Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Соледарської державної нотаріальної контори, [PERSON] про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Зазначає, що останніми роками перед смертю мати хворіла, у зв'язку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не зважаючи на це, стверджує, що її сестра - [PERSON] - скористалась таким станом матері та примусила її скласти заповіт на своє ім'я. Просить суд на підставі ст.225 ЦК України визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 23.10.2013 року, посвідчений державним нотаріусом Соледарської державної нотаріальної контори [PERSON]., реєстровий номер 429. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважає, що її матір під час складення заповіту була при повному розумі та могла розуміти правильно всі дії з приводу розпорядження своїм майном. Також в судовому засіданні відповідач пояснювала, що матір погано розмовляла у зв'язку з її хворобою, і тому перед тим, як заповіт мав бути оформлений у нотаріуса, вона консультувалася з нотаріусом, розповіла йому про хворобливий стан матері і той їй роз'яснив, що необхідні свідки для посвідчення заповіту. Свідок [PERSON] їй розповідала, що коли були у нотаріуса, то матір почала читати заповіт, але вимовляти слова і прочитати заповіт уголос не змогла у зв'язку із порушенням мови. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2013 р. а/з172 (а.с.24). Позивач є донькою померлої (а.с.7-8). 23.10.2013 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого призначила спадкоємцем всього майна, яке на день її смерті виявиться їй належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, в тому числі грошові кошти, що знаходяться на вкладах або на рахунках у банківських установах відповідачу [PERSON]. Цей заповіт був посвідчений державним нотаріусом Соледарської державної нотаріальної контори [PERSON]. У зв'язку з хворобою [PERSON] за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту підписаний [PERSON] о 10 годині 30 хвилин. Як зазначено у заповіті, останній повністю зачитаний уголос заповідачем до його підписання у присутності запрошених нею свідків [PERSON], проживає в [ADDRESS] та [PERSON], проживає в [ADDRESS]. Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено (а.с.25). Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні показав, що [PERSON] на обліку у психіатра не перебувала. 30.09.2013 року вона була доставлена в відділення на огляд лікаря-психіатра, її привезли доньки [PERSON] та [PERSON] Вони її привезли і разом з нею зайшли в кабінет. Оскільки вона перебувала в неврологічному відділенні, лікарі також призначили їй консультацію психіатра. В цьому була необхідність із-за того, що вона періодично нікого не взнавала, була роздратованою, неадекватно себе поводила, відчувала тривогу, страх, сама з собою розмовляла. Про це йому повідомили її доньки. [PERSON] була достатньо примхливою, до психіатра йти відмовлялася, оскільки вважала, що це їй не потрібно, Зі слів родичів, [PERSON] протягом року відчувала проблеми в тому, що її поведінка була неадекватною, жила в своєму світі, сама з собою розмовляла. З об'єктивного огляду, на той момент коли звернулися до психіатру, контакт був формальний, поведінка була така: активна, збуджена, була постійно в русі, багато говорила, запитувала, хватала все зі столу руками, на зауваження не реагувала. Була не контактна. На момент звернення [PERSON] не могла розуміти своїх дій і вчинків. Він їй призначив лікування і після цього до нього вона не зверталася. Сказати точно як [PERSON] почувала себе на момент написання заповіту він не може. На момент огляду психіатром у неї були великі проблеми. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні показала, що їй відомо, що мати [PERSON] та [PERSON] була «хворою» жінкою. Вона жила разом з [PERSON], її чоловіком та дітьми. Вона бачила, що мати живе в літній кухні. [PERSON] стала проживати у [PERSON] після того як захворіла. Вони по-сусідські часто бачилися і у неї склалося враження, що вона знаходиться в неадекватному стані. Останнім часом вона її не впізнавала, не віталася, хоча і знала. [PERSON] не могла доглядати хвору матір, оскільки її дитина хвора на онкологію, не хватало часу, не було грошей. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою [PERSON]. Відносини у них складні. Вона веде аморальний спосіб життя. [PERSON] проживала у [PERSON] не довгий проміжок часу, приблизно місяць до смерті. Мати була неадекватною, за двір її не випускали. Якщо з [PERSON] віталися вона не реагувала. До того як вона захворіла вона жила одна в м. Соледар. