Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 03.07.2006 року до 12.05.2019 року у розмірі 228 266 грн. 72 коп. Позивні вимоги обґрунтовано тим, що шлюб між сторонами було укладено 05.04.2001 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач стверджує, що добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надавати відмовився, тому вона змушена була звертатися до суду. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2006 року по справі № 2-2244/1 стягнуто з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше за 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 03.07.2006 року до досягнення дитиною повноліття. 26.09.2006 року був виданий виконавчий лист, який направлений на виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Через невиконання відповідачем рішення суду щодо сплати аліментів, 06.06.2007 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Внаслідок подальшого невиконання зобов`язання зі сплати аліментів Дніпровський районний суд м. Києва визнав відповідача винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, про що винесено вирок від 11.07.2008 року по справі № 1-636/08. Дитина [PERSON] досягла повноліття [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 13.08.2019 року виданому Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва по виконавчому листу № 2-2244/1 від 26.09.2006 року, заборгованість станом на 12.05.2019 року становить 228 266,72 грн. В грудні 2020 року Дніпровським РВ ДВС у м. Києві їй був повернутий виконавчий лист № 2-2244/1 від 25.09.2006 року з повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.12.2020 року з посиланням на п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження». Заборгованість при цьому залишається несплаченою. З посиланням на ч. 1 ст. 196 СК України позивач просить стягнути з відповідача пеню нараховану на суму заборгованості по аліментам за період з 03.07.2006 року до 12.05.2019 року, що складає 3 702 591,70 грн., у межах 100% боргу, що становить у розмірі 228 266 грн. 72 коп. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.02.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 33, 34). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року у затвердженні мирової угоди від 17 березня 2021 року, укладеної між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відмовлено (а.с. 53, 54). В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що він працював неофіційно, мав тимчасові заробітки, коли була можливість, то він надавав якісь кошти позивачу, на даний час не працевлаштований. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2001 року (а.с. 6). Від шлюбу у сторін по справі [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2005 року по справі № 2-1082/05 шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано (а.с. 14). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2006 року по справі № 2-2244/1/2006 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше за 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 03.07.2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). На виконання вищевказаного рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів Дніпровським районним судом м. Києва 26.09.2006 року було видано виконавчий лист № 2-2244/1, який [PERSON] був поданий на примусове виконання (а.с. 25). Відповідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2008 року по справі № 1-636/08 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку тривалістю один рік (а.с. 18-19). Цим вироком суду було встановлено умисні дії відповідача щодо злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, згідно виконавчого листа № 2-2244виданого Дніпровським районним судом м. Києва. Відповідно розрахунку заборгованості по аліментах складеного старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбан Д.Д. від 13.08.2019 № 0825/16, заборгованість відповідача [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2-2244 виданого 26.09.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за період з липня 2006 року станом на 12.05.2019 року становить у розмірі 228 266 грн. 72 коп. (а.с. 20-23). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені у межах строку стягнення. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Такі правові висновки щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2019 року у справі № 752/10763/14-ц. Відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. З вищевказаного розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем убачається, що за весь період стягнення аліментів за рішенням суду, починаючи з 03.07.2006 до повноліття дитини - по [INFO] відповідач жодного разу аліменти не сплачував. У спростування вказаних обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано та про такі заявлено не було, а тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які наявні в матеріалах справи, що надані позивачем. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно складеного позивачем помісячного розрахунку пені за вказаний період нараховано суму неустойки у розмірі 3 702 591,70 грн. (а.с. 26-29). Однак, у цю суму безпідставно зараховано неустойку у розмірі 19 597,76 грн. за період несплати аліментів з 03.07.2006 року по 31.07.2006 року, оскільки пеня за несплату аліментів у поточному місяці нараховується з першого числа наступного місяця виходячи із суми боргу за такий поточний місяць та кількості днів просточення до дати нарахування боргу - до 12.05.2019 р. включно. У зв`язку з цим проведений позивачем розрахунок помісячно зміщений та нарахування здійснене включаючи поточні місяці заборгованості. Нормою частини 1 статті 196 СК України визначено, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на дитину стягується у розмірі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості. Оскільки розмір пені за період несплати [PERSON] аліментів з 03.07.2006 року по 12.05.2019 року перевищує суму заборгованості по аліментам, з відповідача слід стягнути на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі боргу по аліментах - 228 266,72 грн., у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню повністю. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується.

Outcome: approved