Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулась з вищевказаним позовом до суду та просила: -визнати протиправним та скасувати рішення від 30.11.2016 року, індексний номер: 32643724, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. -Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17732854 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570 на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що13 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] для забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором№DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року був укладений Договір іпотеки квартири №DNHDGA00000413, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала Позивачці на праві власності на підставі Договору дарування, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 18 квітня 1997 року. На підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32643724 від 30.11.2016 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» став власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що вказане рішення є незаконним, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 04 лютого 2014 року, вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки за вказаним Кредитним договором. Зазначає, що відповідно до п.22 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Позивач зазначає, що не зважаючи на норми законодавства, положення Договору іпотеки та наявності рішення суду, яке набрало законної сили щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» використав ще один спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом використання позасудового порядку, а саме застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», обравши перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі, в силу вимог ч. 5ст. 74 ЦПК України, вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявилися. Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» письмових заяв та клопотань суду не надав. Відповідач [PERSON] нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала на адресу суду письмові заперечення, в яких зазначила, що зявитися у судове засідання не має можливості, та просила розглянути справу за її відсутністю. Проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Зазначила, що 30 листопада 2016 року нею, на підставі поданих ПАТ КБ «Приватбанк» документів, відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], за ПАТ КБ « Приватбанк». Також зазначила, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» було надане Повідомлення за вих. №715 від 10.07.2016 року на імя [PERSON] та рекомендоване повідомлення про вручення з відміткою про його отримання 11.08.2016 року. У звязку з цим зазначає, що її дії щодо державної реєстрації права власності на квартиру,що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідають нормативно-правовим актам України. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що13 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №DNHDGA00000413. 13 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] для забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором №DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року був укладений Договір іпотеки квартири №DNHDGA00000413, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Квартира 50, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шелгунова, буд. 11, та надана в іпотеку, належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 18 квітня 1997 року. 27 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-3437/2011 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено заочне рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року в розмірі 54 045,81 доларів США, що за курсом НБУ складає 430 204,66 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 46,1 кв. м., розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Закритим Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. 30 липня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-3437/2011 було ухвалено додаткове рішення, яким доповнено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року, а саме в резолютивній частині рішення доповнено вказівкою про те, що сума заборгованості за кредитним договором №DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року в розмірі 54 045,81 доларів США, що за курсом НБУ складає 430 204,66 грн. (чотириста тридцять тисяч двісті чотири гривні 66 копійок) складається із: заборгованості по кредиту 34 234,34 долари США, що за курсом НБУ складає 272 505,35 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 9 642,44 долари США, що за курсом НБУ складає 76 753,83 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 1 883,93 долари США, що за курсом НБУ складає 14 996,0828 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 5 681,58 долари США, що за курсом НБУ складає 45 225,38 грн.; штрафу (фіксована частина) 31,41 долари США, що за курсом НБУ складає 250,0236 грн.; штрафу (процентна складова) 2 572,11 долари США, що за курсом НБУ складає 20 473,9956 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року по цивільній справі №2-3437/2011 [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. 04 лютого 2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області у цивільній справі №2-3437/2011 було ухвалено рішення, яким заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року змінено, а саме доповнено абзац другий резолютивної частини заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року реченням наступного змісту: «З початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій». В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року залишено без змін. У звязку з отриманням рішення щодо звернення стягнення у травні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON] про виселення. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2016 року у цивільній справі №205/3725/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON] про виселення було відмовлено на підставі того, що в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому відсутні законні підстави для виселення мешканців із цієї квартири без надання їм іншого постійного житла на підставі ст. 109 ЖК УРСР. 30 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». Суд вважає протиправним рішення відповідача щодо державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень за ПАТ КБ «Приватбанк» майна позивача, як таке, що прийнято всупереч чинному законодавству, з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Відповідно до п. 22 Договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачами були порушені норми законодавства, а також положення Договору іпотеки, оскільки Іпотекодержатель має право у передбачених законодавством випадках звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом використання лише одного із способів, а саме: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки. Але не зважаючи на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» використав один із способів звернення стягнення, а саме на підставі рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яким встановлений порядок звернення стягнення, ним було застосовано другий спосіб звернення стягнення, а саме згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки, що є порушенням норм законодавства, а також положень Договору іпотеки. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved