Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить: 1 - стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до повноліття дитини; 2 зобовязати відповідача брати участь в додаткових витратах на дитину у разі виникнення обставин, які потребують таких витрат; 3 - стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за минулий час, з дня розриву шлюбу, який був розірваний 25.11.2010 року і до дня предявлення позову. Також, в позовній заяві зазначено, що відповідач добровільно допомоги на утримання дитини з дня розриву шлюбу та на момент подання позову не надає. Крім цього, зазначає, що дитина потребує додаткових витрат, однак своєю бездіяльністю відповідач ставить під загрозу гармонійний розвиток дитини. Ухвалою суду від 11.10.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано строк відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням\~\~(викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~\~відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на зазначену в позові адресу. Вказаний конверт повернувся до суду через невручення, за спливом строку зберігання. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну\~заяву не надав. Позивач також не надала клопотання про розгялд справи в загальному порядку. У відповідності до\~ст. 274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено наступне. Від шлюбу сторони мають дитину неповнолітню [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Московського районного суду м.Харкова від 25.11.2010 року (а.с. 10). Як вбачається з свідоцтва про народження серії І-ВЛ №277657 батьком дитини дійсно є відповідач [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Виходячи з цього, відповідач, як батько, зобов'язаний брати участь у виховані та утримані своєї дитини наряду з позивачем. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно ст.182 цього Кодексу. Згідно матеріалів справи відповідача [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно частин другої статті 191 Сімейного кодексу аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем всупереч зазначених вимог не надано жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю. Згідно частини першої та другої статті 185 Сімейного кодексу той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, може бути підтверджена довідками медичних закладів, а також іншими документами, які свідчать про те, що дитина страждає на тяжке захворювання та про необхідність у зв'язку з цим збільшення порівняно зі звичайними витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування, а також необхідність розвитку здібностей дитини, яка їх має, зокрема, до музики, до спорту, тощо, але всупереч вимогам закону позивачем не надано доказів щодо такої необхідності. Разом з цим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, оскільки позивачем в порушення\~ст. 81 ЦПК України, не надано жодного доказу здійснення додаткових витрат на дитину. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача, так як позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial