Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по договору кредиту №б/н від 12.01.2011 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобов`язання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 30.09.2019 року у розмірі 15457 грн. 10 коп. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 12.01.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір, шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі, однак відповідачем у порушення умови кредитного договору, не повернутий кредит у строки/терміни передбачені договором, не сплачені проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені даним договором та не повернуто щомісячну комісію. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Згідно вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що відповідач в порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим в нього перед АТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2019 року становить 15457 грн. 10 коп., що складається з наступного: 423,69 грн. - заборгованість за кредитом; 10541,49 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3279,68 - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 712,24 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи. Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.01.2011 року, останній платіж у сумі 500 грн. було здійснено - 18.10.2016 року. Позов було подано до суду 25.10.2019 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, з 18 жовтня 2016 року позивачу було достовірно відомо про порушення його права і з цієї дати протягом трьох років розпочався строк позовної давності, який закінчився 18.10.2019 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.01.2011 року лише 25.10.2019 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності, тому суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, у якій вказав, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed