Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Позов мотивувала тим, що 15.05.2016 по вул. Володимирській в м. Луцьку сталася ДТП за участю відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП стався наїзд на неї, як на пішохода, яка переходила дорогу у встановленому місці. Від удару позивач отримала тілесні ушкодження та була змушена була двічі отримувати стаціонарне лікування, амбулаторне лікування під наглядом дільничного лікаря. За фактом вказаної ДТП здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, однак останнє було закрите у звязку із відсутністю в діях відповідача складу злочину. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Луцького міськрайонного суду від 16.08.2016 та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в [PERSON] «Страхова компанія «Уніка», в тому числі, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортного засобі. Однак, крім компенсації страховою компанією витрат на придбання ліків, завдана шкода їй відшкодована не була. Вказує, що внаслідок ДТП, їй було завдано моральну шкоду, яку оцінює у 50\~000 грн., оскільки остання до свого літнього віку та стану здоровя отримала серйозне ушкодження здоровя, яке зумовило подальше тривале лікування як безпосередньо від наслідків завданих ДТП травм, так і від прогресування вже наявних захворювань, імпульсом чому стало ДТП. А тому, просила суд стягнути з [PERSON] 45\~000 грн. відшкодування заподіяної моральної шкоди, з [PERSON] «Уніка» стягнути 5\~000 грн. відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам, судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали з підстав викладених в заяві. Позивач пояснила, що після ДТП в неї кардинально змінився уклад життя. Протягом 25 років ходила до церкви, співала в хорі, на сьогоднішній день стан здоровя не дозволяє їй вийти самостійно з дому, потребує сторонньої допомоги і в повсякденному побуті. Значно погіршився стан здоровя, турбують постійні головні болі, змінюється тиск. Представник позивача додатково суду пояснив, що відповідно до умов страхового полісу відповідач страхова компанія повинен виплатити позивачу 5000 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] кожен зокрема, в судовому засіданні позовне визнали, суду пояснили, що в даному випадку відсутній причинно-наслідковий звязок між отриманими під час ДТП позивачем травмами та тривалим погіршенням самопочуття. Позивач лікувала хронічні хвороби. Твердження про те, що відповідач відмовився відшкодувати шкоду є безпідставними. Зазначали, що відповідач після ДТП постійно цікавився станом [PERSON], спілкувався з її родичами, кошти не надавав, однак і не відмовлявся від оплати лікування. Пропонував кошти в межах 5\~000 грн, однак родичі відмовились, такої суми було мало. Від відповідача [PERSON] «СК «Уніка» на адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких відповідач позов не визнав. Зазначив, що страховиком вже було виплачено [PERSON] страхове відшкодування та моральну шкоду, відповідно до складеного страхового акту. Вимога щодо стягнення з страхової компанії моральної шкоди в розмірі 5000 грн. є необґрунтованою. Просив в задоволенні позову щодо стягнення зі страхової компанії коштів відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2016 близько 12 год. 10 хв. водій автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 313 -СDI», реєстраційний номер AC 9490 ВМ [PERSON] рухаючись по вул. Володимирській у м. Луцьку в напрямку виїзду з міста, був не уважний, відволікся від стеження за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, не вчасно вжив заходів для зменшення швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], водій якого [PERSON] здійснив зупинку попереду нерегульованого пішохідного переходу надаючи перевагу в русі пішоходу [PERSON], [INFO], яка здійснювала перетин проїжджої частини по пішохідному переході з права на ліво відносно руху автомобілів. Внаслідок викидання від удару автомобіля «Peugeot Віррег» пішохід [PERSON] та пасажир даного автомобіля [PERSON][INFO] отримали тілесні ушкодження. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Луцького міськрайонного суду від 16.08.2016, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 6). Зазначена обставина, згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 своєї постанови №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. [PERSON] потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Зазначена правова позиція, висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15, яка, згідно зі ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для судів. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Із розяснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як пояснив суду представник позивача в судовому засіданні, внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивачу було завдано тілесні ушкодження, що призвели до його фізичних та моральних страждань. З наданої медичної документації та лікарських заключень (а.с. 7-23), судом встановлено, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.05.2016 по 27.05.2016. У [PERSON] діагностовано закриту ЧМТ, струс головного мозку, забійну рану верхньої повіки зліва, закритий перелом лівої решіткової пазухи, забій грудного відділу хребта, забій грудної клітки, забій лівого плеча, забій обох колінних суглобів. Крім того, у [PERSON] діагностовано хвороби, не повязані з ДТП: двобічний деформуючий гонартоз ІІ ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, дифузний кардіосклероз, СН ІІ А ст., кіста правої гайморової пазухи. Тобто, з аналізу медичної документації вбачається, що у позивача було діагностовано як травми отримані внаслідок ДТП, так і набуті до ДТП. Позивач [PERSON] повторно проходила стаціонарне лікування в період з 18.07.2016 по 01.08.2016. З виписки з медичної картки стаціонарного хворого в період з 18.07.2016 по 01.08.2016 [PERSON] отримувала курс лікування окрім набутих захворювань, відновний період ЗЧМТ (струс головного мозку від 15.05.2016 на ґрунті посттравматичної енцефалопатії П церебрального атеросклерозу). Враховуючи ту обставину, що з вини відповідача [PERSON] завдано шкоду здоровю позивача, суд дійшов висновку, що в даному випадку розмір відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду становить 10 000 грн. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, похилий вік позивача, нервовий стрес, глибину душевних та фізичних страждань, які було завдано позивачу внаслідок ДТП, ступінь ушкодження здоровя, зокрема те, що завдані ушкодження спричинили короткочасний розлад здоровя, відносяться до легких тілесних ушкоджень, факт порушення нормальних життєвих звязків позивача, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини відповідача. Доводи представника позивача про те, що позивачу була завдана значно більша моральна шкода в розмірі 50\~000 грн. суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. В обґрунтування позовних вимог в цій частині представник позивача вказував на те, що після отриманих травм стан здоровя [PERSON] значно погіршився, потребувала і амбулаторного лікування під наглядом дільничного лікаря та повторно проходила стаціонарне лікування. Згідно з розясненнями, що містяться у п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи встановлені обставини справи, суд не вбачає наявності повного причинно-наслідкового звязку між травмами, отриманими позивачем внаслідок ДТП, та її повторною госпіталізацією, оскільки лікування позивача стосувалося набутих вікових захворювань. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням установлених ст.3 ЦК України засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача 10\~000 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Вимога щодо стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] «СК «Уніка» в розмірі 5\~000 грн. до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.02.2016 між [PERSON] «СК «Уніка» видано, поліс серії АЕ/7381426 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого [PERSON] застрахував автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 313 -СDI», реєстраційний номер AC 9490 ВМ, 2005 року випуску. Страховим випадком, за полісом, є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (а.с. 49). На підставі заяви [PERSON] від 02.09.2016, яка звернулася до [PERSON] «СК «Уніка» про виплату страхового відшкодування та долучених до неї документів, наказом № 00193387 від 28.09.2016 [PERSON] «СК «Уніка» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 2\~055,75 грн. та 102,79 грн. моральної шкоди шляхом переказу безготівкових коштів за системою [PERSON] (а.с. 46-49). Відповідно до вимог ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоровя під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. За змістом п. 9.3 ст. 9 Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого. Стаття 9 Закону України «Про страхування» визначає зміст поняття страхової суми та страхової виплати. Зокрема, страхова сума це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобовязаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Таким чином, «страхова сума» та «страхова виплата» не є тотожними поняттями. Покликання сторони позивача на обовязок страхової компанії виплатити позивачу моральну шкоду виходячи із загального ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих у розмірі 100 000 грн. суперечить вимогам закону, оскільки, закон повязує такий розрахунок із сумою страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Виплачена страховою компанією сума моральної шкоди в розмірі 102,79 грн. складає 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 2\~055,75 грн. Оскільки страховою компанією було виплачено позивачу моральну шкоду в розмірі 5% від нарахованої страхової виплати, що відповідає вимогам закону, суд дійшов висновку про повне виконання зобовязань відповідачем [PERSON] «СК «Уніка» перед [PERSON] На підставі вимог ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України підлягають також до задоволення частково вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача понесених витрат на правову допомогу. Судом встановлено, що 10.01.2017 позивач уклав додаткову угоду №2 (замовлення) до договору №б/н про надання правової допомоги від 08.09.2016 з адвокатом [PERSON], відповідно до умов якого адвокат прийняв на себе зобовязання вжити всіх можливих заходів у справі щодо відшкодування в максимально можливому розмірі заподіяної [PERSON] ушкодженням здоровя моральної шкоди внаслідок ДТП за участю [PERSON] (а.с.41). Згідно з частиною 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат. Вартість наданих адвокатом [PERSON] послуг щодо підготовки та ведення справи у суді була визначена в розмірі 5 000 грн., про що подано акт №2 виконаних робіт (наданих послуг) [PERSON] (а.с. 42). Однак, оскільки у поданому акті виконаних робіт кількість затраченого часу не є співмірною з вартістю наданих послуг, та крім того, суду не подано належного доказу сплати позивачем вартості послуг -- квитанції, касового ордера (копія квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 14.02.2017 (а.с. 43) не містить відтиску печатки), суд приходить до висновку матеріали справи не містять відомостей про реальний розмір витрат, понесених позивачем на надання послуг правового характеру. Натомість, із журналів судових засідань видно, що представник позивача [PERSON], приймав участь у розгляді даної справи у суді першої інстанції у 2-х судових засіданнях і витратив на правову допомогу 2 години 11 хвилин, а відтак граничний розмір компенсації має складати (1280 грн. х 2 год.11 хв.) 2\~795 грн. Оскільки витрати на правову допомогу відповідно до ст.79 ЦПК України відносяться до судових витрат, а ч.1 ст. 88 ЦПК України установлено, що стороні на користь якої ухвалено рішення судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, то з відповідача в користь позивача слід стягнути 621 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в мінімально допустимому розмірі, установленому законом.

Outcome: partial