Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 17 липня 2010 року сторони уклали шлюб. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що причиною розпаду сім`ї є те, що шлюб носить формальний характер. У сторін різні інтереси та погляди на сімейне життя. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, у зв`язку з чим просила розірвати шлюб, дітей залишити на проживання з нею. 09.12.2019 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.01.2020 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала. А також вказала, що на даний час діти проживають з нею, жодних перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми вона не здійснює. Відповідач в судовому засіданні 10.01.2020 року подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, скористатися правом на правову допомогу, надати строк для надання письмового відзиву. 21.02.2020 року подано заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із терміновим відрядженням. 23.03.2020 року подано заяву про відкладення розгляду у зв`язку із запровадженням карантину. В судовому засіданні 06.10.2020 року відповідач позов визнав частково в частині розірвання шлюбу, щодо вимоги залишити дітей на проживання з позивачкою заперечив, оскільки вважає, що позивач не може виховувати дітей через свою поведінку, а також зазначив, що пропонував позивачці добровільно в нотаріальному порядку врегулювати питання спільного виховання дітей із визначенням часу та умов перебування дітей як в батька, так і в матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17.07.2010 року (а.с.5), сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2010 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 926. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стать, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст.6 Декларації прав дитини визначає, що малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації. Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх фактично припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з матір`ю [PERSON] . В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 113, 115, 141, 157 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved