Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.10.2009 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які на даний час малолітні. Причинами розірвання шлюбу є те, що вона з відповідачем з березня 2018 року разом не проживає, так як пішла проживати до своїх батьків по причині постійного безпричинного скандалу, непорозуміння один до одного. Вона неодноразово розходилася з відповідачем, але заради дітей вони мирилися. На даний час між ними нормального сімейного життя немає, збереження сімї неможливе, оскільки відповідач не бажає змінити свою поведінку. Просила шлюб розірвати, термін на примирення не давати, дітей залишити їй на виховання, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище та стягнути з відповідача витрати по справі. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася, однак на адресу суду надіслала заяву, в якій позов підтримала, посила його задовольнити та справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позов визнав, не заперечив проти його задоволення та просив справу розглянути у його відсутності. Згідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року (а.с. 4). У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які на даний час малолітні (а.с. 5, 6). Сімейне життя у сторін не склалося, через що виникають непорозуміння, сварки та скандали, протягом останніх місяців разом не проживають. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Гуменюк». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання малолітніх дітей визначити її місце проживання, а відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому\~вирішенні позову,\~враховуючи те,\~що відповідач\~визнав позов\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~ позивачу\~слід повернути\~50\~відсотків судового\~збору з\~державного бюджету,\~сплаченого при\~поданні позову,\~а саме\~352,40\~грн.,\~а решту\~понесених судових\~витрат в\~сумі 352,40\~грн.\~по сплаті\~судового збору\~(квитанція\~№ ПН158910 від 07.03.2018 року,\~а.с.\~1)\~слід стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача.\~Також з\~відповідача слід\~стягнути на\~користь позивача 700 грн. 00 коп. на відшкодування\~витрат понесених\~позивачем на\~професійну правничу\~допомогу (квитанція№ 007312 від 23.04.2018 року (а.с.\~10). На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved