Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визначити місце проживання сина - [PERSON], [INFO], з нею. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 2008 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], та народила від нього сина, [PERSON], [INFO]. З листопада 2014 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до м. Гурзуф Республіки Крим, де 24.04.2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Між позивачем та [PERSON] не досягнуто згоди щодо місця проживання їхнього сина та виховання. Батько дитини наполягає на переїзді сина до його нового мешкання - м. Гурзуф Республіки Крим, погрожуючи вивезти дитину без її згоди. Позивачка зазначає, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Вона постійно слідкує за станом здоров'я сина, його розвитком, навчанням, між ними існує психологічний контакт, прив'язаність один до одного. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Надали згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За таких обставин, враховуючи згоду позивача та її представника на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2008 року [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження №752, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні. Батьком дитини зазначено [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу від 08.10.2004 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згдіно довідки ЖЕК №1 від 12.11.2015 року в квартирі зареєстровані позивач, її син - [PERSON] та цивільний чоловік [PERSON] (а.с.15). Згідно виписки з медичної картки хворого [PERSON], останній у зв'язку з перенесеною операцією у 2013 році, потребує певного лікування, прийому ліків. Згідно акту обстеження умов проживання від 29.12.2015 року [PERSON] має усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього [PERSON], [INFO], відносини у матері з дитиною добрі, вона приділяє багато часу вихованню, відноситься сумлінно до нього, з любов'ю та турботою. Відповідно до висновку виконкому Комсомольської районної у м. Херсоні ради, як органу опіки та піклування від 15.01.2016 року № 6-09-06, [PERSON] займається вихованням та утриманням сина [PERSON], піклується про його фізичний та розумовий розвиток, стан здоров'я, навчання, забезпечує усім необхідним для життя. У зв'язку з чим, вважають доцільним та в інтересах дитини визначити місце проживання [PERSON] з матір'ю [PERSON] З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що мати дитини займається його розвитком, створила йому належні умови для цього, піклується про стан здоров'я дитини, який потребує лікування та контролю з приводу наявного захворювання. Батько з дитиною не проживає з листопада 2014 року. Між батьком та матір'ю дитини виникають суперечки з приводу місця проживання сина. Батько погрожує вивезти сина за межі України без згоди матері, а також не виконував рекомендації лікарів по відношенню до сина з врахуванням стану здоров'я дитини. Згідно вимог ч.1 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.160 СК, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Враховуючи, що в ході розгляду даної справи судом не встановлено наявності обставин, з якими законодавець пов'язує неможливість передачі дитини матері та винятковість ситуації, при перевазі права матері на проживання з нею дитини, створення матір'ю необхідних умов для розвитку дитини, вік дитини, стан її здоров'я, прихильність до матері, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved