Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2015 року вона є власником 10/27 часток квартири [ADDRESS]. Тож їй належить на праві власності 13 кв.м житлової площі. Іншими співвласниками з розміром частки 14/27 є відповідач [PERSON] та [PERSON] з розміром частки 3/27. Розмір часток на квартиру був встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.02.2015 року. Спірна квартира розташована на 3 поверсі п'ятиповерхового будинку має три кімнати площею: 8,2 кв.м, 15,4кв.м, 11,4 кв.м, а також коридор - передпокій, кухню, ванну кімнату, вбиральню, кладову, балкон. Між нею та відповідачами не досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування приміщеннями квартири. Вона не отримала відповіді на письмові пропозиції від 08.07.15р. про досудове встановлення порядку користування кватирою. Відповідачі заперечують її право на користування власністю. Тому вона позбавлена можливості користуватися приміщеннями квартири, не має ключів від вхідних дверей квартири так як [PERSON], відмовляється їх видати. Приймаючи до уваги житлову площу квартири - 35 кв.м., площу окремих кімнат та розмір часток співвласників вважала, що має право користуватися кімнатою площею 11,4 кв.м., [PERSON], має право користуватися кімнатою площею 15,4 кв.м, а [PERSON] необхідно виділити в користуватися кімнату площею 8,2 кв.м., нежитлові приміщення (передпокій, кухня, ванна, вбиральня, кладова, балкон) мають бути залишені у спільному сумісному користуванні співвласників. З наведених підстав просила суд задовольнити позов, виділити їй в користування кімнату площею 11,4 кв.м., [PERSON] виділити в користування кімнату площею 15,4 кв.м, [PERSON] виділити в користування кімнату площу 8,2 кв.м, місця загального користування: коридор - передпокій, кухню, ванну кімнату, вбиральню, кладову, балкон лишити у спільному сумісному користуванні співвласників, зобовязати [PERSON] видати їй ключі від вхідних дверей квартири й не створювати перешкод у користуванні, у тому числі вселенні та проживанні (а.с. 2, 20-21). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовну заяву підтримали з викладених в ній підстав. Під час судового розгляду, позивач уточнила, що просить виділити їй в користування кімнату площею 11,4 кв.м, а саме відповідно до запропонованого експертом [PERSON] першого варіанту користування квартирою, з урахуванням запропонованих переобладнань. Також не заперечувала би проти виділення їй в користування кімнати площею в 15,4 кв. м відповідно до другого запропонованого експертом [PERSON] варіанту користування квартирою з урахуванням проведення переобладнань. Визначити варіант виділення цієї кімнати без переобладнання, тобто за можливості потрапляти до кімнати через кімнату площею 15,4 кв.м, що пропонується [PERSON] не пропонувала. Категорично заперечувала проти виділення їй в користування ізольованої кімнати площею 8,2 кв.м, оскільки це буде суттєвим відхиленням від її частки. Інших варіантів встановлення порядку користування спірною квартирою не запропонувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник позовну заяву не визнали в повному обсязі з викладених в письмових запереченнях підстав (а.с. 30-31). Відповідач [PERSON] додатково пояснив суду, що він категорично не згоден із запропонованим у позові варіантом користування квартирою, за якого його кімната залишиться прохідною, та [PERSON] з якою в нього склалися тривалі неприязні стосунки буде проходити через його кімнату, а він як особа похилого віку не зможе забезпечити собі спокійне існування у виділеній кімнаті. Категорично не погодився з встановленням одного з двох запропонованих експертом [PERSON] варіантів користування квартирою, оскільки за будь-якого з них пропонується зробити прохідною кімнату для його онуки [PERSON], а вона має малолітню дитину [INFO], у звязку з чим не може проживати в прохідній кімнаті. Крім того, категорично заперечував проти проведення будь-яких переобладнань та перепланувань квартири. В той же час не заперечував проти визначення порядку користування квартирою відповідно до запропонованого експертом [PERSON] варіанту, за якого йому та [PERSON] можуть бути виділені в користування кімнати площею 11,4 кв.м та 15,4 кв.м, а позивачу [PERSON] виділяється для користування окрема ізольована кімната в квартирі площею 8,2 кв.м. Відповідач [PERSON] додатково пояснила суду, що вона категорично заперечує проти обох запропонованих експертом [PERSON] варіантів користування квартирою, оскільки в обох випадках пропонується переобладнати квартиру та виділити їй в користування прохідну кімнату. В той же час вона має малолітню дитину [PERSON], [INFO], чоловіка та виділення їй з малолітньою дитиною в користування прохідної кімнати буде порушувати її права. Крім того категорично заперечувала проти проведення переобладнань або перепланувань в квартирі. В той же час не заперечувала проти визначення порядку користування квартирою відповідно до запропонованого експертом [PERSON] варіанту, за якого їй та [PERSON] можуть бути виділені в користування кімнати площею 11,4 кв.м та 15,4 кв.м, а позивачу [PERSON] пропонується окрема ізольована кімната площею 8,2 кв.м. Суд, заслухавши показання сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд встановив, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.02.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], визначено, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/3, частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/3, частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/3 (а.с. 25-26). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2015 року, спадщина за померлою [PERSON] складалась з: 4/9 часток квартири № 10 загальною площею 49,8 кв.м в будинку № 30 по вул. Б.Хмельницького в м. Полтаві. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на 10/27 часток квартири, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на 2/27 частки квартири (а.с.3-5, 53). Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 24.04.2015 року спадщина за померлим [PERSON] складалась з: 1/3 частини квартири № 10 загальною площею 49,8 кв.м в будинку № 30 по вул. Б.Хмельницького в м. Полтаві. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку квартири, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку квартири (а.с.50-52). Таким чином, судом встановлено, що розмір часток співвласників у спірній квартирі складає: [PERSON] 14/27 часток, [PERSON] 10/27 часток, [PERSON] 3/27 частки. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.ч. 1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як розяснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що спірна квартира загальною площею 49,8 кв.м, житловою площею 35 кв.м, складається з трьох кімнат: 15,4 кв.м, 11,4 кв.м та 8,2 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 6-7), та відсутність перепланувань не оспорюється самими сторонами. З матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено, що фактично квартирою користується для проживання відповідач [PERSON] При цьому позивач [PERSON] посилаючись на відсутність іншого житла для проживання, з 31.07.1991 року зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 8), та фактично проживає там, зазначаючи в позовній заяві та при встановленні судом особи позивача саме цю адресу проживання (а.с. 2, 9, 20). З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та іншими співвласниками спірної квартири не досягнута згода щодо визначення порядку користування. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 11/03/16 від 10.03.2016 року планувальне рішення квартири на час проведення експертизи, відповідає даним, зазначеним у техпаспорті БТІ, який є у матеріалах справи. Запропоновано 2 варіанти порядку користування квартирою, а саме: для обох варіантів експертом запропоновано зробити ізольованою найбільшу кімнату «3» площею 15,4 кв.м. для чого демонтувати дверний блок та закласти дверний проріз в міжкімнатній перегородці між кімнатою «3» та кімнатою «4» площею 11,4 кв.м., улаштувати дверний проріз та встановити дверний блок в міжкімнатній перегородці між кімнатами «4» та «5» (а.с. 70). З урахуванням проведених перепланувань, згідно першого варіанту порядку користування: [PERSON] пропонується виділити кімнату «4» площею 11,4 кв.м., що на 2,45 кв.м. менше ніж їй положено, [PERSON] кімнату «3» площею 15,4 кв.м., що на 3,52 кв.м менше ніж йому положено, [PERSON] кімнату «5» площею 8,2 кв.м., що на 5,97 кв. м більше ніж їй положено. За другим варіантом: [PERSON] пропонується виділити кімнату «3» площею 15,4 кв.м., що на 3,86 кв.м. більше ніж їй положено, [PERSON] - кімнату «4», що на 9,82 кв.м. менше ніж йому положено, [PERSON] кімнату «5» площею 8,2 кв.м., що на 5,97 кв. м більше ніж їй положено (а.с. 67-77). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] зазначений висновок експертизи підтримав. Суд враховує, що обидва запропоновані варіанти передбачають здійснення переобладнань та перепланувань в квартирі шляхом демонтування дверного блоку та закладення дверного прорізу, а також встановлення дверного блоку в іншому місці квартири. З урахуванням того, що між співвласниками не досягнуто в цій частині згоди, відповідачі [PERSON] та [PERSON] категорично заперечують проти проведення будь-яких перепланувань в квартирі, визначення судом одного з запропонованих варіантів користування неможливе. Крім того, згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За таких обставин суд враховує категоричну незгоду між співвласниками щодо запропонованих порядків користування квартирою, а також те, що обидва запропоновані варіанти містять суттєве відхилення від часток кожного з співвласників в спірній квартирі, що не відповідає вимогам ч.3 ст. 358 ЦК України. Окрім цього, сторонами, зокрема позивачем не оспорювався той факт, що відповідач [PERSON], має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З урахуванням цього виділення [PERSON] в користування прохідної кімнати площею 8,2 кв.м. є неможливим, оскільки це не відповідає нормам житлового законодавства, порушує права та законні інтереси інших співвласників спірної квартири, яким є відповідач по справі [PERSON] та її малолітня дитина, в даному випадку при виділенні позивачу ізольованої жилої кімнати, а відповідачу разом з її дитиною прохідної жилої кімнати, які повязані спільних входом, тобто одна з них (8,2 кв.м) є прохідною, ущемляються житлові права відповідача [PERSON], а також гарантовані ст. 18 Закону України «Про захист дитинства» права дитини, оскільки такий порядок користування житловими кімнатами унеможливить окреме проживання як відповідача так і її малолітньої дитини. З урахуванням викладеного, судом не може бути визначений жоден з запропонованих у висновку будівельно-технічної експертизи № 11/03/16 від 10.03.2016 року варіантів порядку користування спірною квартирою. Згідно висновку додаткової судово-будівельної експертизи № 32 від 18.05.2016 року запропонований ще один варіант порядку користування спірною квартирою з відступом від ідеальних часток, а саме: пропонується виділити в користування [PERSON] та [PERSON] дві кімнати «3» площею 15,4 кв.м. (прохідну) та «4» площею 11,4 кв.м. (ізольовану), що на 6,37 кв.м. більше ніж потрібно, а [PERSON] пропонується виділити кімнату «5» площею 8,2 кв.м (ізольовану), що на 6,37 кв.м менше ніж потрібно (а.с. 104-108). При цьому позивач [PERSON] категорично заперечувала проти його встановлення, оскільки в такому випадку суттєво порушуються її права як власника, вона позбавляється права користування 6,37 кв.м житлової площі, що їй належить, а досягати домовленості з відповідачами щодо умов користування її площею вона не бажає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] погодились на визначення такого порядку користування квартирою, оскільки у них між собою добрі стосунки та в них не буде конфліктів з приводу користування двома суміжними кімнатами, а позивач [PERSON] зможе проживати в окремій ізольованій кімнаті, не зазначаючи в цьому перешкод. Разом з тим, незважаючи на фактичне визнання відповідачами позову у випадку затвердження судом вказаного порядку користування спірною квартирою, цей варіант також не може бути визначений та встановлений судом, оскільки з урахуванням категоричних заперечень позивача та суттєвого відхилення від ідеальних часток на користь відповідачів, він призведе до порушення прав позивача [PERSON] як співвласника на користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності. Також у висновку додаткової судово-будівельної експертизи № 32 від 18.05.2016 року міститься висновок про те, що враховуючи обємно-планувальне рішення трьохкімнатної квартири № 10, яка розташована на третьому поверсі, в пятиповерховому житловому будинку № 30 по вул. Б.Хмельницького у м. Полтаві (відсутність ізольованих кімнат) з технічної точки зору неможливо визначити порядок користування квартирою між трьома співвласниками: 14/27 частка [PERSON], 10/27 частка [PERSON], 3/27 частка [PERSON] (а.с. 106 об.). Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] вказаний висновок експертизи підтримала, уточнила, що надаючи відповідь на друге питання посилалась на відсутність у квартирі трьох ізольованих кімнат. На підставі викладеного, неможливості затвердження судом жодного із запропонованих варіантів визначення порядку користування спірною квартирою, з урахуванням неприязних відносин між сторонами, суттєвого відхилення від ідеальних часток та категоричної незгоди між співвласниками щодо кожного із запропонованих варіантів, а також наявності експертного висновку № 32 від 18.05.2016 року про неможливість з технічної точки зору визначити порядок користування квартирою між трьома співвласниками, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом зобовязання відповідача [PERSON] видати їй ключі від вхідних дверей та не створювати їй перешкод в користуванні квартирою, у тому числі вселенні та проживанні, суд виходить з наступного. Згідно долученого до позову акту, 10.01.2016 року мав місце випадок, коли позивач [PERSON] з комісією у складі трьох чоловік прийшла до спірної квартири, а відповідач [PERSON] сказав, що не пустить її в квартиру. З урахуванням визнання відповідачами, що такий факт мав місце, суд вважає його встановленим на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України. Суд звертає увагу на те, що вказаний акт складений 10.01.2016 року тобто майже через місяць після предявлення позивачем позову до суду, який був поданий 16.12.2015 року, та що цей випадок є поодиноким. Жодних доказів звернення з боку позивача до відповідних правоохоронних органів з цього приводу позивачем також не надано. Крім того, згідно змісту висновку експерта № 32 від 18.05.2016 року (а.с. 104 об.), що не оспорювала в судовому засіданні сама позивач, обстеження спірної квартири 13.05.2016 року проводилось в присутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], що спростовує доводи позивача про те, що [PERSON] чинить їй перешкоди та не впускає її як співвласника до спірної квартири. Крім того, позиція самих відповідачів, зокрема [PERSON], який не заперечував проти виділення позивачу [PERSON] в користування окремої ізольованої кімнати площею 8,2 кв.м. згідно запропонованого експертом варіанту, який не передбачає перепланувань квартири, свідчить про відсутність спору щодо перешкод в користуванні спірною квартирою, за наявності спору між сторонами про встановлення порядку користування та виділення конкретних кімнат в спірній квартирі для проживання їх родин. Також позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували відсутність в неї власного комплекту ключів від квартири, або заміни відповідачем [PERSON] дверного замку та ненадання ключів від нього позивачеві. Таким чином, судом встановлено, що позивач не надала суду жодних достовірних доказів наявності в неї перешкод в користуванні спірною квартирою. Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі позивачу, під час розгляду справи було розяснено їх права та обовязки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується записом судового засідання. Разом з тим, позивач та її представник в судовому засіданні заявили, що ніяких інших клопотань та доказів позовних вимог вони не мають, та не заперечували проти закінчення дослідження доказів. Таким чином, в судовому засіданні позивач не подала суду жодних доказів про наявність перешкод з боку відповідача [PERSON] до її вселення до квартири та наявності перешкод в користуванні житлом в квартирі, а лише навела єдиний випадок щодо ненадання відповідачем доступу до квартири майже через місяць після подачі до суду позовної заяви 10.01.2016 року, не довівши того, що цей доступ їй був потрібен для вселення та користування житлом. За таких обставин на теперішній час позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує, що відмова у теперішньому позові не порушує законних прав позивачки, оскільки така відмова не перешкоджає їй за наявності відповідних підстав звернутися до суду у встановленому порядку із обґрунтованим позовом. На підставі викладеного, ч.2 ст.331 ЦК України,

Outcome: dismissed