Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 22.08.2018 та просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на будинок № 1 по вул. Українська, с. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зобовязати відділ реєстрації місця проживання громадян [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову вказувала, що їй на праві приватної власності належить будинок № 1 по вулиці Українська в с. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області. У вказаному будинку, окрім неї зареєстровані її чоловік [PERSON] та [PERSON], який не є членом її сім`ї, зареєстрований в будинку на прохання друзів, та який у вказаному житловому приміщенні не проживає більше 8 років. Факт реєстрації місця проживання відповідача у належному їй житловому будинку зумовлює нарахування комунальних платежів у завищеному розмірі, чим порушуються її права. Відповідач участі в сплаті комунальних послуг не приймає, добровільно з реєстрації не знімається. Між ними відсутні будь-які домовленості щодо порядку користування вказаним житловим приміщенням. Позивач до суду не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 21). Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 17), до суду повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав (а.с. 23-24). Третя особа [PERSON] сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, в складі якої діє Відділ реєстрації місця проживання громадян, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але участь свого представника у розгляді справи не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 19). У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що будинок № 1 по вул. Комсомольська в с. Валове Криворізького району Дніпропетровської області, належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 13), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 10). Відповідно до Постанови ВРУ № 1377-VIII від 19.05.2016 с. Валове перейменоване на «Софіївка», а згідно розпорядження голови сільської ради № 4-р від 06.01.2016 вул. Комсомольська перейменована на «Українська» (а.с. 25). Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 515 від 16.08.2018 та акту про не проживання від 15.08.2018, [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] з 05.02.2010, але за вказаною адресою з дня реєстрації не проживає (а.с. 11-12, 17). Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує її право власності, оскільки на відповідача продовжує нараховуватися плата за житлово-комунальні послуги, участі у сплаті яких він не приймає, що призводить до надмірного матеріального тягаря на позивача, про що вказував позивач у позові та не заперечив відповідач. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України\~\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, серед іншого, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Зі змісту ст. 402, 406 ЦК України, слідує, що сервітут, серед іншого, може бути встановлений договором, а припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, який зареєстрований у вказаному житловому приміщенні зі згоди власника, у ньому не проживає, його реєстрація у вказаному житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, власник житла не бажає надалі надавати відповідачу, який не є членом його сім`ї право користування вказаним житловим приміщенням, тому з метою захисту права власності позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок № 1 по вул. Українській в с. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області. Положення ст. 405 ЦК України та 71 ЖК України, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки будинок належить позивачу на праві приватної власності, а відповідач не є членом сім`ї власника будинку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 4 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи та інтереси. Позовні вимоги можуть заявлятися лише до сторони по справі та суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог (ст. 13 ЦПК України). При цьому суду не надано доказів, які б свідчили про порушення прав позивача з боку Відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, який залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги до Відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про зобовязання зняти відповідача з реєстрації за вище вказаною адресою, є безпідставними та надлишковими, оскільки зняття з реєстрації відповідачів може бути проведено на підставі судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., рішенням суду позовні вимоги задоволено, тому

Outcome: partial