Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що 09.08.2006 року вона уклала шлюб із [PERSON] Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO]. З вини відповідача на даний час їхня сімя розпалася. Окрім того, 02.05.2017 року по місцю їхнього спільного проживання відповідач безпричинно наніс позивачці тілесні ушкодження та вигнав її з дітьми зі спільної квартири. З даного приводу позивач зверталася із заявою у відділ поліції, однак сподівалася, що чоловік одумається, а тому написала заяву, щоб відповідача не притягували до відповідальності. На даний час позивач проживає у своїх батьків, оскільки відповідач до квартири її не пускає, забрав у неї та її дітей ключі від квартири. У звязку із ухиленням відповідача від виконання обовязку щодо утримання дітей Калуський міськрайонний суд 14.07.2017 року видав судовий наказ, яким зобовязав стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх його видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час їхні діти проживають разом із позивачкою в її батьків. За час спільного проживання в шлюбі сторони 26.07.2013 року придбали двохкімнатну квартиру №60, загальною площею 72,1 кв.м., яка розташована по вул.Олени Пчілки (вул.[PERSON]), 61 в м.Калуші Івано-Франківської області. На той час право власності на квартиру зареєстрували на чоловіка позивачки [PERSON] Оскільки відповідач добровільно не бажає поділити їхнє спільне майно та вигнав її з дітьми із квартири, позивач змушена звернутися до суду та просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 ідеальної частки квартири №60, загальною площею 72,1 кв.м., яка розташована по вул.Олени Пчілки (вул.[PERSON]), 61 в м.Калуші Івано-Франківської області, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повному обсязі та просить суд його задоволити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов в частині поділу майна визнає. Просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення судових витрат. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 09.08.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Калушу Калуського міськрайуправління юстиції, актовий запис №346 (а.с.8). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.24) право власності на квартиру №60, загальною площею 72,1 кв.м., яка розташована по вул.Олени Пчілки, 61 в м.Калуші Івано-Франківської області, на підставі свідоцтва про право власності №6920743 від 26.07.2013 року, зареєстроване за [PERSON]. За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що спірна квартира була набута під час перебування сторін у шлюбі. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу та визнання відповідачем позову в цій частині, суд приходить до висновку, що квартира по вул. Олени Пчілки, 61/60 в м.Калуші належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в п 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при наявності спору, суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи здобуті у судовому засіданні докази, суд вважає, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не має, тому частки кожного із подружжя є рівними. Поділ квартири по вул.Олени Пчілки, 61/60 в м.Калуші, як спільного майна подружжя, слід провести, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину даної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України закріплено імперативне положення, згідно якого інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі та визнано за кожним із сторін право власності на 1/2 частину квартири по вул.Олени Пчілки, 61/60 в м.Калуші Івано-Франківської області, і позивачем вже сплачено судовий збір в розмірі 5067,73 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути 5067,73 грн. судового збору. Також з відповідача в користь позивача слід стягнути 528,60 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с.1,29). З огляду на положення ст.158 ЦПК України слід скасувати захід забезпечення позову - накладення арешту на майно, а саме на квартиру №60 по вул. Олени Пчілки (вулиця [PERSON]),61 в м. Калуші Івано-Франківської області, шляхом заборони відчуження цієї квартири. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.141, 158, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved