Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина- [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 16.08.2014 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами на разі не розірвано. Дитина проживає разом з позивачем. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини несе позивач самостійно. Протягом останього року відповідач не піклується про свою сім`ю. Фінансово її ніяк не підтримує та не хоче добровільно надавати відповідне забезпечення сину. Враховуючи, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання сина, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Зважаючи на вищезазначені обставини, позивачу не вдалося домовитися з відповідачем про його участь у матеріальному забезпечені дитини, а тому іншого способу вирішення питання матеріального утримування дитини, окрім звернення до суду позивач не бачить. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.04.2021 відкрито провадження у справі розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву (а.с. 34), в якій просить проводити судовий розгляд справи у її відсутність . Зі змісту заяви убачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечує (а.с.35). Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 16 серпня 2014 року сторони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва шлюб (а.с. 4). За час перебування у шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Позивач у позовній заяві вказує, що усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини несе позивач самостійно. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , суд враховує вік, стан здоров`я дитини, та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. Перебування на утриманні відповідача, крім спільного сина із позивачем, інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних осіб - судом не встановлено. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даним позовом відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved