Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №964. За час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Однак, протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Вже тривалий час кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб існує формально. Кожен із них окремо отримує доходи та здійснює витрати. Зазначає, що малолітню дитину сторін слід залишити проживати з нею, спір щодо цього з чоловіком відсутній. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливо з підстав наведених в позові, а тому просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач подав до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити, неповнолітню дитину [PERSON] залишити на проживання з нею. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, та просив суд їх задовольнити. Суд не приймає до уваги таку заяву, оскільки заява не була подана особисто відповідачем. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 23.07.2009 року сторони зареєстрували шлюб 23.07.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 964. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.05.2013 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Позивачем зазначається, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та після розірвання шлюбу залишається з нею на проживання. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved