Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який уточнила, в обгрунтування зазначила, що з грудня 2012 року по 16.03.2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. 16.03.2013 року між ними шлюб було зареєстровано. [INFO] в них народилась донька [PERSON]. Під час шлюбних відносин, за 2 дні до весілля 14.03.2013 року ними був придбаний на ім'я [PERSON] автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], який придбали у колишнього чоловіка позивача - [PERSON] Даний автомобіль був спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], був придбаний під час шлюбу у кредит, де [PERSON] була поручителем. Саме тому [PERSON] було сплачено половину вартості автомобіля, з урахуванням 1/2 частки власності на даний автомобіль. На даний час стосунки між позивачем та відповідачем не склалися, [PERSON] вивіз усі речі на спірному автомобілі. Тому вона просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та відповідача з грудня 2012 року по 16.03.2013 року. Визнати спільною сумісною власністю майно набуте під час фактичних шлюбних відносин, а саме автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER]. Розділити спільне сумісне майно: визнати за [PERSON] право власності на автомобіль [NUMBER], стягнувши з відповідача на її користь вартість 1/2 частини даного автомобіля, а саме 42 597гривень. А також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір та кошти за проведення експертного дослідження. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що з відповідачем проживали разом з грудня 2012 року, увесь час були разом , у березні 2013 року подали заяву до РАЦСу. Також зазначила, що перебувала у шлюбі з [PERSON], та разом з ним брали у кредит автомобіль. Коли розлучились, то автомобіль залишився у неї, а колишньому чоловіку сплатили кошти за пів автомобіля 25 000 гривень. Гроші давали разом з відповідачем. Бюджет був у них спільний, проживали разом у її матері. Батьки відповідача надали допомогу на автомобіль, також її мама давала гроші. Представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, та з підстав, зазначених у позовній заяві просила його задовольнити. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що автомобіль був придбаний за кошти його батька. Все обійшлось у 30 000 гривень, з розрахунок ізносу. Оформили автомобіль за 3 дні до свадьби, щоб автомобіль був саме його. У [PERSON] грошей не було. У неї та її матері були кредити. Разом проживати почали з кінця січня 2013 року - початку лютого 2013 року, коли дізнались, що [PERSON] вагітна. Приходив до них допомагав, а остаточно переїхав лише після свадьби. Автомобіль захотів придбати його батько, дав йому 30 000 гривень, тому автомобіль належить тільки йому. До лютого 2013 року бюджет був роздільний. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, а саме щодо спільного проживання з лютого 2013 року, суду пояснила, що доказів позивачем не надано. автомобіль хоч і був придбаний під час спільного проживання, однак за кошти батьків відповідача, тому необхідно відмовити так як вимога не доведена. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з 2005 року, а в 2007 році вони одружились. У період шлюбу вони разом придбали у кредит автомобіль, разом його сплачували. В червні 2012 року розлучились, але йому не було де жити, тому він проживав у [PERSON] до 30.11.2012 року, а 01.12.2012 року його вже в квартиру не впустили, так як у [PERSON] з'явився інший чоловік. Кредит до 30.11.2012 року був виплачений. Вирішили розділити автомобіль, щоб гроші отримати порівну. Автомобіль знаходився у дворі [PERSON]. В лютому чи в березні 2013 року йому зателефонували чи [PERSON] чи колишня теща, та повідомили, що знайшли вихід та виплатять йому половину вартості автомобіля. Йому віддали 23 000 гривень. Якби в нього були гроші, то він би залишив собі автомобіль та сплатив цю суму [PERSON]. Техпаспорт було вкрадено, тому вони його відновлювали. Кредит сплачували разом з [PERSON]. [PERSON] мати допомагала як могла, особисто вона давала 7,5 тис. грн. В ДАІ оформлювати автомобіль також з ним їздила колишня теща. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] вона знає з народження, проживають по сусідству. В першому шлюбі вирішили купити в кредит автомобіль, вона їх відмовляла, також часто давала їм гроші в борг. Кредит вони виплатили. Потім зник перший чоловік та з'явився інший. Коли вона приходила до них то пару раз бачила [PERSON], він був у спортивних брюках. Також бачила його у вікно, мама [PERSON] казала, що це майбутній зять. Вони цікавились вартістю автомобіля, хотіли його продати. [PERSON] з [PERSON] проживали разом з грудня 2012 року. Вона працює на базарі та часто бачила як вони разом купували продукти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з [PERSON]. Коли [PERSON] вийшла заміж то проживала з [PERSON], потім вона почали сваритися. На початку грудня 2012 року сильно кричали [PERSON], [PERSON] та її мама, а потім бачила, як [PERSON] з речами пішов. Потім бачила часто іншого чоловіка, що приходив до [PERSON]. Через паркан бачила його як він по господарству займався. Машина стояла у дворі, а потім цей чоловік почав на ній їздити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач її син. Після 26 січня коли вона була на дні народження у [PERSON], як у дівчини сина, син почав пропадати у [PERSON], але приходив за тормозками. Разом жити почали після свадьби. Через два тижня після 26.01.2013 року їй стало відомо, що [PERSON] вагітна. [PERSON] машиною перевозив речі у сумках. До свадьби [PERSON] усі гроші витрачав на ремонт квартири. Батько пішов на пенсію, отримав гроші, вона також з братом продали квартиру. Тому коли [PERSON] захотів машину, він розповів, що перший чоловік [PERSON] продаж машину приблизно за 30 000 гривень, вона попросила все оформити до весілля, так як гроші давала на покупку автомобіля вона. З лютого 2013 року син залишався у [PERSON], але разом вони не жили. Гроші на придбання автомобіля давала вона, однак при передачі їх продавцю не була присутня. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач його брат. Брат десь з лютого 2013 року почав жити з [PERSON]. Речі він не перевозив, більше жив дома. З січня дізнався, що брат зустрічається з [PERSON]. У [PERSON] з батьками була розмова, що він хоче собі автомобіль, та батьки дали йому гроші. [PERSON] усі свої гроші витрачав на ремонт квартири. Мама дала йому приблизно 30 000 гривень. Дізнався, що автомобіль колишнього чоловіка [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач його син. Після свадьби син почав проживати у [PERSON], а можливо за тиждень до розпису. Зимою почав з нею зустрічатися, а конкретно він про це дізнався у лютому, коли дізнався, що [PERSON] вагітна. Грошей у сина не було. Йому від батьків залишилась квартира, й тому син там робив ремонт. Автомобіль придбали за його гроші. Син сказав, що є можливість придбати автомобіль у колишнього чоловіка його нареченої. Мама вирішила придбати машину до свадьби, дали приблизно 30 000 гривень. При оформленні він не був присутній. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона кума [PERSON], знає його більше 10 років, спілкується з ним. [PERSON] з [PERSON] почали проживати разом з лютого 2013 року, а зустрічатися з вересня-жовтня 2012 року. В травні дізналися, що [PERSON] чекає дитину. [PERSON] ще перед Новим роком казав, що хоче придбати автомобіль Пріору, а коли придбав, то сказав, що батько дав грошей. Знає, що автомобіль [PERSON] придбав у [PERSON]. У січні 2013 року [PERSON] проживав у [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] куми. [PERSON] з [PERSON] почали зустрічатися восени, а жити з лютого 2013 року. автомобіль [PERSON] купив його батько, з його слів за 30 000 гривень. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2013 року (а.с.7-копія свідоцтва про шлюб). Згідно акту від 22.05.2014 року позивач та відповідач проживали разом з грудня 2012 року (а.с.36 акт). Допитані у судовому засіданні відповідач, свідки підтвердили також спільне проживання сторін до реєстрації шлюбу, однак різнилися пояснення щодо періоду з якого почали проживати. 13.03.2013 року було зареєстровано за [PERSON] автомобіль ВАЗ 217030, держ [NUMBER], який було придбано у [PERSON] (а.с.47,48). Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. В судовому засіданні знайшов підтвердження фат спільного проживання позивача та відповідача без шлюбу. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі в період з грудня 2012 року по 16 березня 2013 року. Під час спільного проживання 13.03.2013 року сторони придбали автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Домовленості про добровільний поділ автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved