Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення, яким визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру № 2 на вул. Ніжинській у м. Львові, а саме за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі ? за кожним та визнати за нею право власності на ? частки цієї квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 30.04.2010р. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.04.2010р. померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно позивачу. На праві спільної сумісної власності разом з відповідачами спадкодавцю належала квартира № 2 на вул. Ніжинській у м. Львові. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не взмозі отримати свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що частка померлої у спільній сумісній власності не визначена і відповідачі, як інші співвласники відмовляються визначити частку померлої та крім цього, відмовляються надати будь-які документи щодо спадкового майна. За таких обставин не взмозі оформити свої спадкові права, та вимушена в судовому порядку визначити частку померлого, не відступаючи при цьому від принципу рівності. Через це, також просить визнати право власності на спірну частку у квартирі. Відповідачі надали суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначають, що визнання права власності в судовому порядку є винятковим способом захисту спадкових прав. Натомість, позивач не надала жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що визнання права власності в позасудовому порядку є неможливим, що свідчить про відсутність підстав для задоволення такої вимоги. Крім того, визнають, що спадкодавець мав частку у зазначеній квартирі, однак після її смерті за рахунок коштів відповідачів така квартира кардинально змінилась, в тому числі, змінилась її вартість за рахунок проведених ремонтних робіт. В судовому засіданні повноважний представник позивача [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги від 12.06.2017р. та ордеру на ведення справи серії ЛВ № 093654 позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Відповідачі, а також представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], повноваження якого підтверджуються договором про надання правової допомоги від 24.11.2017р. та ордером серії ЛВ № 069336 в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Однак зазначили, що у вирішенні питання про визначення частки майна в спільному сумісному майні покладаються на розсуд суду та просять врахувати, що вартість квартири, в тому числі вартість частки на яку претендує позивач збільшилась внаслідок їхніх грошових затрат. Представник третьої особи 4 ЛДНК в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 337, заведеної після смерті [PERSON], дослідивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Відповідно до засвідченої копії свідоцтва про право власності на квартиру від 25.02.2008р. (а.с.17 спадкової справи № 337)[ADDRESS] в будинку № 33 на вул. Ніжинській у м. Львові належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.4 спадкової справи № 337) [PERSON] померла 30.04.2010р. З заявою про прийняття спадщини позивач звернулась у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 01.06.2010р. (а.с.1 спадкової справи № 337). В подальшому, після укладення шлюбу, що стверджується копією відповідного свідоцтва (а.с.12) позивачем змінено прізвище на «Танєнкова». Як вбачається з копії заповіту від 16.02.2010р. (а.с.6), [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно з яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON], яка в подальшому 20.07.2012р., після укладення шлюбу змінила прізвище на «Стефанишин», а після розірвання цього шлюбу та укладення нового на «Танєнкова», що стверджується копіями відповідних свідоцтв та копією рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05.05.2015р. (а.с.9, 10-11, 12). Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В п. 12. Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). З огляду на те, що в судовому засіданні не здобуто доказів про існування домовленості між співвласниками про відступлення від засад рівності у праві спільної сумісної власності, а не вирішення питання про розмір частки [PERSON] створює перешкоди його спадкоємцю в оформлені спадкової маси, суд не вбачає перешкод для задоволення позовних вимог щодо визначення частки померлого на рівні 1/4, які до того ж, ґрунтуються на засадах рівності і жодним чином не обмежують права одних співвласників за рахунок інших. З метою захисту спадкових прав позивача суд ухвалює рішення про задоволення цієї вимоги. Крім того, оскільки у звязку з визначенням частки одного із співвласників правовий режим спільної сумісної власності трансформується у спільну часткову не змінюючи при цьому правового статусу обєкта нерухомого майна, враховуючи презумпцію рівності часток у праві спільної власності та відсутності доказів про існування домовленості між співвласниками про відступлення від засад рівності, такі ж розміри часток слід визначити за іншими співвласниками відповідачами у справі. Та обставина, що вартість майна істотно збільшилась внаслідок фінансових затрат відповідача висновків суду не змінює, оскільки домовленість співвласників про зміну розміру часток відсутня. Що стосується вимоги про визнання права власності на 1/4 частки цієї квартири, в її задоволення належить відмовити. Як розяснив Пленум ВСУ в п. 23 згаданої вище Постанови, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Оскільки в матеріалах спадкової справи відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, вимога про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом як така, що є передчасною не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.4). На підставі викладеного та

Outcome: partial