Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив користування квартирою №3 у буд.205 по вул.Дружби Народів у м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач є рідним братом позивача по матері [PERSON], у власності якої перебувала двокімнатна квартира [ADDRESS]. Після хвороби матері позивач доглядала за нею. 07.11.1997 року [PERSON] померла. У вказаній квартирі залишився зареєстрованим відповідач, який став власником житла на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.11.1997 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. На підставі договору дарування від 04.05.2000р. відповідач подарував позивачу зазначену квартиру. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вони знайомі з позивачем та проживали разом в одному домі у м.Нижній Тагіл. На даний час він та позивач проживають у м.Харкові. [PERSON] приїзджає до позивача у гості. Зазначає, що відповідача або його речей у спірній квартирі не бачив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого 04.05.2000 року державним нотаріусом Першої Харківської ДНК [PERSON], за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з довідки КП «Жилком сервіс» (дільниця №15) №1686 від 24.07.2017 року за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] З заяв [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача зазначають, що [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], не мешкає та його не бачили. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] та праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підстави для збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, визначені ст. 71 Житлового кодексу України, відсутні. Статтею 72 Житлового кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає протягом більш ніж шести місяців. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved