Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини. Підставами позову вважає те, що 27.02.2018 вона з відповідачем уклала шлюб. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вона із відповідачем разом не проживають, і розлучаються. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як дружину, у якої проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати, утримувати дружину до досягнення дитиною 3 років. Вона не може працювати, так як доглядає дитину та знаходиться у декретній відпустці. Джерела доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має. Просить стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти в сумі 3 000 грн. від усіх видів його доходів, щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 01.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзив відповідачем не подано. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення із нього аліментів на утримання дружини в розмірі 500 грн, оскільки на його утриманні перебувають його непрацездатні батьки. Його фінансове становище не дозволяє йому сплачувати у сумі, заявленій позивачем, так як він сам залишиться без належних коштів для існування. Враховуючи, що судовий розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 27.02.2018 зареєстрували шлюб, про, що Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, зроблено відповідний актовий запис №12. [PERSON] після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.10). Судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі, є матір'ю, а [PERSON] , відповідач у справі, є батьком - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 137 від 03.10.2018 (а.с.11). Згідно довідки № 131 від 04.03.2019, виданої Аврамівською сільською радою, [PERSON] , [INFO] дійсно проживає разом зі своєю матір'ю, [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч.2 ст.77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, суд враховує той факт, що позивачка є непрацездатною, так, як перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, та не забезпечена прожитковим мінімумом ( а.с. 7). Разом з тим, відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме не заперечує сплачувати аліменти на утримання дружини в сумі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3 років. Натомість позивачем не надано суду доказів платоспроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини саме в розмірі 3 000 грн. від усіх видів його заробітку, доказів наявності заробітку у відповідача та його розміру, а тому суд вважає за необхідне позов задоволити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання позивача в сумі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3 років, що в даному випадку буде відповідати межам принципу розумності та справедливості, за відсутності інших доказів. В задоволенні позову в іншій частині відмовити. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто із 05.03.2019. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved