Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ АТ «Банк «Фінанси та кредит», в якому просила стягнути з відповідача банківський вклад у розмірі 283 612,50 грн., з яких сума депозиту та відсотків 249 284,96 грн., індекс інфляції 22 934,22 грн., 3% річних 1 393,32 грн., моральна шкода 10 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.10.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі начальника відділення №18 Напрієнко М.А. та [PERSON] було укладено Договір №313731/29906/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий». Відповідно до п.1 Договору, «Банк» відкрив «Клієнту» депозитний рахунок [NUMBER] у банківському металі Золото, а «Клієнт» вніс на цей рахунок банківський метал загальною вагою 300,00 грам або 9,65 тройських унцій металу на строк з 14.10.2014 року по 14.04.2015 року. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що процентна ставка за вкладом становить 2,25% річних. Позивач зазначила, що у відповідності до п.2.5 Договору, неодноразово зверталася до відповідача із заявою про дострокове повернення банківського вкладу, проте відповідач не вчинив дій щодо повернення банківського вкладу згідно умов Договору. 20 квітня 2015 року, після закінчення строку дії Договору, позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу та нарахованих процентів, проте позивачу було сплачено лише частину нарахованих відсотків в сумі 2 282,85 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, проте надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечила. Представник відповідача у судове засідання не з'явився про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без здійснення фіксації судового процесу. З'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 14.10.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі начальника відділення №18 Напрієнко М.А. та [PERSON] було укладено Договір №313731/29906/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий». Відповідно до п.1 Договору, «Банк» відкрив «Клієнту» депозитний рахунок [NUMBER] у банківському металі Золото, а «Клієнт» вніс на цей рахунок банківський метал загальною вагою 300,00 грам або 9,65 тройських унцій металу на строк з 14.10.2014 року по 14.04.2015 року у порядку та на умовах, визначених у Договорі про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий». Пунктом 1.2 Договору передбачено, що процентна ставка за вкладом становить 2,25% річних. Відповідно п.2.3 Договору, повернення Вкладу та виплата нарахованих на нього процентів Клієнту здійснюється «Банком» у день закінчення строку, визначеного п.1.1 цього Договору. Якщо день повернення Вкладу та виплати процентів Клієнту припадає на вихідний, святковий, неробочій день, то повернення Вкладу та виплата процентів проводиться Банком на наступний перший робочий день. Відповідно до п.2.5 Договору, позивач має право на дострокове повернення вкладу. Розмір заборгованості відповідача підтверджено відповідним розрахунком. Суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок є досвідним, відповідає фактичним обставинам справи, будь-яких інших розрахунків заборгованості матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості є письмовим доказом, який іншими доказами не спростований. За вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами 1, 2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст.1066 ЦК України, банк не має права встановлювати не передбачені договором або законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст.1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відповідно до вимог ст.1074 ЦК України, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.п. 3,4 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст. 15, 16, 23, 611 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі, шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 із змінами від 25.05.2001 року №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні з'ясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх з тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Проте, позивачем не надано конкретних фактів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та не надано належних доказів. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, в розмірі 10 000 гривень, є необґрунтованими, оскільки між сторонами склалися договірні відносини, які регулюються зобов'язальним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди. Отже позовні вимоги в цій частині, не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь [PERSON] суму заборгованості на загальну суму 273 612,50 грн., з яких сума депозиту та відсотки 249 284,96 грн., індекс інфляції 22 934,22 грн., 3% річних 1 393,32 грн. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь Держави.

Outcome: partial