Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл на виїзд доньки [PERSON] , [INFO] до країн Шенгенської зони та Чорногорії на відпочинок без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] на строк з 29.07.2019 р. по 01.09.2019 р. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов відповідач не надав. Представник третьої особи надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 28.04.2011 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с.6) Згідно довідки сімейного лікаря Войтович Л.А. малолітня [PERSON] часто хворіє простудними захворюваннями, перебуває на обліку з приводу хронічного тонзиліту та потруби оздоровлення. Як вбачається з матеріалів справи мати дитини має намір вивезти доньку тимчасово на період: з 29.07.2019 р. по 01.09.2019 р. до країн Шенгенської зони та Чорногорії , водночас батько дитини безпідставно згоди на виїзд не надає. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що бажання позивача вивезти дитину за кордон з метою туристичної подорожі не суперечить інтересам дитини, відповідає засадам сімейних правовідносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток та виховання. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved