Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на житловий будинок (А), загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літню кухню (Б), площею 45,8 кв.м., сарай (В) площею 86,3 кв.м., погріб (Г) площею 30,8 кв.м., огорожу (№1) та ворота металеві (№2), які знаходяться по [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її свекор [PERSON], який за життя розпорядився своїм майном та склав заповіт, згідно якого все належне йому на час смерті майно заповів позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір) по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності від 23.04.1990 року. Членами даного колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивач. Вказує, що [INFO] померла [PERSON], заповіту не залишила. На час смерті останньої з нею разом проживали [PERSON] та [PERSON], тобто вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] [INFO] помер [PERSON], заповіту не залишив. На час смерті останнього разом з ним постійно проживали [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], тобто вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] Зазначає, що після смерті [PERSON] звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що питання спадкування часток у майні колишнього колгоспного двору вирішується виключно у судовому порядку. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати за нею право власності на житловий будинок в [ADDRESS] Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 29.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі вказаного, суд приходить до висновку про необхідність продовження розгляду справи за правилами ЦПК України в редакції закону №2147-VIII від 03.10.2017 року. Позивач у підготовче засідання не з'явилася, однак подала заяву, згідно якої просить зменшити позовні вимоги та визнати за нею право власності на 6/7 часток житлового будинку що по [ADDRESS]. Просить справу слухати у її відсутності та без застосування технічних засобів (а.с.44) До початку підготовчого засідання представник відповідача подав відзив на позов, згідно якого позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати у його відсутності (а.с.43). Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що 23.04.1990 року [PERSON] як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, що в [ADDRESS]. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 7 членів (а.с.14). Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Геленківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 02.06.2017 року №245, членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то кожному із них фактично належить 1/7 частина колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] у віці 77 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 11.04.2005 року (а.с.3). Згідно довідки Геленківської сільської ради Козівського району Тернопільської області №285 від 14.07.2017 року [PERSON], спадкодавець, яка померла [INFO] постійно проживала та була зареєстрована у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS]. На день її смерті разом з нею у спадковому будинку проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [INFO] помер [PERSON] у віці 53 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 30.06.2009 року (а.с.5). Відповідно до довідки Геленківської сільської ради Козівського району Тернопільської області №284 від 14.07.2017 року [PERSON], спадкодавець, який помер [INFO] постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS]. На день його смерті разом з ним у спадковому будинку проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). [INFO] помер [PERSON] у віці 81 рік, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 25.05.2012 року (а.с.7). Як вбачається з довідки Геленківської сільської ради Козівського району Тернопільської області №243 від 02.06.2017 року [PERSON], спадкодавець, який помер [INFO] постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS]. На день його смерті разом з ним у спадковому будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). 25.05.2009 року [PERSON] розпорядився своїм майном та склав заповіт, згідно якого все належне йому на час смерті майно заповів [PERSON]. Даний заповіт був посвідчений 25.05.2009 року секретарем Геленківської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] відмовилися від права на спадкування своєї частки у майні колишнього колгоспного двору на користь [PERSON]. Дані заяви були посвідчені 10.08.2017 року секретарем Геленківської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.27, 30). 29.12.2017 року державним нотаріусом Козівської державної нотаріальної контори [PERSON] роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може бути видане, оскільки відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, тому останній необхідно звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав (а.с. 45). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що [PERSON] [PERSON] та [PERSON] померли, [PERSON]. та [PERSON] відмовилися від права на спадщину, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, відмови від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку прийняла спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 4/7 частки житлового будинку по [ADDRESS].

Outcome: partial