Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Інші спадкоємці (дочка) відмовилась від прийняття спадщини. Позивач зверталась до нотаріальної контори з заявою на отримання спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину: ? [ADDRESS], було відмовлено, оскільки відсутнє визначення часток на кватиру. Тому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на ? [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшли письмові пояснення по справі, справу просить слухати у відсутність представника. Третя особа в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надійшла заява в якій просить слухати у відсутність представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON]. (а.с.14) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: ? частину [ADDRESS].(а.с.9,15) Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є: [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13) та копією спадкової справи. Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь сестри (а.с.16). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у договорі купівлі-продажу спірної квартири не визначена частка майна. (а.с.8) Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 26 грудня 1995 року, власниками [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] (а.с.9,15). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved