Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернулась з позовом в суд та просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування суми заподіяних збитків в розмірі 8741 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн., а всього 18984,60 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В кінці листопада 2011 року, більша частина її квартири була залита жителями квартири № 13, що знаходиться поверхом вище. Справжній водопад продовжувався більше 12 годин, промочивши наскрізь стелю кухні, більшу частину стелі кімнати, прилеглі до епіцентру витоку води стіни, підлогу кухні та кімнати. Причиною залиття є недбале ставлення до водозапірної арматури мешканців квартири № 13. Результат залиття - зіпсовані частина стелі, стіни та дверний отвір, які наскрізь заражені грибком та потребують відповідного ремонту. Вартість відновлювального ремонту становить 8741 грн. згідно зведеного кошторисного розрахунку від 20.07.2012 року. Крім того, вказує на те, що діями відповідача їй завдано також моральної шкоди, яка полягає в тому, що для неї було створено ряд проблем, розвязання яких потребує додаткового часу, нервових та матеріальних витрат. Вона пережила нервові потрясіння та фінансові витрати, антисанітарний стан квартири не дав можливості знаходиться в ній та здати її в оренду, а оплата за квартиру, опалення, телефон і кабельне телебачення проводилося. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, в підтвердження яких, посилалася на підстави, викладені в позовній заяві. Крім цього вказала, що 25.11.2011 року до неї подзвонила сусідка та повідомила про залиття її квартири. Були викликані працівники ЖЕО та працівники аварійної бригади, які намагались зупинити воду. В той день акт про залиття квартири не складався, він був складений набагато пізніше. На час залиття її квартири в квартирі № 13 проживав [PERSON], який був співмешканцем [PERSON] На даний період часу відповідач є власником квартири і тому вона повинна відшкодувати завдану їй шкоду. Відзначила, що жодного документу про знищення її майна у неї немає, тільки є фотографії, що засвідчують затоплення її квартири. Вважає позов підставним, обґрунтованим, всі наявні у неї докази вона надала суду. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своє довірительки підтримала повністю, просить суд позов задоволити. Вказала, що у відповідача були судові процеси щодо квартири № 13, по вул. Грушевського, 107, в м. Дрогобичі і тому її довірителька звернулась в КП «ЖЕО» тільки 18.06.2012 року щоб їй видали акт про залиття квартири. Відзначила, що акт про залиття від 04.12.2011 року, який поданий відповідачем не слід брати до уваги так як в КП «ЖЕО» нікому не відомо про його існування. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог позивача з підстав, які викладені відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення. Відзначили, що жодних допустимих та належних доказів щодо підставності позову позивач суду не надала, на час заливу квартири [PERSON] не була її власником, просять суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в жодне судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи. Зясувавши думку осіб, які беруть участь у справі, які не заперечили проти розгляду справи у його відсутності, суд розглянув дану справу у відсутності третьої [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що на день залиття квартири позивача її не було на України, про обставини залиття розповідав їй її батько. Батько фактично проживає в с. Модричі і коли відбувався залив квартири його видзвонили і він приїхав в м. Дрогобич. Зі слів батька їй відомо, що в них в квартирі з водою все було в порядку. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення відповідача його представника, заслухавши пояснення свідка, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. Матеріалами цивільної справи встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником 1/3 частини квартири, що в [ADDRESS]. Із представленого позивачем акту від 18.06.2012 року вбачається, що комісія в складі працівників КП «ЖЕО» під час огляду квартири № 10, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі виявила старі плями від затоплення, яке відбулось у грудні 2011 року. Загальна площа заливу становить 25 кв.м., а саме кухня 6 кв.м., кімната 19 кв.м. Причиною затоплення квартири зазначено недбале ставлення сусідів квартири № 13 даного будинку до водозапірної арматури. На підставі цього було складено зведений кошторисний розрахунок вартості заподіяних збитків та визначено суму таких станом на 20.07.2012 року в розмірі 8741,00 грн. Як встановлено в судовому засіданні, позивач фактично посилається на підставність своїх позовних вимог на акт про залиття квартири від 18.06.2012 року та зведений кошторисний рахунок вартості будівництва від 20.07.2012 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в абз. 1 п. 2 своєї Постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 (ст. 1166 ЦК України 2003 року) і 450 ЦК(ст. 1187 ЦК України 2003 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Усупереч наведеному позивачем не подано суду жодного доказу, який би свідчив про те, що залив квартири № 10, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі є наслідком неправомірних дій відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Як встановлено в судовому засіданні та проти цього не заперечили сторони, в квартирі № 13, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі проживала [PERSON], яка померла 29.07.2011 року, із своїм співжителем [PERSON] тобто до залиття квартири, а тому набути обовязків по оплаті збитку за залиття квартири вона не могла. Відповідач [PERSON] набула прав на спадщину та стала власником квартири № 13, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі лише 14.11.2013 року тобто через 2 роки після залиття квартири позивача. Судом встановлено, що весь час з 29.07.2011 року по 14.11.2013 року у квартирі № 13, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі проживав, і користувався спірною квартирою [PERSON] що стверджується наданими відповідачем копіями позовної заяви «Про визнання спадкоємцем за законом разом із спадкоємцем другої черги» та копією рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 07.10.2014 року, яким у задоволенні вищевказаного позову [PERSON] відмовлено. Відповідно до акту від 04.12.2011 року про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання, який затверджений директором КП «ЖЕО» вбачається, що залиття квартири № 10, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі відбулося в результаті виходу з ладу вентиля, який встановлений для перекриття подачі води до унітазу в кв. № 16, рекомендовано мешканцям квартири № 16 провести ремонт сантехнічного обладнання у своїй квартирі. З аналізу вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК (Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.) України вбачається, що відповідачем по даній категорії справ повинна бути особа котра безпосередньо завдала шкоду, а не обовязково власник квартири. Аналогія з ч. 2 ст. 1167 ЦК України (Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.) в даному випадку бути не може, а відтак не може бути перекладення відповідальності на власника чи особу котра на правовій підставі володіла чи користувалась майном. Як вбачається з пояснень позивача даних в судовому засіданні питання щодо заливу квартири № 10, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі, вона в день залиття вирішувала з [PERSON] оскільки останній жив у квартирі № 13 та саме його халатні дії могли призвести до заливу, так як ця квартира перебувала у захаращеному вигляді. Позивач [PERSON] не довела того факту, що залиття її квартири сталось саме з квартири № 13, так як у матеріалах даної справи містяться два взаємовиключні акти, які сторонами не оспорені, не скасовані, а відтак встановити дійсну причину залиття квартири позивача на думку суду не можливо. Доказів котрі б переконливо доводили обставини на котрі покликається позивач суду представлено не було. Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому суд не бере до уваги поданий позивачем акт від 18.06.2012 року як недопустимий доказ. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Крім цього суд вважає що покази свідка [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні братися до уваги не можуть оскільки вони являють собою лише переказ обставин залиття квартири позивача із слів її батька, який був викликаний на місце залиття квартири із с. Модричі Дрогобицького району, що на думку суду не допустимо для того щоб такі покази були прийняті судом до уваги. Одночасно на думку суду є незрозумілою площа заливу квартири позивача у даній справі, оскільки в актах від 18.06.2012 року та від 04.12.2011 року розмір залиття квартири позивача № 10, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі, коливається від 0,5 кв.м. до 25 кв.м. та з приводу цих обставин позивач [PERSON] переконливих доказів не представила. Під час судового розгляду сторони не подали клопотання про призначення у справі судової експертизи для встановлення причин затоплення квартири № 10, що по вул. Грушевського, 107 в м. Дрогобичі. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожне цивільне право, якщо воно порушене або не визнається, підлягає захисту не у будь-який, а цілком конкретний визначений законодавством спосіб захисту. Суд не наділений повноваженнями згідно чинного законодавства вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження, у даному випадку\~\~позивач розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. На думку суду позивачем невірно вибрано спосіб захисту свого права, а саме нею подано позов до відповідача, яка фактично не може відповідати за спричинену шкоду. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed