Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Посилається на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05.02.2009 року у виконкомі Вишківської селищної ради Хустського району за а/з № 04. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні та вихованні. Причиною розірвання шлюбу є те, що останні роки сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, в результаті чого призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Сторони не могли дійти згоди у вирішенні сімейних питань, у сторін абсолютно різні погляди на життя. Просить строку на примирення не надавати, оскільки вони з відповідачем вичерпали всі можливості на примирення. Крім того, на утримання їх спільних дітей потрібні значні кошти, а відповідач не надає ніяких коштів на утримання дітей. На даний час позивач офіційно не працює, однак виїздить на сезонні роботи та отримує мінливий дохід, а тому в змозі надавати кошти на утримання дітей. Просить суд шлюб, укладений з відповідачем у виконкомі Вишківської селищної ради розірвати, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1500 грн. щомісяця на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, посилаючись на наведені в ньому обставини. Просить позов задоволити, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] та просить вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.02.2009 року у виконкомі Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області за а/з № 04. Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі. З пояснень позивача в судовому засіданні, встановлено, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння, вони фактично припинили спільне проживання. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сімї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обовязково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У звязку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.» З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Відповідач зобовязання по утриманню дітей належно не виконує, неповнолітніх дітей утримує позивач. При розгляді даної справи встановлено, що відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний, мінливий дохід, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який працездатний, працевлаштований неофіційно та отримує мінливий дохід, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1500 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище, яке було змінене у звязку з реєстрацією шлюбу Шімоновсьска, згідно ст. 113 СК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 640 гривень.

Outcome: approved