Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком її малолітньої дитини, яка проживає разом із нею, не утримує дитину та добровільно матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та заперечення на позовну заяву, згідно яких заперечив проти позову в частині визначеного розміру аліментів, вважаючи за доцільне стягнення з нього на користь відповідача аліментів в розмірі ? частині від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказав, що не проживає із позивачем лише з 07 січня 2015 року, коли остання забравши спільні грошові кошти переїхала на інше місце проживання. 06 лютого 2015 року та 06 березня 2015 року відповідач направив на адресу позивача грошові кошти в сумі по 550 грн. Просив врахувати сплату на утримання позивача аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони від шлюбу, укладеного 18 вересня 2013 року /а.с.3/ мають малолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO] /а.с.4/, який проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Вказана обставина визнана сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, не досягнуто, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність підтвердження матеріалами справи негативного стану здоров'я та матеріального становища дитини та сторін, наявності у сторін нерухомого майна, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання. Також суд враховує, що відповідач є працездатним, працює та має щомісячний дохід на підставі довідки № вих №1 від 19 лютого 2015 року, не надав суду доказ про наявність у нього інших осіб на утриманні. Статтями 183, 184 СК України встановлено можливість визначення розміру аліментів у частці від заробітку батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. При визначення часу, з якого необхідно присуджувати аліменти суд враховує дату звернення позивача до суду із відповідним позовом - 30 січня 2015 року та положення ст.79 СК України, якими передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Розглядаючи доводи відповідача щодо наявності рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яким з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд враховує не надання відповідачем належних доказів на підтвердження означеного факту та те, що за заявою самого-ж відповідача розмір визначених судом аліментів становить - 1/4 частина від заробітку. Перевіряючи доводи відповідача щодо перерахунку на користь позивача 550 грн. аліментів 06 лютого 2015 року та 550 грн. 06 березня 2015 року, суд доходить того, що надані відповідачем копії квитанцій не містять повної адреси та ініціалів адресата, внаслідок чого не можуть бути прийняті до уваги судом в якості належного та допустимого доказу у справі. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду , тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial