Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду 09.04.2014 року із позовом про визнання за нею права власності на будинок [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила у своїй позовній заяві, що у 1984 році вона була прийнята у члени КСП ім.. 118-ти Загиблих Комунарів, де вона пропрацювала до липня 2004 року і правлінням колгоспу їй було надано службове житло - будинок [ADDRESS] був реорганізований у СТОВ ім.. 118-ти і в процесі реорганізації правлінням будинок не був переданий у комунальну власність відповідно до ч 8 ст. 31 Закону України «Про КСП» від 14.02.1992 року, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду із позовом про визнання за нею та її сином права користування спірним житлом. Рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки від 07.08.2009 року за нею та її сином [PERSON] було визнане право користування будинком. Відповідно до цього рішення необхідно було виключити з розряду службових та укласти з нею договір найму житлового приміщення, що в подальшому надавало б їй право на приватизацію спірного житла, але цього адміністрацією СТОВ ім.. 118-ти зроблено не було. За таких підстав позивач була вимушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності, оскільки вона протягом майже 17 років відкрито, безперервно володіє спірним нерухомим майном та присадибними будівлями. У судове засідання позивач не з»явилася, проте через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справу у її відсутність, на заявлених позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх. Представник відповідача в особі Нижньокринської селищної ради Совєтського району м.Макіївки у судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду повідомлення на позовну заяву, в якій зазначив, що спірний будинок із спорудами не належить до комунальної власності територіальної громади смт Нижня Кринка. Нижньокринською селищною радою не проводились заходи щодо реєстрації вищезазначеного майна як безхазяйного. Просять розглянути справу без представника і прийняти рішення на розсуд суду. Представник відповідача в особі СТОВ імені 118-ти у судове засідання також не зявився, проте надав письмову заяву, в якій зазначив, що будь-яких претензій до квартиронаймача спірного будинку вони не мають, просять розглянути справу без участі представника. [PERSON], залучений до участі у справі в якості 3-ї особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у судове засідання не з'явився, також надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій зазначив, що проти заявлених вимог [PERSON] не заперечує та просить розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини є цивільними і регулюються нормами цивільного законодавства України, зокрема ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України. За змістом ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач майже 17 років проживає та доглядає за спірним житлом за адресою: [ADDRESS], яке було надано їй в якості службового на період роботи в КСП імені 118-ти Загиблих Комунарів, що підтверджено випискою з протоколу № 3 засідання правління КСП імені 118-ти Загиблих Комунарів від 13.06.1997 року. Як вбачається з рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 07 серпня 2009 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України набувальна давність поширюється на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше, тобто до 1 січня 2001 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном протягом більше 16 років, власник майна не заявляє вимог щодо повернення спірного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved