0 гривень є набрання законної сили судовим рішенням в справі № 463/4685/17, яким було проведено реальний розподіл (виділ) часток співвласників житлового будинку по [ADDRESS] та припинено право спільної часткової власності сторін на спірне майно. 24 травня 2021 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив в якому зазначає, що його попередні пояснення у відзиві базуються на фактах, викладених в експертному дослідженні: реальних корисних площах, виділених [PERSON] , 45,6 кв.м. (5/8 ідеальних частин) та [PERSON] 28,9 кв.м. (3/8 ідеальних частин). Останній виділено на 1 кв.м. більше ідеальної частки будинку, що встановлено на сторінці 3 експертного дослідження. За таблицею 5 (стор.12 Експертного дослідження) вказана вартість 1-го квадратного метру площі становить 7100,94 гривень. Слід зауважити, що за експертним дослідженням відсутні будь які відомості про врахування перевищення частки у власності [PERSON] на 1 кв.м. під час обчислення так званої заборгованості і за викладеним, експертом вказано вартість ідеальних часток, виділених у власність співвласникам без врахування вартості одного квадратного метру, який згідно з рішенням Личаківського районного суду м.Львова знаходиться фактично у власності позивача. Отже, відповідно до викладеного, сума у розмірі 7100,94 гривень, як компенсація за перевищення частки у власності [PERSON] над ідеальною (1 кв.м.) підлягає сплаті йому, відповідачу по справі, а не навпаки. Викладена обставина достеменно вказує на те, що має місце істотне грубе порушення принципів судово-експертної діяльності, гарантованих ст.3 абз.6 ст.4 Закону України «Про судову експертизу» в користь позивача [PERSON] . Разом з тим, вказаний висновок експерта при розгляді згадуваної справи разом з іншими обставинами ніяк не оцінювався на предмет обґрунтування заявленої суми до стягнення. Личаківським районним судом м.Львова у рішенні від 16.01.2020 року вказано, що «Суд одночасно не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації відступу від ідеальної частки, а тому не зрозуміле чергове відсилання позивача до цього судового рішення як юридичного факту, яким у такому кошти не стягнуто, а по друге, дуже вільним обходженням з поняттям «зобов`язання», якого не встановлено жодним актом у даних правовідносинах. Також, зазначає, що фотознімки у його відзиві є доказом та демонструють хвіртку оцінену експертом на суму 3090,0 гривень, і не потрібно мати знання експерта, щоб дійти висновку про невмотивованість такої суми, яка підлягає сплаті позивачу по справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Разом з тим представник позивача, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутності сторони позивача. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, разом з тим, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 16.09.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2020 року у справі № 463/4685/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна між співвласниками в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права приватної власності на майно, задоволено частково позов [PERSON] та виділено [PERSON] зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки житлового будинку [ADDRESS] , а саме наступні приміщення: 1-4 житлову кімнату площею 15,0 кв.м.; 1-5 кухню площею 13,9 кв.м., в якій зобов`язано замурувати дверний проріз, що з`єднує коридор з кухнею 1-5; горище над приміщеннями виділеними їй на першому поверсі, зобов`язавши влаштувати на горищі перегородку із легких неспалимих будівельних матеріалів, а також вбиральню «Гу» та огорожу № 1 відповідно до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року; зобов`язано [PERSON] згідно з висновком експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року для приведення виділених приміщень у житловому будинку до вимог будівельних норм влаштувати прибудову підсобних приміщень (передпокою, санвузла) до житлового будинку розміром у плані 2,0 м х 4,27 м, влаштувавши з прибудови дверний проріз для входу в приміщення внутріквартирного коридору, який влаштувати у виділеному приміщенні кухні 1-5 та з прибудови вхід у виділену частину горища; виділено позивачу зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки земельної ділянки (кадастровий номер № 4610137200:05:001:0030) на [ADDRESS] , а саме: земельну ділянку площею 375 кв.м., що позначена у таблиці № 3 до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 року жовтим кольором, геометричними розмірами по периметру проти руху годинникової стрілки від точки Б: по огорожі 19,38 м., 1,43 м., 18,38 м., 7.45 м., по лінії розподілу, яка проходить по середині стін першого поверху 8,14 м., по лінії розподілу 5,63 м., по межі 12,22 м.; припинено право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані за вказаною адресою та стягнуто з відповідача 640,0 гривень судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.15-19). Як вбачається з постанови Львівського апеляційного суду від 05.11.2020 року, рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2020 року залишено без змін (а.с.20-23). Згідно висновку експертного інженерно-технічного дослідження судового експерта Мельника О.П. № 22-17 від 12.09.2017 року із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 року запропоновано лише один варіант поділу в натурі житлового будинку [ADDRESS] , який передбачає незначний відступ від частки позивача у бік її зменшення, у зв`язку з чим пропонується стягнути з відповідача на користь позивача 9852,0 гривень грошової компенсації відступу від ідеальної частки, та один варіант поділу в натурі земельної ділянки на [ADDRESS] без відступу від частки позивача (а.с.4-11). Разом з тим, висновок експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 був поданий до суду одночасно із пред`явленням позову, однак позовної вимоги до відповідача про стягнення грошової компенсації відступу від ідеальної частки позивачем заявлено не було. Діючи в межах заявлених позовних вимог та частково задовольняючи позов про поділ будинку та земельної ділянки в натурі у спосіб виділу частки позивача зі спільної часткової власності, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації відступу від ідеальної частки, що не позбавляє права вирішувати зазначене питання про стягнення відповідної суми грошової компенсації в окремому порядку (а.с.15-19). Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Стаття 625 ЦПК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач як на підставу заявлених позовних вимог покликається на те, що у відповідача виникло грошове зобов`язання із компенсації позивачу вартості площ, що підлягають розподілу у житловому будинку, а саме 9852,0 гривень згідно висновку експертного інженерно-технічного дослідження судового експерта Мельника О.П. № 22-17 від 12.09.2017 року із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 року. Грошове зобов`язання - це зобов`язання по сплаті певної грошової суми, яке повинно припинятися шляхом його належного виконання. За змістом ст.11 ЦК України підставами для виникнення грошових зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Грошові зобов`язання можуть виникати із договорів та інших правочинів, внаслідок завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди, у разі безпідставно набутого майна, а також у випадку трансформації зобов`язання в грошове шляхом присудження до виплати грошової компенсації за рішенням суду - ч.5 ст.11 ЦК України. В правовій системі України: законодавстві, судовій практиці та науковій доктрині, грошові зобов`язання виділяються в самостійну категорію і регулюються нормами права, які застосовуються до даного виду зобов`язань. Відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання передбачена ст.625 ЦК України. При розгляді справ про передбачену ст.625 зазначеного Кодексу відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим. Так, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу грошового зобов`язання відповідача перед позивачем із компенсації різниці площ, що підлягають розподілу у житловому будинку, а саме 9852,0 гривень. Крім того, 29.12.2020 року позивачем [PERSON] скеровано вимогу відповідачеві [PERSON] про виконання грошового зобов`язання, в якій зазначено про те, що з моменту реального розподілу об`єктів нерухомості у відповідача виникло зобов`язання із компенсації на її користь різниці вартості площ, що підлягають розподілу у житловому будинку, а саме 9852,0 гривень згідно висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року з доопрацюванням від 14.03.2018 року. Враховуючи те, що вимога про стягнення зазначеної суми не була заявлена нею при розгляді справи № 463/4685/17, а тому цією вимогою просить здійснити виплату на її користь суми у розмірі 9852,0 гривень в якості компенсації різниці вартості площ (а.с.24). Разом з тим, вказана вимога залишилась відповідачем без реагування. Стаття 530 ЦК України встановлює обов`язок боржника виконати зобов`язання у строк, якщо у ньому такий встановлено. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень статті 319 та 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до положень ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційна його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно зі ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється (ст.367 ЦК України), при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України. Згідно з роз`ясненнями п.п.6 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. У цьому випадку коли виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до вимог ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У справі № 463/4685/17 судом було взято до уваги висновок інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року. При цьому, відповідач не клопотав про проведення альтернативного експертного дослідження, сам не замовляв виготовлення експертного висновку. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Аналогічна правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц провадження №61-9955св19. Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Під час розгляду цивільної справи № 423/455/18 (постанова від 02.06.2021) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду висловився про те, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. У справі яка розглядається як на підставу свого позову позивач послалась на вимоги ст.ст.526, 530, 610, 625 ЦК України. Водночас, предметом позовних вимог є стягнення грошової компенсації вартості частки майна. В такому випадку спірні правовідносини не регулюються приписами ст.ст.526, 530, 610, 625 ЦК України. На такі правовідносини поширюються приписи ст.ст.356, 358, 364, 367 ЦК України і тому, суд, діючи за принципом jura novit curia, при вирішенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки майна з власної ініціативи застосував дану норму. Разом з тим, судом не беруться до уваги доводи відповідача, про те, що сума 9852,0 гривень за перевищення ідеальної частки при поділі об`єкту нерухомості є невиправданою, оскільки така зазначена у висновку експертного інженерно-технічного дослідження судового експерта Мельника О.П. № 22-17 від 12.09.2017 року із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 року, який передбачає незначний відступ від частки позивача у бік її зменшення, у зв`язку з чим пропонується стягнути з відповідача на користь позивача 9852,0 гривень грошової компенсації відступу від ідеальної частки, та один варіант поділу в натурі земельної ділянки на [ADDRESS] без відступу від частки позивача. Крім того, рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2020 року прийнято на підставі вищевказаного висновку експерта, який ніким не оспорювався. Крім того, відповідач зазначає, що згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2020 року вбачається, що суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації відступу від ідеальної частки, разом з тим, таке твердження відповідача судом до уваги не приймається, оскільки в судовому рішенні зазначено, що діючи в межах заявлених позовних вимог та частково задовольняючи позов про поділ будинку та земельної ділянки в натурі у спосіб виділу частки позивача зі спільної часткової власності, суд не вбачав правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації відступу від ідеальної частки, що не позбавляє права вирішувати зазначене питання про стягнення відповідної суми грошової компенсації в окремому порядку. Крім того, доводи відповідача, про те що згідно висновку експерта вартість покинутої хвіртки ніяк не може становити 3090,0 гривень, а значно менше, то суд такі твердження до уваги не приймає, оскільки висновок експерта ніким не оскаржувався, при ухваленні рішення судом такий був прийнятий до уваги, відповідачем жодними доказами дані обставини не спростовані. Разом з тим, відповідачем не виконано обов`язок з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача є підставні, а тому позов слід задовольнити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,0 гривень, сплата якого підтверджується квитанцією № 6214707 від 15.01.2021 року (а.с.1).

Outcome: approved