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні показала, що їй відомо про те, що мати [PERSON] та [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON]. В той день вона приходила з чоловіком до них в гості. [PERSON] ходила по дому, їх всіх впізнавала, робила їм чай, бутерброді, вона сиділа з ними за столом, нормально розмовляла. Після цього вони ще пару разів приходили до них, тоді [PERSON] вже не вставала, була лежачою, але її вона впізнала, назвали її за іменем, розмовляла. З [PERSON] вона була знайому, оскільки з чоловіком хотіли купити в неї будинок. Спочатку вони винаймали будинок в оренду. Вона приносила їй квитанції, гроші. Договір оренди вони не укладали, у них була усна домовленість, вони сплачували тільки комунальні послуги. Вони хотіли купити будинок, але коли [PERSON] потрапила до лікарні - передумали. Гроші за оренду і квитанції вона віддавала [PERSON], іноді [PERSON], але в основному вона сама приходила до неї на роботу. Про заповіт вона знає від [PERSON], яка їй сказала про це через кілька днів після складання заповіту. За проханням [PERSON] вона декілька разів купувала ліки для [PERSON]. Мати жила в будинку зі всіма. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні показала, що вона була присутньою при підписанні заповіту. Вона спілкувалася з матір'ю [PERSON] та [PERSON]. Вона почувала себе нормально, тільки у неї була погана мова, але розуміла вона нормально. Вони ходили до нотаріуса. [PERSON] нотаріус сказав, що при підписанні заповіту повинні бути присутні свідки, тому вони туди і поїхали. Нотаріус спочатку сам поспілкувався з [PERSON], потім позвав їх (свідків), вони розписалися, а потім прочитали де розписалися. Вони розписувалися в заповіті. При підписанні заповіту у нотаріуса були присутні - [PERSON], її чоловік [PERSON], вона, її батько [PERSON] та її чоловік [PERSON] Після того як нотаріус наодинці поспілкувався з [PERSON], вони разом зайшли до нотаріуса в кабінет, прочитали і розписалися заповіті, який вже було складено. Свідок [PERSON]., допитаний в судовому засіданні показав, що він був присутнім при підписанні заповіту, його запросила [PERSON] в якості свідка. Мати останнім часом проживала у [PERSON], оскільки хворіла. До нотаріуса його, його доньку [PERSON] та зятя [PERSON] привіз чоловік [PERSON]. Там вже була [PERSON] та [PERSON]. Спочатку нотаріус поспілкувався з [PERSON], потім покликав їх (свідків). Текст заповіту спочатку дали прочитати [PERSON], потім їм. І вони всі його підписали. На його думку, [PERSON] розуміла, що вона підписує. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні показав, що [PERSON] та [PERSON] знає близько 7-8 років. Більше він спілкується з [PERSON] та її родиною. Мати у [PERSON] проживала деякий час. Вони приходили до них в гості. [PERSON] він бачив декілька разів. Вона поводила себе нормально, читала дітям казки. Перед смертю [PERSON] сильно хворіла. Він був присутнім при підписанні заповіту, точну дату не пам'ятає. Коли їй трьох (його, його дружину [PERSON] та [PERSON]) муж [PERSON] привіз до нотаріуса, та вже знаходилася [PERSON] з [PERSON]. Вони зайшли до кабінету, заповіт вже було написано. Нотаріус зачитав їм його вголос, вони його підписали. При підписанні заповіту [PERSON] поводила себе нормально, він з нею розмовляв, вона сама ходила, ніхто їй не допомагав. Сама [PERSON] заповіт не зачитувала, але точно він не пам'ятає. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні показав, що [PERSON] є його дружиною. [PERSON] проживала у них в будинку з кінця вересня, після того як вони забрали її з лікарні. Лікарі казали, що у неї був інсульт. Коли [PERSON] знаходилася в лікарні, вона впізнавала тільки [PERSON] та його. [PERSON] вона не пам'ятала, ніяк її не називала та не зверталася до неї. Він був присутній при підписанні заповіту. Нотаріус спочатку поспілкувався з [PERSON] у себе в кабінеті, а він з [PERSON] та свідками залишалися в коридорі. [PERSON] давно хотіла скласти заповіт, про що натякала [PERSON]. Казала, що все залишить [PERSON], оскільки [PERSON] до неї погано ставилася. Коли [PERSON] виявила бажання скласти заповіт, то на наступний день він з [PERSON] поїхали до нотаріуса та вияснили які необхідні документи для складання заповіту та скільки це буде коштувати. На наступний день вони всі поїхали до нотаріуса. Навіщо потрібні були свідки він не знає. