Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - Відповідач) на її користь грошові кошти у сумі 52000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір від 13.03.2018 року, відповідно до якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 49999 грн. 99 коп. як споживчий кредит з відповідно встановленим графіком щомісячного платежу по кредиту. Так, з 13 квітня 2018 року по 13 липня 2019 року позивач згідно встановленого графіку сплачувала встановлені суми платежів, але у зв`язку зі звільненням з роботи за станом здоров`я по вагітності, не змогла надалі сплачувати платежі за отриманим кредитом. Після цього, позивачу з кінця вересня 2019 року по теперішній час постійно стали телефонувати з різних номерів телефонів та представляючись співробітниками Відповідача вимагати сплатити банку грошові кошти, при цьому постійно погрожували та залякували фізичною розправою, ображали честь та гідність позивача. При цьому, коли позивач стала ігнорувати дзвінки з невідомих номерів, то останні стали телефонувати її батькові [PERSON] з вимогою сплатити грошові кошти та з такими самими погрозами і образами. Так, після зазначених дзвінків позивач не могла заспокоїтись через пережитий стрес та страх можливих повторень подій, пережитим нервовим потрясінням у позивача погіршився стан здоров`я, в результаті чого, остання звернулась за медичною допомогою до КЗ «Дніпровський міський пологовий будинок №1» ДМР, де в період з 02 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2019 року проходила курс лікування з діагнозом: вагітність 24 тижні, головне передлежання, удавані перейми, низька плацентація, гіпотиреоз. Таким чином, в результаті протиправної поведінки Відповідача щодо позивача та членів її сім`ї, позивачеві була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та негативних психологічних переживаннях, яких вона зазнала та яку вона оцінює в 52000 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, але її представник надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за їх з позивачем відсутності, а в разі неявки відповідача не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився. Між тим, матеріали справи містять письмові пояснення представника Відповідача з приводу пред`явлених позовних вимог, в яких він просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність належних доказів щодо порушення Відповідачем прав позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 13 березня 2018 року між позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір №501011434, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти у розмірі 49999 грн. 99 коп. на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах визначених укладеним договором, які зобов`язалась своєчасно та в повному обсязі повернути згідно графіку платежів, викладеному у додатку №1 до кредитного договору (а.с.14-17). Згідно повідомлення про наявність простроченої заборгованості від 15.09.2019 року адресованого позивачу, остання станом на 15 вересня 2019 року має прострочку за кредитним договором №501011434 від 13.03.2018 року на 32 дні, загальна сума простроченої заборгованості перед банком складає 2507 грн. 90 коп., у тому числі штрафні нарахування у розмірі 400 грн. Роз`яснено, що для погашення простроченої заборгованості позивачу необхідно протягом 3-х банківських днів з моменту отримання цього повідомлення здійснити платіж, інакше банк буде змушений вимагати від позивача дострокове погашення всієї суми кредиту, а також сплати всіх інших платежів, передбачених договором. Разом з тим зазначено, що банк має право звернутись до колекторської компанії з метою стягнення заборгованості (а.с.11). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків наданих станом на 26 вересня 2019 року, позивач 19 квітня 2019 року звільнилась з роботи (а.с.12). Отже, як зазначає позивач у своєму позові, у зв`язку зі звільненням з роботи вона втратила можливість сплати кредитних платежів згідно встановленого графіку погашення та з кінця вересня 2019 року по теперішній час їй постійно стали телефонувати з різних номерів телефонів та представляючись співробітниками Відповідача вимагати сплатити банку грошові кошти, при цьому постійно погрожували та залякували фізичною розправою, ображали честь та гідність. При цьому, коли позивач стала ігнорувати дзвінки з невідомих номерів, то останні стали телефонувати її батькові [PERSON] з вимогою сплатити грошові кошти та з такими самими погрозами і образами. Так, після зазначених дзвінків позивач не могла заспокоїтись через пережитий стрес та у неї погіршився стан здоров`я, в результаті чого, остання звернулась за медичною допомогою до КЗ «Дніпровський міський пологовий будинок №1» ДМР, де в період з 02 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2019 року проходила курс лікування з діагнозом: вагітність 24 тижні, головне передлежання, удавані перейми, низька плацентація, гіпотиреоз (а.с.13). Таким чином, в результаті протиправної поведінки Відповідача щодо позивача та членів її сім`ї, позивачеві була завдана моральна шкода для стягнення якої вона звернулась до суду із даним позовом. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~5\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду жодного належного та допустимого доказу в порядку ст.ст.\~76-80, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують її позовні вимоги, позаяк долучені позивачем до позовної заяви копії кредитного договору, графіку платежів, повідомлення про наявність заборгованості підтверджують лише факт існування між позивачем та Відповідачем кредитних правовідносин та існування у позивача заборгованості за укладеним кредитним договором, а долучена нею виписка з медичної карти підтверджує факт перебування позивача на лікуванні, проте не містить відомостей на обґрунтування посилань позивача про причинно-наслідковий зв`язок між її лікуванням та неправомірними діями Відповідача щодо неї. Крім того, суд також не приймає до уваги в якості доказу наданий позивачем CD-диск з аудіозаписами телефонних розмов, як зазначає позивач у своєму позові між працівниками Відповідача та її батьком [PERSON] , позаяк такий доказ є недопустимим та суду не було надано жодних доказів, які б свідчили, зокрема, про оригінальність запису, автентичність на аудіозаписі голосу як працівників Відповідача так і [PERSON] , так само як і не було надано доказів того, що останній є батьком позивача, як вона зазначила у своєму позові. Інших доказів в обґрунтування позовних вимог позивачем надано не було. Разом з тим, суд також зауважує, що у разі відсутності у позивача доказів на підтвердження вищезазначених обставин, остання не скористалась правом подати до суду клопотання про витребування таких доказів, оскільки в силу приписів ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Таким чином, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог та неправомірних дій Відповідача щодо неї, суд уважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні та у їх задоволенні слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд відносить судові витрати по справі на рахунок держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed