Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач\~ звернулась\~ з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.03.2018 року, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1762 грн. щомісячно та до досягнення дитиною 23-х років; стягнути з відповідача в повному обсязі кошти (аліменти) за минулий час в період з лютого 2015 року по січень 2018 року в сумі 53012 (пятдесят три тисячі дванадцять) грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком [PERSON], який є повнолітнім, навчається в Національному медичному університеті імені [PERSON] на бюджетних заходах. Відповідач офіційно працює та одержує заробітну плату, у зв'язку з чим має змогу утримувати свою дитину. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона позов підтримала частково, та відмовляється від вимоги про стягнення 18000 грн. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, \~судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 41) Згідно копії довідки № 120/6-204 від 08.02.20148 року, [PERSON], є студентом 6 курсу 10 групи медичного факультету № 1 Національного медичного університету імені [PERSON], навчається на денній формі навчання, на бюджетних засадах, з терміном навчання до 26.06.2018 року (а.с. 7). Відповідач є батьком дитини, від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку ухиляється, працює, матеріально забезпечений, інших утримувачів немає. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст.\~27\~Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989\~p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення\~Сімейного кодексу України\~регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання та якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Оскільки позивач [PERSON] не надала доказів на те, що з відповідача стягувались аліменти за минулий час позивачем не надано (виконавчий лист та/або судовий наказ), у позовній вимозі про стягнення з відповідача аліменти на минулий час в період з лютого 2015 року по січень 2018 року в сумі 53012 (пятдесят три тисячі дванадцять) грн. необхідно відмовити. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно до вимог\~ст. 182 СК України\~- при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення; ч.1\~ст. 199 СК України\~- якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу;\~ст. 200 СК України\~- суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 СК України; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати в розмірі 640 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.\~\~

Outcome: partial