Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] та [INFO] померли [PERSON] та [PERSON] . Після їхньої смерті відкрилася спадщина на належне нерухоме майно, квартиру по [ADDRESS] . Дітей, чи інших родичів у [PERSON] та [PERSON] не було. Необхідність її звернення до суду зумовлена тим, що після подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу, їй стало відомо що відповідачем оспорюється факт її проживання разом зі спадкодавцем, а отже присутній спір про право на прийняття спадщини. Так, в період з 2013 року по день смерті останнього з подружися - [PERSON] , вона проживала по [ADDRESS] . Оскільки, у зв`язку із похилим віком стан їхнього здоров`я суттєво погіршився, подружжя боялись залишатись самі у квартирі через свій похилий вік та проблеми із хронічною недостатністю мозкового кровообігу за наслідками перенесених інсультів та гіпертонічними кризами, відповідно потребували постійної допомоги і підтримки. За час такого постійного проживання вона була пов`язана спільним побутом та бюджетом зі спадкодавцями, проводила разом дозвілля, проявляла турботу та піклування, матеріально утримувала, оплачувала лікування, купляла медикаменти, одяг, продукти харчування, готувала їжу, прала білизну, здійснювала догляд як особисто, так і шляхом найняття третіх осіб, здійснювала виклики сімейного лікаря, доглядала за належним станом квартири, вчасно проводила заміну водостічних та каналізаційних труб, сантехнічних кранів, шлангів, проводила електричні та малярні роботи. Відповідно після їхньої смерті усі витрати по похованню, поминально-обрядових традиціях та спорудження надгробних пам`ятників вона взяла на себе. Оскільки за життя спадкодавцями не зроблено розпорядження на випадок смерті (заповіту), спадкування повинне здійснюватись за законом. А тому, на підставі наведеного просила встановити факт її проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2013 року по день смерті останнього з подружжя, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. 08.07.2020 року відповідач наддала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вимоги позову заперечила. Однак, 15.10.2020 року особисто в канцелярію суду відповідач [PERSON] подала заяву відповідно до якої вказала, що позовні вимоги нею визнаються, не заперечує щодо задоволення позову у даній справі в зв`язку із цим, поданий нею раніше відзив на позовну заяву просить не брати до уваги. Підставою визнання позову стало те, що вона визнала обставини про які йдеться у позовній заяві та відповідно не може в подальшому заперечувати щодо задоволення позовних вимог. Розгляд справи просила проводити у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] 20.05.2019 року звернулася до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 14.05.1998 року квартира, яка знаходить за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (чоловіку) в рівних долях. 12.08.2019 року [PERSON] звернулася до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.08.2020 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою надано належним чином засвідчені копії спадкової справи №371/2019 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та спадкової справи №611/2019 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як вбачається із наданих позивачем до позовної заяви доказів, вона справді здійснювала догляд за подружжям [PERSON] та [PERSON] , проживала з ними, доглядала за належним станом квартири. Як зазначалося вище, відповідач по справі позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і доводи позивача та не оспорювала обставини, якими позивач мотивувала свої вимоги. Нормами ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що доводи позивача належним чином обґрунтовані доказами, які досліджені судом, ніким не оспорюються та не заперечуються, а також визнаються самим відповідачем по справі, а тому сумніви щодо достовірності цих обставин відсутні. Відповідно до положень ч. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно змісту ст. ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] за життя на спірне майно не залишила, таким чином, спадкування на квартиру повинно відбуватися за законом. Після смерті [PERSON] спадкоємців першої, другої та третьої черг немає. В п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved