Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що згідно договору дарування від 22.10.2007 року їй належить 11/25 частин домоволодіння в [ADDRESS]. Рішенням Войнилівської селищної ради Калуського району від 25.05.2007 року передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,1252 га. На підставі зазначеного рішення [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності, в тому числі на земельну ділянку площею 0,0750 га від 20.11.2007 року. Однак, позивач вважає, що зазначені рішення та державний акт є незаконними і повинні бути судом визнані недійсним оскільки [PERSON] приватизувала частину земельної ділянки , яка була у спільному користуванні та на якій розташовані її господарські споруди, зокрема криниця, стодола, шопа та частина огорожі. Згідно ухвали суду від 13.09.2013 року до участі у справі було залучено третю особу [PERSON] як правонаступника після смерті [PERSON] Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача Войнилівської селищної ради Калуського району в судове засідання не з'являвся, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується розписками про направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, в силу ст. 77 ч.2 ЦПК України визнає його неявку без поважних причин і проводить розгляд справи у його відсутності. Проте при попередньому розгляд даної справи голова Войнилівської селищної ради Калуського району пояснював, що при вирішення зазначеного земельного спору покладається на розсуд суду. Третя особа, [PERSON], та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності та просили застосувати наслідки ст. 267 ЦК України. Представник третьої особи, Управління Держкомагенства у Калуському районі Івано-Франківської області в судове засідання не з'являвся, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується розписками про направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд проводить розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що згідно договору дарування від 22.10.2007 року [PERSON] належить 11/25 частин домоволодіння в [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літера «А», стодола - літера «Д», шопа - літера «Е», літня кухня - літера «Є», стайня - літера «Ж», стодола - літера «З», вбиральня - літера «І», криниця, ворота та огорожа (а.с.7). Право власності на зазначене нерухоме майно підтверджується витягом про реєстрацію права власності Івано-Франківського ОБТІ від 06.11.2007 року (а.с.8). Інша половина 14/25 зазначеного домоволодіння належала [PERSON], що підтверджено рішенням Народного суду Калуського району від 25.02.1983 року (а.с.5). Рішенням Войнилівської селищної ради Калуського району від 25.05.2007 року було передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,1252 га. На підставі зазначеного рішення [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності, в тому числі на земельну ділянку площею 0,0750 га від 20.11.2007 року (а.с.9,10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2013 року спірну земельну ділянку площею 0,0750 га, після смерті [PERSON] успадкувала [PERSON] (а.с.67). Позивач вважає незаконними оскаржуване рішення та Державний акт на право власності на земельну ділянку посилаючись на те, що частина приватизованої земельної ділянки перебувала у спільному користуванні і у цю площу ввійшли належні їй на праві власності криниця, частина огорожі та шопа. В судовому засіданні [PERSON] пояснювала, що вона дійсно в 2007 році підписувала акт погодження земельної ділянки [PERSON], проте їй не було відомо які саме встановлені там межі. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ч.3,4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду за захистом своїх прав 23.08.2013 року, тобто з пропущенням строку звернення до суду. Третя особа, [PERSON], подала заяву про застосування наслідків ст. 267 ЦК України. В судовому засіданні ні позивач, ні її представник не заявляли клопотання у відповідності до вимог ст. 73 ЦПК про поновлення процесуального строку з посилання на поважність причин. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачкою пропущено строк звернення до суду з вимогою про визнання недійсним рішення селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed