Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача у якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] . У позові зазначила, що батько неповнолітньої [PERSON] не займається її вихованням та забезпеченням, жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Позивач самостійно утримує доньку від її народження, піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Тому, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, права і інтереси, якої повинні бути захищені у встановленому зако\-ном порядку, просить позбавити його батьківських прав. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Запоріжжі 04 вересня 2004 року, актовий запис № 51. Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] . З лютого 2003 року, відповідач повністю самоусунувся від забезпечення дитини та спілкування з нею. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17.01.2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, до повноліття дитини. Аліменти [PERSON] не сплачує, згідно з довідкою про неотримання аліментів, виданою Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 19.06.2019 року. Заборгованість по аліментам станом на 31.01.2020 року складає 109142,70 грн. Відповідно до довідки з учбового закладу, [PERSON] навчається в Запорізькій спеціалізованій школі I- III ступенів №100 в 11-А класі. За час навчання [PERSON] в школі вихованням дитини займається тільки її мати [PERSON] . Вона систематично приходить до школи, цікавиться навчанням, поведінкою дитини, підтримує зв`язок з класним керівником, турбується про стан здоров`я доньки, матеріально її підтримує. Батько дитини [PERSON] за час навчання [PERSON] до школи не приходив, батьківські збори не відвідував, не спілкувався з вчителями, класним керівником, не цікавився фізичним та інтелектуальним розвитком доньки. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов учениці 11-А класу [PERSON] з`ясовано, що батько разом з сім`єю не проживає і не бере участі у вихованні дитини. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 15.08.2003 року [PERSON] дав згоду на позбавлення його батьківських прав у відношенні доньки [PERSON] [INFO] . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює, як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків та характеризує [PERSON] з негативної сторони, як особу яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Узагальнюючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав, відносно неповнолітньої [PERSON] .

Outcome: approved