Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 07.12.2015р., зобов`язати відповідача повернути їй вказані земельні ділянки та скасувати записи про державну реєстрацію права оренди спірних земельних ділянок. Свої вимоги мотивує наступним. Їй належать земельні ділянки площею 0,8979га, 0,6566га та 0,3623га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Тартаківської сільської ради. Відповідно до договорів оренди, укладених між нею як орендодавцем та відповідачем як орендарем, вона передала вказані земельні ділянки в строкове платне користування, строком на 15 років, що становить 180 місяців. В даних договорах містяться підписи від її імені. Також, підписи від її імені проставлені в актах прийому-передачі земельних ділянок. Однак, зазначених договорів оренди вона не укладала. Також, підписи в договорах та актах прийому-передачі виконані не нею, оскільки таких вона не проставляла. Вказані вище земельні ділянки були надану нею в оренду відповідачу в 2010 році, строком на 10 років. Після закінчення даного строку вона заперечувала проти продовження оренди та настоювала на поверненні їй цих земельних ділянок. З приводу підроблення її підписів в договорах оренди та актах було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Під час досудового розслідування було проведено судово-почеркознавчу експертизу, якою підтверджено, що підписи у вищевказаних документах виконані не нею, а іншою особою. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. З державних актів від 18.04.2007р., позивачці [PERSON] належать на праві власності земельні ділянки площею 0,8979га кадастровий номер:4624887400:01:000:0273, площею 0,6566га кадастровий номер: 4624887400:01:000:0219 та площею 0,3623га кадастровий номер: 4624887400:01:000:0094, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Тартаківської сільської ради Сокальського району Львівської області. З договорів оренди від 07.12.2015р. встановлено, що позивач [PERSON] передала, а ТзОВ «Патронат-Плюс» прийняло в строкове платне користування вищевказані земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва та використання її у своїй господарській діяльності строком на 15 років, що становить 180 місяців. В даних договорах, в графах «орендодавець» містяться підписи від іменні [PERSON] . Також, підписи від імені позивачки містяться і в актах прийому-передачі зазначених земельних ділянок, які також датовані 07.12.2015р. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.01.2020р., у вказаному реєстрі, на підставі вищевказаних договорів оренди, зареєстровано право оренди зазначених земельних ділянок. З досліджених письмових доказів, наданих стороною позивача, а саме ухвали від 28.05.2019р. та висновку від 07.08.2019р. встановлено, що підписи від імені [PERSON] , розташовані в графах «Орендодавець [PERSON] » та «Передав» у договорах оренди земельних ділянок від 07.12.2015р. та актах прийому-передачі земельних ділянок від 07.12.2015р. виконані не позивачкою [PERSON] , а іншою особою. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо договору оренди земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 05.04.2015 р.) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 14 вказаного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст. 16 вказаного Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1-ч.4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідній обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі, якщо сторона договору, такого договору не підписувала, то в такому випадку її воля на укладення такого договору відсутня, що є підставою для визнання його недійсним. В свою чергу, згідно положень ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких підстав, оскаржувані договори оренди належних позивачці земельних ділянок підлягають визнанню недійсними, наслідком чого є покладення обов`язку на відповідача повернути такі земельні ділянки позивачці. Також, підлягають скасуванню записи про проведену державну реєстрацію права оренди вказаних земельних ділянок. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за кожну позовну вимогу.

Outcome: approved