Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що він є власником земельної ділянки №27 в с/т «Дніпро-2», Дніпровського району, Дніпропетровської області на якому розташований садовий будинок, на який, у свою чергу, 08.05.2007року Державним нотаріальним архівом було помилково здійснено відповідні записи у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна присвоєно реєстраційні номери обтяжень, у звязку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання надав письмову заяву у якій повністю підтримав предявлений позов та просив його вимоги задовольнити у повному обсязі та справу розглянути без їх участі. Представники інших учасників справи також надали заяву про можливий розгляд справи без їх участі та ухвалення рішення на розсуд суду у відповідності до вимог чинного законодавства, а також надали відповідні письмові відгуки на позов. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що починаючи з 1974 до 26.02.1997 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON], який в подальшому, 26 лютого 1997 року наш шлюб було розірвано. У час перебування у шлюбі, сторони придбали майно, яке потім поділили у добровільному порядку, за результатами якого за позивачем залишилася земельна ділянка в Садовому Товаристві «Дніпро-2», що знаходиться на території Новоалександрівської сільської ради Дніпропетровської області. Проте, як встановлено судом, що колишня дружина позивача зверталася до Красногвардійського районного суду з позовом про розподіл майна, в порядку якого були вжиті заходи забезпечення позову та вчасності накладено арешт на вказаний садовий будинок. Разом з тим, судом встановлено, що відповідною угодою від 22.03.1996 року спір між ними було вирішено у добровільному порядку, зокрема нотаріально засвідченою заявою [PERSON] від 11.02.2004 року підтверджено, що позивач сплатив дружині 1600,00 дол. США, та спір між ними вирішено і дружина не мала до нього претензій. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягу з єдиного реєстру заборон від 18.09.2017 року вбачається, що Ухвалою Красногвардійського районного суду від 12.11.1996 року, в порядку забезпечення позову було заборонено проводити дії по відчуження майна, в часності садового будинку, що знаходиться в СТ «Дніпро-2», діл. №27. Після чого, 08.05.2007 року Державним нотаріальним архівом було здійснено відповідні записи у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та присвоєно реєстраційні номери обтяження № 4922497. У свою чергу позивач звернувся з відповідною заявою до Красногвардійського районного суду про скасування арешту. Відповідною ухвалою Красногвардіського районного суду від 31 травня 2018 року було скасовано заходи забезпечення позову, однак в частині скасування заборони на садовий будинок в СТ «Дніпро-2» діл. №27 відмовлено та рекомендовано звернутися до суду у порядку загального позовного провадження. Таким чином, наявність арешту на нерухомому майні позивача, перешкоджає йому, як власнику майна вільно володіти та розпоряджатися ним на власний розсуд, а тому, з метою захисту свого порушеного права, він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито з повідомленням сторін та призначене підготовче судове засідання для розгляду справи. Так, Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз'яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз'яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2\~ст. 321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Крім того, згідно положень ст. 317. Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно положень ч.1ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Разом з тим статтею 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Як встановлено судом, позивач має намір розпорядитися належним йому правом, а саме продати садовий будинок, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити, таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, а саме шляхом зняття арешту з майна, у звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги повністю .

Outcome: approved