Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.02.2004 року. Згідно довідки у вищевказаному житловому будинку значиться зареєстрованим окрім неї - її колишній чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Оскільки відповідачі у спірному будинку не проживають, спільного господарства не ведуть, не сплачують комунальних послуг, утримання по будинку не здійснюють У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.03.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзиви до суду не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 19.02.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №681, та зареєстрованого в БТІ в реєстрову книгу за №142, за реєстровим №24261 від 27.02.2004 року [PERSON] належить будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 473 кв.м., що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2004 року. Відповідно до домової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03.04.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.02.2008 року виданого Відділом РАЦС Білозерського районного управління юстиції Херсонської області. Відповідно до довідки від 02.03.2019 року виданої головою квартального комітету №263, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованими, але не проживають [PERSON] (колишній чоловік) близько 10 років, та [PERSON] (син позивача), більше року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкають в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачами відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405,ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved