Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.12.2011 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів. Згідно договору вона передала відповідачу суму коштів в розмірі 9000 доларів США. Згідно розписки позичальник зобов`язався повернути йому суму коштів у розмірі 9000 доларів США в строк 2 роки. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.04.2014 року у справі № 344/3054/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суд Івано-Франківської області від 30.05.2014 року задоволено її позов до [PERSON] про стягнення суми коштів за договором позики. Судом вирішено стягнути з [PERSON] в її користь заборгованість за договором позики від 27.12.2011 року у розмірі 9000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2014 року становить 101160,00 грн. В зв`язку з несплатою [PERSON] боргу по позиці вона звернулась до суду з позовом про стягнення з позичальника процентів за користування чужими коштами. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.11.2014 року у справі № 344/5923/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.01.2015 року задоволено її позов до [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами та три проценти річних за договором позики від 27.12.2011 року. Судом вирішено стягнути з [PERSON] в її користь 1595,46 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ, станом на дату ухвалення рішення становить 24027,63 грн. розмір процентів за користування коштами, задоволений судом за період з 27.12.2011 року по 23.04.2014 року. судовими рішеннями у справах № 344/3054/14-ц, № 344/5923/14-ц, які набрали законної сили, встановлено обставини отримання і неповернення [PERSON] позики. Проте, незважаючи на те, що строк повернення позики та процентів настав, а судові рішення пред`явлені до виконання , відповідач не виконав своїх зобов`язань по поверненню позики. Тому вона змушена додатково нарахувати відповідачу проценти за користування позикою та вимагати їх стягнення в судовому порядку. Станом з 24.04.2014 року по 27.10.2016 року заборгованість [PERSON] по відсотках за користування коштами відповідно до облікової ставки НБУ становить 4413,15 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.10.2016 року становить 112888,37 грн. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву вказавши, що позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Згідно довідки № 150 від 01.04.2019 року на підставі виконавчого листа № 344/3054/2014 виданого 23.06.2014 року за постановою від 26.03.2015 року з заробітної плати проводиться стягнення в розмірі 20% на користь [PERSON] , а саме з березня 2015 року по березень 2019 року стягнуто 29210,03 грн. Отже, на даний час він частково погасив борг. Всупереч вимогам закону матеріали справи не містять ні оригінали розписки від 27.11.2011 року, ні засвідчених суддею копій цих документів. Окрім того, даний позов не підлягає до задоволення, оскільки Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже наявність судового рішення, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. В даному випадку договір позики укладений 27.12.2011 з терміном кредитування два роки. Тобто, після 26.12.2013 року позивач не мав права нараховувати відсотки. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 03.04.2014 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 27.12.2011 року у розмірі 9000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2014 року становить 101160 грн. (а.с. 2). 25.11.2014 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.01.2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування коштами та три проценти річних в розмірі 1595,46 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ, станом н адату ухвалення рішення становить 24027,63 грн. (а.с. 3-4, 5-7). Відповідно до довідки № 150 від 01.04.2019 року [PERSON] працює в ТОВ «Прикарпатський торговий дім» з 08.03.2004 року, займає посаду водія автотранспортних засобів. на підставі виконавчого листа №344/3054/2014 виданого 23.06.2014 року, за постановою від 26.03.2015 року, з його заробітної плати проводились стягнення у розмірі 20% на користь [PERSON] , а саме за період з березня 2015 року по березень 2019 року стягнуто 29210,03 грн. (а.с.95). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. Однак частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV). Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Враховуючи викладене вище, що позика отримана в іноземній валюті, умовами укладеного між сторонами договору розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами не передбачено, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог. На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed