Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача,\~відповідно до якого просить стягнути з ТОВ «ВД«Бліц-Інформ»\~на її користь заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 20\~208 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 23.08.2018 по день ухвалення судового рішення. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період з 01.08.2017 по 22.08.2018 вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ВД«Бліц-Інформ» - займала посаду\~ начальника відділу передплати в м.Маріуполі дирекції збуту, а в подальшому призначена начальником регіонального відділення у м.Маріуполі. 22.08.2018 позивач звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Станом\~ на день звільнення [PERSON] роботодавцем не була виплачена заробітна плата за період з травня 2018 по серпень 2018 року, у розмірі 20\~208 грн. У звязку із викладеним, позивач\~звернулась до керівництва відповідача, але отримала лише довідку про заробіток, відомості за якою узгоджуються з Індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, надані Маріупольським ОУПФУ Донецької області. З метою отримання інформації про розмір заборгованості з невиплаченої заробітної плати при звільненні, а також довідки про розмір середнього заробітку та розміру компенсації за невикористану відпустку, було спрямовано адвокатський запит, який повернутий поштовою організацією за закінченням часу зберігання через неможливість вручення відповідачу. До теперішнього часу, ТОВ «ВД«Бліц-Інформ» належні до виплати суми [PERSON] не сплачені. Враховуючи\~ вказані обставини, [PERSON] за первинними позовними вимогами розраховувала середній заробіток за час затримки розрахунку з 22.08.2018 по дату звернення до суду (жовтень 2018 року) у розмірі 10\~990 грн., з розрахунку, що розмір середньоденного заробітку [PERSON] складає 261,67 грн., відповідно до доданого позивачкою розрахунку. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23.10.2018 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. 24.10.2018 позивач надала до суду клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Ухвалами Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.10.2018 та 26.10.2018 задоволено клопотання позивача, звільнено від сплати судового збору за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову, витребувано відомості з метою забезпечення позову, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. 21.11.2018 представник позивач надав до суду уточнену позовну заяву в частині розміру заборгованості із заробітної плати, в якій зазначив, що заборгованість відповідача по заробітній платі складає 16\~000,81 грн., що підтверджується виписками з карткового рахунку. Крім цього, уточнив середній заробіток за час затримки розрахунку та навів розрахунок розміру середнього заробітку станом на 21.11.2018, просив стягнути середній заробіток по день ухвалення судового рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.12.2018 вжито заходів забезпечення позову, накладено арешт на грошові кошти відповідача на банківських рахунках в межах заявлених позовних вимог. Позивач та представник позивача у судове засідання не зявились, представник позивача надав до суду заяву про розгляд цивільної справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву суду не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ВД«Бліц-Інформ», та 22.08.2018 була звільнена за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-ІІ № 5780587 заповненої на імя [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що згідно довідки № 87 від 30.08.2018 виданої ТОВ «ВД «Бліц-Інформ» їй була нарахована для виплати заробітна плата за період з 01.01.2018 по 22.08.2018 в розмірі 37\~180,30 грн. Разом з цим, згідно виписки за картковим рахунком клієнта за період 10.01.2018 року по 10.07.2018, позивачу було зараховано на картковий рахунок грошові кошти в сумі 21\~179,49 грн., у звязку із чим, різниця між нарахованою та фактично виплаченою заробітною платою складає 16\~000,81 грн., яка на думку представника позивача підлягає стягненню на її користь, в якості заборгованості по заробітній платі. З такою позицією позивача та її представника неможливо погодитись виходячи з наступного. Згідно виписки за картковим рахунком клієнта, інформація надана за період 10.01.2018 по 10.07.2018. Разом з цим, згідно цієї ж виписки, мали місце зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї до 10 числа місяця, а саме 07.02.2018, що може свідчити про можливість зарахування заробітної плати в січні місяці в період до 10.01.2018. Крім цього, в зазначеній виписці не зазначено джерело походження зарахувань, та зазначені зарахування за періодами сплати на протязі місяця не узгоджуються з відомостями, зазначеними в довідці № 87 від 30.08.2018, виданої ТОВ «ВД «Бліц-Інформ» щодо розміру нарахованої заробітної плати, та індивідуальними відомостями про застраховану особу Форми ОК-5 Маріупольського ОУПФУ Донецької області щодо розмірів суми заробітку для нарахування пенсії. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, оскільки відомості, зазначені у виписці за картковим рахунком клієнта, не узгоджуються з іншими матеріалами справи, не охоплюють весь період, в підтвердження якого вона надана, та у ній не зазначено джерело походження грошових коштів, суд вважає необхідним визнати зазначений доказ недостовірним та недостатнім, та не бере його до уваги при вирішенні справи. Надаючи оцінку довідці №87 від 30.08.2018, виданої ТОВ «ВД «Бліц-Інформ» щодо розміру нарахованої позивачу заробітної плати, суд виходить з наступного. Згідно відомостей зазначеної довідки, позивачу нараховано сукупний дохід за липень 2018 року у сумі 7\~287,57 грн., та за серпень 2018 року у сумі 6\~810,07 грн. Разом з цим, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5 Маріупольського ОУПФУ Донецької області, позивачу за липень 2018 року нараховано суму заробітної плати для нарахування пенсії в сумі 5117,74 грн., та за серпень 2018 року в сумі 6267,61 грн. Разом з цим, відомості щодо включення нарахованих сум за період липень-серпень 2018 року для обчислення пенсії, відсутні, що може свідчити про не сплату відповідачем обовязкових зборів та податків з цих сум, та відповідно не виплати суми заробітної плати позивачу за цей період. Крім цього, згідно зазначених відомостей позивачу було нараховано та сплачено суму заробітку за період травень-червень 2018 року, що спростовує його доводи в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, щодо не здійснення виплати заробітної плати за цей період. За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. У звязку із викладеним, суд вважає доведеними та такими, що підлягаю задоволенні, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період липень-серпень 2018 року, в сумі 11\~385,35 грн. з відповідним утриманням податків та інших обовязкових платежів. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного. Позивач в позовній заяві наводить розрахунок середньоденної заробітної плати, яка складає 261,67 грн. на день, та яка розрахована виходячи з розміру заробітної плати за червень 2018 року в сумі 4700,29 грн. та липень 2018 року в сумі 6289,61 грн. Суд не погоджується та таким розрахунком середньоденної заробітної плати позивача виходячи з наступного. При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку застосовується положення п. п. 1, 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, [PERSON] звільнена 22 серпня 2018 року, відповідно до відомостей Пенсійного фонду України за липень та серпень 2018 року не відбулося жодних відрахувань із заробітної плати, тому середня заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з виплати за попередні два місяці роботи, тобто за червень та травень 2018 року. Згідно довідки № 87 від 30.08.2018, виданої ТОВ «ВД «Бліц-Інформ» щодо розміру нарахованої заробітної плати, та індивідуальним відомостям про застраховану особу Форми ОК-5 Маріупольського ОУПФУ Донецької області щодо розмірів суми заробітку для нарахування пенсії, розмір заробітної плати позивача за червень 2018 року 4 700,29 грн., кількість робочих днів 20 днів, та за травень 2018 року 3 630,37 грн., кількість робочих днів 20 днів. Отже середньоденний заробіток позивача складає 4\~700,29 грн. + 3\~630,37 грн. / 40 робочих днів = 208,27 грн. За період з 22 жовтня 2018 року по 01 лютого 2019 року (день ухвалення рішення суду) було 113 робочих днів, тому 113 робочих днів помножених на 208 грн. 27 коп. становитиме 23 534 грн. 51 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Положення ст. 117 КЗпП України є відповідальністю роботодавця за порушення строків виплати заробітної плати працівнику при звільненні. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Установлені судом обставини у даній справі дають підстави для висновку, що в порушення статті 116 КЗпП України розрахунок з [PERSON] не здійснено у день її звільнення та не проведено його і на день розгляду справи судом, у звязку із чим, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягнення середній заробіток з моменту звільнення по день ухвалення судового рішення в сумі 23 534 грн. 51 коп. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати. Крім цього, ухвалою суду позивача було звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та заяви про забезпечення позову. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та судовий збір за заявою про забезпечення позову. Позивачем заявлялись позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 16000,81 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 261,67 грн. за період з дня звернення до суду до ухвалення судом рішення, тобто на суму 29 568,71 (113 робочих днів х 261,67 грн. = 29 568,71 грн.), а всього на суму 45 569,52 грн. Виходячи з розміру позовних вимог, судовий збір за позовними вимогами майнового характеру, предявленими фізичною особою, складає 704,80 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги, які підлягають задоволенню: 34\~919,86 грн. *100% : 45\~569,52 грн. ціни позову = 76,63 %), тобто 76,63 % від ціни позову (76,63 % *704,80 грн. :100%), що складає 540,09 грн. Крім цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за заявою про забезпечення позову в сумі 352,40 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з заробітної плати за липень 2018 року в сумі 5117,74 грн., з відповідним утриманням податків та інших обовязкових платежів. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, п. п. 1, 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100,

Outcome: partial