Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме 5/100 домоволодіння під №14 розташовану в м. Одеса по вулиці Адмірала Лазарева, 14. У підтвердження свої вимог позивач посилається на те, що 25.01.2008 року померла бабуся позивача [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 5/100 домоволодіння під №14 розташовану в м. Одеса по вулиці Адмірала Лазарева, 14. Позивач, як спадкоємець, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 27.04.2015 року їй було відмовлено про видачу свідоцтва про право на спадщину. Тому, позивач вимушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. Позивач у судовому засіданні участі не приймав, однак приймав участь представник, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Одеської міської Ради у судовому засідання участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а також не надав суду даних про неможливість прийняття участі у судовому засіданні з поважних причин, у звязку з чим суд вважає за можливе розгляд справи за його відсутністю, в сенсі ст. 169 ЦПК України. Також, суд враховує той факт, що немає необхідності заслуховувати думку відповідача, оскільки в матеріалах справи є всі необхідні докази для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Суд, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 20.12.1991 року помер [PERSON], який приходиться позивачу дідусем. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла 1/30 частина домоволодіння розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 14, які належали йому на підставі договору купівлі продажу від 13.02.1974 року, який посвідчений нотаріусом Пятої одеської нотаріальної контори. Після смерті свого чоловіка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав на спадщину його дружина [PERSON], яка приходиться позивачу бабусею. 25.01.2008 року [PERSON] померла. Мати позивачки, [PERSON] померла 12.06.2003 року, а батько [PERSON] помер 12.04.2005 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК країни внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В 2011 році позивачка звернулася до Пятої одеської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна померлої [PERSON], однак, постановою нотаріуса їй було відмовлено, оскільки [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] Відповідно до довідки №453838.93.15 від 23.03.2015 року про реєстрацію права власності 5/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 14, сумарна ідеальна частка співвласників не дорівнює одиниці. Так, ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності на спадкове майно, яке не було належним чином зареєстроване, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації. Крім того, суд враховує, що в Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). А в п. 6 цього ж Пленуму прописано, що «незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна». При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК країни внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.. Відповідно до\~\~ч. 1\~ст.\~\~16 ЦК України кожна\~особа\~має\~право звернутися\~\~до\~суду\~\~за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання права, в тому числі і права власності. Таким чином, на думку суду, у позивача достатньо правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved