Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] 18 січня 2014 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що за життя батьком було складено заповіт, відповідно до якого він заповів все своє майно своїй дружині - відповідачу по справі. На момент смерті батька позивач була непрацездатною особою та інвалідом ІІ групи, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині. Тому позивач просить суд визнати за нею право на обов'язкову частку у спадщині після батька [PERSON], померлого [INFO]; визнати за нею право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування обов'язкової частик у спадщині. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, по підставам вказаним в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, батьком позивача [PERSON] 27 жовтня 1999 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповідно до якого він заповів все свої майно [PERSON] /а.с.28/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції /а.с.7/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] Вказана квартира належала [PERSON] та відповідачу по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 листопада 1997 року /а.с.30/. 25 лютого 2014 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини /а.с.49/. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошеної її померлою. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0242751 друга група інвалідності [PERSON] встановлена з 09 січня 2014 року /а.с.8/. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. На час смерті [PERSON], [INFO], позивач не була непрацездатною, оскільки в встановленому законом порядку друга група інвалідності їй була встановлена лише з 09 січня 2014 року, а тому у неї не виникло право на обов'язкову долю у спадщині після смерті батька. Враховуючи вищевикладене суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на обов'язкову частину у спадщині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed