Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 11 травня 2014 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу 17 квітня 2015 року у них народилася донька [PERSON], яка на даний час проживає разом з нею. Однак, подружнє життя у сторін не склалося, сімейні відносини вони не підтримують, почуття довіри та любові між ними втрачені. Оскільки фактичні стосунки з чоловіком припинені, подальше збереження сімї вважає неможливим, тому просить шлюб між ними розірвати, а дитину залишити на подальше проживання при ній. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Коба». У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи,\~ що\~ відповідає\~ положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 11 травня 2014 року у виконкомі Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне Гартнер) Маряною Володимирівною, [INFO], актовий запис № 02 (а. с. 4). Від даного шлюбу 17 квітня 2015 року у них народилася донька [PERSON] (а. с. 5). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на шлюб і сімю, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, а отже шлюб між ними існує лише формально. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. [PERSON] із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved