Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати п. 1.3. Загальних умов кредитування; Графік погашення; пункт «Курс обчислення» Основних умов кредитного договору № 50011571 від 24.01.2014 недійсними. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.01.2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50011571. Відповідно до розділу «Основні умови кредиту» кредитного договору цільовим призначенням кредиту є придбання автомобіля марки Seat, модель Leon, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1 798 куб. см., рік випуску 2013 р. Вважає, що оскільки згідно з умовами кредитного договору кредитодавець надав фізичній особі - споживачеві кошти на придбання автомобіля з метою задоволення особистих потреб, кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту. У зв'язку з чим, на правовідносини щодо укладання, дії та виконання кредитного договору поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів, зміст кредитного договору не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, зокрема, законодавству про захист прав споживачів. Посилається на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Також посилається на те, що відповідно положень Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, яке було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Наголошує на тому, що п. 1.3. Загальних умов кредитування суперечить вимогам чинного законодавства та є несправедливим, з огляду не те, що зазначені в них умови щодо корегування процентів за користування кредитом шляхом зарахування до їх складу курсової різниці, передбачають відмінні від зміни відсоткової ставки зміни у витратах за договором, суперечать п. 3 ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з чим, підлягають застосуванню положення про несправедливі умови договору, та є підстави для визнання його недійсним. Відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування розмір платежів визначено в еквіваленті до долара США, тобто встановлені умови, які прямо залежать від курсу іноземної валюти. Приписами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Графік погашення кредиту не відповідає вимогам закону, так відповідно до п.3.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Відповідачем же встановлено орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом за рік, проте платіжним періодом відповідно до графіку погашення кредиту є один календарний місяць. Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що є незаконним, оскільки позивачеві не надано інформації щодо сум погашення основного боргу і процентів за користування кредитом у тій валюті, в якій споживач повинен повертати кредитодавцеві грошові кошти. Таким чином, графік погашення кредиту не відповідає вимогам, встановленим НБУ, які є обов'язковими до виконання, що суперечить принципу добросовісності, зумовлює дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. У тексті кредитного договору не міститься жодного посилання на те, який саме курс обраного комерційного банку необхідно використовувати для здійснення розрахунків за кредитом, що суперечить вимогам законодавства про надання споживачеві інформації щодо умов обчислення розміру платежів у повному розмірі. Позивачеві не було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, що значно погіршує його становище по відношенню до відповідача, та продовжує діяти на даний час, що суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Пункт «Курс для обчислення» основних умов кредитного договору є таким, що суперечить вимогам законодавства, зумовлює дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача і це є підставою для визнання його недійсним та здійснення перерахунку розміру належних за позивача платежів за кожним періодом з моменту укладення кредитного договору. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В задоволення заяви представника відповідача про відшкодування судових витрат просила відмовити. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту, у розмірі, погодженому сторонами, була надана позивачу саме в гривні. При цьому, як в кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США. Згідно п. 1.3. Кредитного договору, сторони погодили, що кошти на повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. При цьому, у першому рядку графіку погашення чітко зазначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають сплаті за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у дол. США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування. В розділі «Основні умови кредиту» кредитного договору позивач та відповідач погодили, еквівалент суми кредиту в доларах США та визначили, що для обчислення еквіваленту застосовується курс встановлений ПАТ «Креді Агріколь Банк». Частина 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить прямої заборони застосування еквіваленту іноземної валюти у договорі споживчого кредитування при наданні кредиту у національній валюті. Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, які підписані позивачем, підтверджується, що відповідач належним чином ознайомив позивача про із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також про те, що позивач ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених позивачем. Разом з тим, звертає увагу на те, що валютні ризики, що можуть виникнути в наслідок виконання сторонами умов кредитного договору рівномірно розподіляються між сторонами, де коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної волюти, можливе як в сторону збільшення так і в сторону зменшення. Умови договору, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можуть бути визнані несправедливими за одночасної наявності таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. При укладення договору позивачем було дотримано принцип добросовісності, справедливості, пропорційності та розумності, а положення пунктів 1.3., 1.3.1. Загальних умов кредитування та кредитного договору в цілому відповідають зазначеним принципам та нормам законодавства України. Відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні. При цьому, розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. Коригування суми процентів внаслідок зміни обмінного курсу дол. США по відношенню до іноземної валюти відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача так і відповідача, і не має ознак несправедливості. Волевиявлення позивача щодо укладення кредитного договору було вільним, позивач за власної ініціативи звернувся до відповідача з проханням щодо надання кредиту, таким чином, кредитний договір було укладено між сторонами без застосування насильства, обману чи зловживання довірою. Умови кредитного договору не передбачають можливості змінювати умови договору на власний розсуд. Твердження позивача про те, що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін не відповідає дійсності, оскільки відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався надати позивачеві кредит у певній сумі, а позивач зобов'язався сплачувати грошові кошти відповідно до графіку погашення кредиту, а тому, з метою забезпечення виконання зобов'язань сторони погодили розділ 8 кредитного договору щодо відповідальності внаслідок невиконання умов кредитного договору. Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими позивач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням кредитного договору, отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов, які не передбачають можливості відповідача змінювати умови кредитного договору на власний розсуд. Таким чином, дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін відсутній. Графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору, відповідає вимога ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та містить детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача. При винесенні рішення просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Суд, вислухавши пояснення сторін, доводи викладені в обґрунтування вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що в задоволені позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин). Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 14 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 24 січня 2041 року між позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50011571 за умовами якого позивач отримав у відповідача кредит у сумі 213 199,94 грн., а також додатковий кредит в сумі 71 955,05 грн. на придбання автомобіля марки Seat, модель Leon, кузов № [NUMBER], об'ємом двигуна 1 798 куб.см., рік випуску 2013 р., зі сплатою за користування кредитом процентної змінної ставки у розмірі 7,50% на строк 60 місяців. За належне виконання позичальником умов кредитного договору перед кредитором поручився [PERSON], який взяв на себе зобов'язання відповідати перед ТОВ «Порше Мобіліті» як солідарний із позичальником боржник. Сторонами не оспорюється, що кредит виданий та витрачений за цільовим призначенням - на придбання авто. Згідно графіку погашення кредиту усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. За п. 1.3.1. Загальних умов, розмір платежів, що підлягає сплаті позичальником визначаються у еквіваленті іноземної валюті станом на робочий день, що передує виставленню рахунка. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно - правовим актом. Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору від 24 січня 2014 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту. Крім того, відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, підпис позивача підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, що надано позивачу вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання розміру платежів, які необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (правова позиція Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником відповідача до суду подано заяву, відповідно до якої просить вирішити питання про відшкодування судових витрат та стягнути з позивача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати в розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження чого посилається на: Договір про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 р.; Додаткову угоду № 8 від 09.01.2013 р. до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 р.; Заявка № 686 від 10.10.2016 р.; Рахунок-фактуру № 1290; Акт № 1291 до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 18.10.2016р.; платіжне доручення № 50010541 від 26.10.2016 р. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідачем не надано розрахунку витрачених фахівцем в галузі права нормо-годин, що виключає можливість перевірки судом, чи не перевищує заявлений розмір компенсації граничного розміру, встановленого в законі. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги відповідача про відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed