Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила збільшити розмір стягнення аліментів з [PERSON] на свою користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей 6-18 років з подальшим збільшенням його розміру згідно із Законами України «Про державний бюджет», з 01.10.2018 року до повноліття дитини. Позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2003 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, а 20.09.2003 року між ними укладено шлюб. 04.12.2003 року шлюб був розірваний. До спливу 10 місяців після припинення шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відповідач відмовився надавати позивачу та сину матеріальну допомогу, не спілкувався з дитиною, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду про стягнення з нього аліментів. [PERSON] в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом в якому оспорював своє батьківство. Однак, проведена молекулярно-генетична експертиза підтвердила, що відповідач є батьком дитини. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2006 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 його заробітку, а у зустрічному позові відмовлено. Незважаючи на те, що позивач не перешкоджала відповідачу спілкуванню з сином, він з моменту народження сина і до цього часу жодного разу не виявив бажання поспілкуватись з дитиною, не надавав матеріальної допомоги, не цікавився його здоров`ям. Зазначила, що вона отримує аліменти на сина нерегулярно у розмірі 400-500 грн. на місяць. Зазначеної суми, з урахуванням її заробітної плати, недостатньо для нормального розвитку дитини, забезпечення його одягом, харчуванням, лікуванням та оздоровленням, необхідним учнівським приладдям тощо. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2018 року справу було передано за підсудністю до Баришівського районного суду Київської області. Постановою Київського апеляційного суду від 18.01.2019 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2018 року скасовано та направлено цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2003 року по 04.12.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівськог районного управління юстиції Київської області. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.07.2005 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.12.2005 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 23.06.2004 року і до його повноліття. Стягнуто з [PERSON] держмито в розмірі 51,00 грн. В позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа Відділ реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції ум. Києві про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька відмовлено. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач просила збільшити розмір стягнення аліментів з [PERSON] на свою користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей 6-18 років з подальшим збільшенням його розміру згідно із Законами України «Про державний бюджет», з 01.10.2018 року до повноліття дитини, посилаючись на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання сина, а відповідач вчиняє умисні дії щодо ухилення від їх сплати, змінюючи місце роботи, подаючи безпідставні позови до суду, тощо. Зазначила, що постійно має місце заборгованість по аліментам. Зазначені твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. Встановлено, що з моменту народження сина [PERSON] , [INFO] , відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.07.2005 року та інформацією Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, згідно якою станом на 01.04.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 7087,00 грн. Крім того, твердження позивача про вчинення відповідачем навмисних дій по зменшенню розміру аліментів та ухилення від їх сплати також підтверджується тим, що відповідач оспорював своє батьківство в судовому порядку та рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17.01.2007 року у задоволенні позову [PERSON] до свого сина (відповідача) [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів відмовлено. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Аналізуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено підстави для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів також враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи збільшений розмір аліментів, суд виходить із розміру прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 грн. Таким чином, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача з 1/3 частини його заробітку (доходу) до 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із врахуванням змін прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років відповідно до Закону України «Про державний бюджет». Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме в частині дати їх присудження не з 01.10.2018 року, а з моменту набрання рішенням законної сили. Позивач також просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків з моменту народження сина [PERSON] , [INFO] та ніколи не приймав участі у його вихованні, не вітав зі святами, не надсилав подарунки, не цікавився його моральним, фізичним та духовним розвитком, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] .. Згідно розпорядження Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.04.2007 року №618 визначено способи участі [PERSON] у вихованні дитини. Як зазначила позивач, відповідач жодного разу не приходив на зустрічі с сином. Зазначені твердження підтверджуються повідомленням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.05.2008 року №290/03, згідно якого батько дитини попереджений про обов`язковість виконання рішення органу опіки та піклування про встановлення регламенту побачень. Згідно соціально-психологічного висновку [PERSON] , [INFO] , від 29.03.2007 року за №171 за результатами психологічного тестування та індивідуальних бесід відмічено, що рівень емоційного спілкування в сім`ї високий, психоемоційні зв`язки між членами родини міцні, найбільш значимою людиною в своєму життя [PERSON] вважає маму, яка цілком задовольняє його потребу в любові, увазі, спокої, захищеності, доброзичливому ставленні. До членів своєї родини відносить, крім мами, також дідуся і бабусю,з якими разом проживає. Батька [PERSON] не вважає членом своєї родини. Зі слів хлопчика він його зовсім не пам`ятає. За останні роки батько не робив спроб зустрітися, не телефонував, не вітав зі святами, не підтримував жодного зв`язку з сином. З характеристики учня 8-А класу спеціалізованої школи №7 ім. М.Т. Рильського м. Києва [PERSON] , [INFO] , вбачається, що [PERSON] навчається у даній школі з першого класу. Мати [PERSON] брала активну участь у житті класу. На батьківські збори та різноманітні заходи, які стосуються життя дитини у школі, приходила тільки мати. Також, належну увагу вихованню онука приділяла бабуся та дідусь, які цікавились життям класу та школи. Вони відвідували батьківські збори разом з мамою. Батько [PERSON] за весь період навчання жодного разу до школи не приходив, дитиною не цікавився, участі у навчально-виховному процесі дитини не брав. З висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від 26.06.2019 року за №108-8774 вбачається, що згідно з висновком психологічного обстеження, наданого 03.05.2019 року Міським центром дитини служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (КМДА) [PERSON] емоційно не прив`язаний до батька, сприймає його як чужу людину. Він не бажає зустрічі з ним, засуджує його поведінку, бажає розірвати зв`язок. Позбавлення батьківських прав [PERSON] та його наслідки усвідомлюються [PERSON] та не матимуть травматичного впливу на психічний розвиток дитини. Під час обстеження умов проживання неповнолітнього за адресою: [ADDRESS] , працівниками служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації 14.05.2019 року встановлено, що [PERSON] разом з матір`ю, дідом та бабою проживають в квартирі де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини. Під час бесіди зі співробітниками служби 31.05.2019 року [PERSON] повідомив, що він батька ніколи не бачив, не спілкувався з ним по телефону, батько взагалі не цікавиться його долею, не вітає його зі святами та днями народження. [PERSON] просить позбавити батьківських прав батька, про що надав відповідну заяву до служби. [PERSON] житлом забезпечена, працює, позитивно характеризується за місцем роботи. Батько дитини [PERSON] за місцем реєстрації повідомлення про розгляд питання на засідання комісії з питань захисту прав дитини 18.04.2019 року та 06.06.2019 року отримав. [PERSON] пояснення та документи не надав, на засідання комісії не з`явився. Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] , 2004 р.н. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання [PERSON] , [INFO] , вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Відповідач не піклується про свого неповнолітнього сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням сина, повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 704,80 грн. (за вимоги про позбавлення батьківських прав) та на користь держави 704,80 грн. (а вимоги про збільшення розміру аліментів)

Outcome: partial