Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. У позовній заяві позивач зазначив, що 17.01.2013р. між сторонами було укладено договір позики на суму 38000,00 грн. (а.с.3) Проте в подальшому відповідач гроші не повернув, а тому позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача грошові кошти, які складають 38000,00 грн. боргу за позикою, а також понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, що розцінюється судом, як спроби спрямовані на затягування розумного строку розгляду справи, а відтак, оскільки сторона відповідача повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи у встановленому порядку, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору, про що також не заперечує і позивач, і що, в свою чергу узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 17.01.2013р., на підтвердження укладення якого [PERSON] було надано розписку, копію якої представлено до позовної заяви (а.с.3), а оригінал долучено до матеріалів справи. Однак в наступному, відповідач позичені грошові кошти не повернув, погашення боргу не провів. Зазначена обставина нічим не спростована. Ст. 1046 ЦК України вказано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 1049 ЦК України визначає обов'язок позичальника повернути позику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином наявність договору позики означає факт передачі грошей, а розписка, надана на підтвердження такого договору може бути підписана тільки позичальником - підпис кредитора не потрібний. Будучи двостороннім правочином, позика є одностороннім договором - після його укладення всі зобов'язання покладаються на позичальника, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України. Виходячи з наведеного, враховуючи досліджені судом та наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення, а з відповідача слід стягнути в користь позивача розмір заборгованості, котрий становить 38000,00 грн. Документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст. 526, 1046,1047,1049, ЦК України,

Outcome: approved