Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,7806 га, розташовану на території Кропивнянської сільської ради Хорошівського району Житомирської області. Будучи спадкоємцем померлої за законом, вона прийняла спадщину. Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА № 149133, площею 2.7806 був виготовлений та виданий після смерті [PERSON] , що перешкоджає оформити спадщину у встановленому законом порядку. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на вказану земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, в поданій до суду заяві вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача Новоборівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.03.2004 року Кропивнянською сільською радою Володарсько-Волинського району Житомирської області. (а.сп.7). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №149133, виданого 03.03.2005 року, [PERSON] на підставі розпорядження Володарсько-Волинської райдержадміністрації від 10.01.2005 за №11 належить земельна ділянка площею 2,7806 га, розташована на території Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.сп.10). Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги, оскільки є її дочкою. Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.11.1950, та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 01.05.1966 (а.с. 5,6). Згідно довідки виконавчого комітету Новоборівської селищної ради №03/1043 від 04.12.2018 [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки виконавчого комітету Новоборівської селищної ради №03/1042 від 04.12.2018 на день смерті [PERSON] та протягом шести місяців після смерті з нею була зареєстрована та проживала її дочка - [PERSON] (а.с.8). Постановою державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 15.02.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №149133, виданого Володарсько-Волинським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області 03.03.2005 року, оскільки вказане право власності не належало спадкодавцеві на момент смерті, державний акт виготовлено після її смерті. Крім того, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, сформованої 25.09.2020, в реєстрі відсутні відомості щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , що свідчить про те, що інші особи не звертались за видачею свідоцтва про прийняття спадщини цього спадкодавця. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом постійно проживала зі своєю матір`ю [PERSON] та фактично прийняла спадщину після смерті останньої. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] , свідчить про набуття нею права власності на земельну ділянку. Оскільки [PERSON] не встигла оформити за життя правовстановлюючий документ - державний акт на набуте нею майно через обставини, які від неї не залежали, зазначене перешкоджає позивачу реалізувати право спадкування на нього і отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. На підставі викладеного,

Outcome: approved