Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона з 16.04.2008р. по теперішній час працює на підприємстві відповідача. В порушення вимог ст.115 КЗпП України відповідач несвоєчасно виплачує їй заробітну плату, у зв'язку з чим на даний час утворилась заборгованість за період грудень 2013р. - березень 2014р. в сумі 6495,72грн., які вона просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача, які виражаються у порушенні строків виплати заробітної плати, їй спричинена моральна шкода, оскільки вона у зв'язку з відсутністю коштів для існування протягом тривалого часу втратила нормальні життєві зв'язки, вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Також просить стягнути моральну шкоду в сумі 3000,00грн. Представник позивача в судовому засіданні позов вточнив розмір позовних вимог і після ознайомлення з довідкою про розмір заборгованості по заробітній платі просить стягнути заборгованість в сумі 4447,94грн. та моральну шкоду в сумі 3000,00грн. Додатково пояснив, що позивачка є одинокою жінкою, має на утриманні неповнолітню дитину дошкільного віку, тривалий час не отримувала заробітну плату, не мала коштів для нормального існування, це основне місце її роботи, іншої можливості заробити на життя немає, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя у зв'язку з невиплатою заробітної плати. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що на підприємстві дійсно мається заборгованість по заробітній платі, зокрема, станом на 25.04.2014р. заборгованість по заробітній платі позивачки складає 4447,94грн. за період грудень 2013 - березень 2014р. Але ця заборгованість виникла у зв'язку з тяжким матеріальним становищем підприємства, яке вимушено повертати кредит, сплачувати за комунальні послуги за збільшеними в декілька разів тарифами. Також вказує, що у зв'язку з політичною та економічною кризою від їх продукції відмовились контрагенти, що знаходяться на території Росії, в той час, коли більшість їх продукції призначена саме для підприємств Росії. Звертає увагу, що заборгованість по заробітній платі виплачується працівникам частинами, за грудень-березень були 4-5 виплат, тому посилання представника позивача на те, що позивачка тривалий час знаходилась без коштів для існування, є неспроможними. Вважає, що позивач та її представник не надали належних доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди, які умови життя позивачки були порушені і чим обґрунтовується розмір відшкодування. Просить позов задовольнити частково. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Суд встановив, що позивачка [PERSON] працює на підприємстві відповідача з 16.04.2008р. по теперішній час. Станом на 25.04.2014р. заборгованість по заробітній платі позивача становить 4447,94грн., в т.ч. за грудень 2013р. - 759,81грн., січень 2014р. - 1036,94грн., лютий 2014р. - 1394,22грн., березень 2014р. - 1256,97грн. Факт наявності заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі сторони не оспорювали. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач порушив вимоги ст. 115 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати, на даний момент заборгованість по заробітній платі позивачки в сумі 4447,94грн. не сплачена, у зв'язку з чим вона підлягає стягнення в судовому порядку. Крім того, суд вважає, що неправомірними діями відповідача, які виразилися в порушенні строків виплати позивачу заробітної плати, виникненні заборгованості, позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки у зв'язку з невиплатою заробітної плати був порушений звичний спосіб життя позивача, вона змушена була докладати додаткових зусиль для його організації, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для стягнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину фізичних і моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, вимоги розумності та справедливості і те, що моральна шкода є умовним поняттям і її визначення не піддається математичним формулам. За вказаних обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 500,00грн. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 3000,00грн. суд знаходить перебільшеним. Доводи представника відповідача відносно відсутності доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, вини відповідача в цьому і обґрунтованості визначеного позивачем її розміру, суд вважає необґрунтованими. На думку суду, заробітна плата є основним джерелом існування позивачки та її родини, в якій на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, тому її невиплата в будь-якому разі призводить до порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його організації, і відповідно душевних страждань. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно відсутності вини підприємства у виникненні заборгованості по заробітній платі з посиланням на те, що причиною цьому стало погіршення фінансового стану підприємства в силу зовнішніх факторів - підвищення тарифів на комунальні послуги, політична та економічна криза, зменшення попиту на вироблений товар тощо, оскільки суд вважає, що в даному випадку причини, з яких виникла заборгованість по заробітній платі, ніяким чином не впливають на обов'язок роботодавця виплачувати заробітну плату і погасити наявну заборгованість. Крім того, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн. На підставі ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду у межах суми заробітної плати не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial