Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом до відповідачів та просить визнати їх таким, що втратили право користуватися житловим будинком [ADDRESS] (далі - Будинок), який належить їй на праві власності та зняти відповідачів з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. В обґрунтування позову зазначає, що їй належить на праві власності Будинок. Відповідачі зареєстровані в належному їй будинку, [PERSON] - як її син від першого чоловіка, який не проживає в будинку з 2000 року, та [PERSON] - як чоловік її дочки, з яким вона припинила шлюбно-сімейні відносини ще в 2013 році. При цьому останні продовжують перебувати на реєстраційному обліку і в добровільному порядку знятись з нього не бажають. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в письмовій заяві до суду просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачі були повідомлені вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали, суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно договору дарування жилого будинку від 16.02.2001 року, [PERSON] належить будинок [ADDRESS]. (а.с. 5). Згідно довідок наданих Новоград-Волинською реєстраційною службою УДМС України в Житомирській області, відповідачі перебувають на реєстраційному обліку в. [ADDRESS] (а.с.15, 16). 19 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], дочкою позивача, було розірвано, після реєстрації розірвання якого останньому присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 11). Відповідно до акту від 27 травня 2016 року, складеного за участі депутата Новоград-Волинської міської ради та пояснень сусідів, [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з 2000 року, а [PERSON] з 2013 року по даний час в будинку [ADDRESS] не проживають (а.с.9-10). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, будинок [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі не проживають у ньому без поважних причин з 2000 та 2013 років, однак продовжують перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушують права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Вимога про зняття відповідачів з реєстрації є безпідставною, оскільки таке зняття проводиться органом реєстрації на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: partial