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні показала, що після лікарні [PERSON] була у [PERSON], вона її лікувала, доглядала за нею. [PERSON] розмовляла, її впізнавала. За тиждень до смерті вона стала погано розмовляти, але була спокійна, всіх впізнавала, вона була лежачою. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні показав, що він посвідчував заповіт [PERSON] З приводу заповіту до нього особисто звернулася [PERSON] До цього моменту вони були вже знайомі, вона оформлювала на себе спадок. Вона цікавилася у нього з приводу свого заповіту і він її проконсультував. На момент, коли вона хотіла скласти заповіт, у неї була нечітка мова і тряслися руки. Він їй сказав, що для того щоб скласти заповіт, потрібні ще свідки, у зв'язку з її станом. Потім вона прийшла до нього ще раз, він з нею додатково провів бесіду. [PERSON] розказала про свої наміри залишити все своє майно тільки одній дочці. В день складання заповіту вона приїхала до нього в нотаріальну контору, він завів її до свого кабінету, вони поспілкувалися, склали заповіт, вона ознайомилася з ним. Потім вони вийшли, вона ще раз зачитала заповіт вголос, потім кожен із свідків його прочитав і всі поставили підписи. Потім він ще раз прочитав і запитав чи все правильно і [PERSON] підтвердила. А те, що вона недієздатна у нього не виникло сумніву. Якщо у нього виникають сумніви, він надсилає запити до органу опіки та психіатричну лікарню. Його не попереджували про те, що [PERSON] знаходилася на лікуванні у психіатра. З цього приводу у нього не виникло ніяких підозр. Свідок [PERSON]., в судовому засіданні показала, що [PERSON] поступила до її відділення 27 вересня, прийняла її черговий лікар [PERSON]. Після чого вона її оглянула, було призначено обстеження (це було в суботу), а вже в понеділок її забрали родичі. До них у відділення вона потрапила тому, що в неї з'явилася неадекватність в поведінці, зі слів родичів - два дні тому (тобто 25 числа), вона постійно читала молитви, нікого не впізнавала. Швидкою допомогою вона була доставлена в неврологічне відділення. Їй було призначено - ядерний магнітний резонанс головного мозку і консультація психіатра, і все це не встигли зробити, оскільки в понеділок вона була вже виписана. Інструкції [PERSON] не виконувала, було негативне ставлення до оглядів, скарги сформулювати не могла, на поставлені питання відповідала неправильно, постійно читала молитви. С діагнозом вони не встигли визначитися, оскільки не було результатів томографу. Подальших дій родичів вона не знає, можливо в подальшому вони його і зробили. Щоб забрати хворого ніяких заяв писати не потрібно, оскільки у них не закрита установа. А сама [PERSON] не могла відповісти на питання, чи хоче вона продовжувати лікування. На той момент людина була абсолютно неадекватною. У [PERSON] було також підвищення температури, вона викликала терапевта і також лікар написав, що діагноз не зрозумілий. Призначає рентген грудної клітини, його також не встигли зробити. Згідно історії хвороби - діагноз [PERSON] не зрозумілий. На фоні інсульту не може бути підвищення температури. Проходження МРТ не є обов'язковою умовою, його призначення носило рекомендаційний характер, оскільки ця процедура платна. Їй були призначені такі препарати: кавентон, цераксон, тиацетам. Якщо б їй зробили МРТ діагноз був би більш точніше. Вона більш схиляється до того, що [PERSON] була скоріш психічно хворою. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні показав, що в реєстратуру надійшов виклик, що необхідно навістити хворого на дому. Він приїхав за викликом на [ADDRESS], оглянув хвору жінку. Там йому повідомили, що перед цим вона знаходилася у другій міськлікарні, вона скаржилася на головний біль, запаморочення, шум у вухах і голові. Це було пов'язане з центральною нервовою системою, церебросклерозом, атеросклероз судин головного мозку, гіпертензія. Після того як він її оглянув, у нього склалося враження, що вона лікується у невропатолога та психіатра. Йому сказали, що [PERSON] рекомендували показатися психіатру та невропатологу. Він порадив звернутися до психіатра та невропатолога, оскільки таке захворювання як атеросклероз судин головного мозку, краще спостерігати у цих лікарів та краще було отримати консультації цих лікарів. [PERSON] сама розказувала що її непокоїть. Вона повідомила, що у неї хвороба Альцгеймера (це їй повідомили в лікарні). Він оглядав [PERSON] один раз. Ніяких препаратів він їй не призначав, оскільки у них були всі необхідні ліки. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні показав, що 27.09.2013 року надійшов виклик на станцію швидкої допомоги - паралізувало жінку. На момент приїзду стан хворої [PERSON] був задовільний, він поставив діагноз - інсульт. Свідомість була заплутана, відсутня мова, госпіталізували в лікарню. Викликала швидку і супроводжувала в лікарню [PERSON] донька. Хвора на питання не відповідала, назватися не могла, свідомість була заплутана, не ясна, але і без свідомості вона не знаходилася. Наприклад, при взятті її руки щоб поміряти тиск, вона її виривала. Вони її відвезли до другої міськлікарні, терапевтичне відділення, койки неврологічні. Артеріальний диск був підвищеним -160/90, зі слів родичів робоче -110/70, препарати, які їй були призначені - магнезія внутрішньовенно (тобто, судинорозширювальне), фурасемид внутрішньом'язово, пірацетам, щоб знизити тиск і щоб не погіршувався її стан при транспортуванні. Він не пам'ятає в чому була одягнута [PERSON], начебто в халаті, в цьому випадку речи вони не описували. Він точно не може відповісти на питання скільки необхідно часу для того, щоб людина реабілітувалася після інсульту, все це індивідуальне. Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт відповідно до ст.ст. 1247,1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Вказані приписи цивільного законодавства кореспондуються з положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22.02.2012 року за № 282/20595, відповідно до якого нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Відповідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення відповідача не було вільним і не відповідало його волі. Звертаючись до суду позивач посилався на ч.1ст.225 ЦК України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п.16 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Таким чином, для визнання правочину недійсним необхідна саме наявність того факту, що особа в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. За клопотанням позивача судом призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам Слов'янського відділення судово-психіатричних експертиз. Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 6 від 03.02.2015 р., експертною комісією зроблені наступні висновки: [PERSON] 1950 року народження, яка померла [INFO], на момент підписання заповіту 23 жовтня 2013 року страждала хронічним психічним захворюванням - органічний розлад особистості судинного ґенезу (церебросклероз 3 стадії, гіпертонічна хвороба, хронічна судинно - мозкова недостатність) з вираженим інтелектуально- мнестичеським зниженням (недоумством), з галюцинаторними включеннями. Даним психічним захворюванням, згідно мед. документації та показань свідків, вона страждала задовго до звернення до психіатру 30.9.2013 року та оформлення заповіту 23.10.2013 року. Ступінь вираженості інтелектуально- мнестичеських порушень (недоумства з галюцинаторними включеннями) позбавляли випробовувану здатності в момент підписання заповіту 23.10.2013 року розуміти значення своїх дій і керувати ними. Діагноз: хронічна судинно-мозкова недостатність, церебросклероз 3 стадії з гіпертензією були підставою, на базі якого сформувався органічний розлад з психічними порушеннями, що призвело до нерозуміння значення своїх дій і неможливості керувати ними. Медичні препарати, які були призначені [PERSON] 30.9.2013 року (малі дози психотропних препаратів - трифтазин, гидазепам), не могли суттєво вплинути на її психічний стан здоров'я, так як психічні розлади у вигляді інтелектуально - мнестичеського зниження з галюцинаторними включеннями сформувалися у неї задовго до складання заповіту 23.10.2013 року. За своїм психічним станом [PERSON] самостійно особисто не могла прочитати і не могла розуміти значення своїх дій, пов'язаних з підписанням заповіту (а.с.110-116). В судовому засіданні 04.03.2015 року сторонам у справі оголошено висновок акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 6 від 03.02.2015 року, яку проведено експертною комісією у складі трьох експертів, попереджених про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Будь-яких клопотань щодо повторної або додаткової експертизи не надійшло. Висновок експертизи відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», оцінений з іншими доказами по справі. Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, за яких був посвідчений заповіт [PERSON] 23.10.2013 року, не дають підстав вважати, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки за своїм психічним станом вона не могла прочитати заповіт та розуміти значення своїх дій, пов'язаних з підписанням заповіту та керувати ними. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню.

Outcome: approved