Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, в якому зазначила, що з 1968 року вона разом з [PERSON] проживала в [INFO]. З серпня 1990 року разом з позивачем та [PERSON] проживала [PERSON] Розпорядженням виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів №14/120-р від 01 вересня 1994 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. 28 січня 1999 року померла [PERSON], будь-яких спадкоємців в неї не залишилось, а тому зазначена частка в розмірі 1/3 частки в квартирі [ADDRESS] не має власника. Позивач зазначає, що на сьогоднішній час вона продовжує проживати в зазначеній квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном (часткою) більше десяти років, а саме 17 років. Постійно сплачує комунальні послуги, робить невід'ємні поліпшення в квартирі, здійснює поточні ремонти, має на руках оригінал документа, що підтверджує право власності на зазначену квартиру, що додатково підтверджує факт добросовісного та відкритого володіння часткою в нерухомому майні. Просить суд визнати за [PERSON], [INFO], право власності за набувальною давністю на 1/3 частки в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги на підставах, зазначених в позові. Відповідач [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, заяв, клопотань суду не надала. Представник відповідача - Запорізької міської ради, в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та письмові заперечення, в яких просила в задоволення позовних вимог [PERSON] відмовити у звязку з відсутністю належних доказів, які б свідчили про безперервне володіння спірною квартирою. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та інші докази, які є у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 127183, [PERSON] померла 28 січня 1999 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про право власності на житло № 4370 від 01.09.1994 року, виданого на підставі розпорядження виконавчого комітету Комунарської районної [PERSON] народних депутатів №14/120-р від 01 вересня 1994 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на зазначену квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Згідно копії паспорту, [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі з 30.12.1988 року по 22.09.2012 року (а.с.15-16). Згідно матеріалів цивільної справи, [PERSON] є онукою [PERSON] (а.с.11). За листом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 17.12.2016 року № 3509/-0-16, після померлої 28 січня 1999 року [PERSON] в держнотконторі спадкова справа не заводилась. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони є друзями [PERSON] та пояснили, що остання постійно проживала в спірній квартирі разом зі своєю бабусею [PERSON] та донькою Крістіною. Після смерті бабусі позивач утримувала спірну квартиру, робила в ній ремонт. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Будь-яких інших доказів на підтвердження добросовісності заволодіння спірним нерухомим майном позивачем надано не було. Відмовляючи у задоволенні позову суд враховує наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Проте, до позовної заяви надано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, співвласниками якої є позивач та померла [PERSON] Отже, позивач є законним володільцем частки квартири, завжди знала, що іншим співвласником квартири була [PERSON] Будь-яких інших доказів на підтвердження добросовісності заволодіння спірним нерухомим майном позивачем надано не було.

Outcome: dismissed