Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів на користь [PERSON] , 138339,00 грн. моральної шкоди та 60000,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правничу допомогу). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2018 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2019 року, [PERSON] була виправдана у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, у зв`язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві, процесуальне керівництво здійснювалось прокуратурою Солом`янського району м. Києва. Обвинувальний акт був затверджений 06.06.2014 року. [PERSON] померла [INFO] . Через три роки проведення судового слідства, а саме 10 липня 2017 року, після смерті обвинуваченої [PERSON] прокуратура змінила обвинувачення з ч.2 ст. 303 КК України на ч. 2 ст. 302 КК України, висунувши фактично нове обвинувачення, померлій особі. Аналізуючи докази сторони обвинувачення, суд першої та апеляційної інстанції зазначив, що жодний з них не містить об`єктивних даних на підтвердження винуватості [PERSON] у зв`язку з чим виправдав її. Зазначила, що за весь цей час, з моменту незаконного затримання [PERSON] , притягнення її як підозрюваної, потім як обвинуваченої і до вироку суду, яким її було виправдано, позивач [PERSON] , її рідна бабуся, малолітній син [PERSON] , страждали морально, оскільки їх рідна людина знаходилась під кримінальним переслідуванням, внаслідок незаконного обвинувачення в скоєнні тяжкого злочину. Незаконними діями органу досудового розслідування позивачу було завдано значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні їх життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію близької людини, що змушувало докладати багато додаткових зусиль для організації свого життя. За життя [PERSON] страждала на ряд хронічних захворювань, які з часу її затримання, пред`явлення обвинувачення стали прогресувати. Моральні страждання, постійний пригнічений стан та депресія в цілому незадовільно відобразились на здоров`ї [PERSON] та її рідних, що в кінцевому результаті призвело до її смерті. Майже весь свій час, позивач разом з [PERSON] та адвокатом змушені були займатися даним кримінальним провадженням, доводити свою правоту та захищатися від обвинувачення. Притягнення [PERSON] , до кримінальної відповідальності призвело до погіршення ставлення з сусідами, негативними відносинами однолітків до правнука. Матеріалами справи підтверджено, що незаконні дії органів прокуратури завдали моральної втрати позивачу, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок позбавлення його волі та незаконного здійснення інших процесуальних дій, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, з урахуванням того, що [PERSON] перебувала під слідством протягом 56 місяців, вважає за необхідне стягнути на користь позивачки 138339,00 грн. Крім того, у зв`язку з незаконним обвинуваченням [PERSON] , позивач [PERSON] була вимушена звернутися за захистом своєї онуки до адвоката, який з часу її затримання до кінцевого рішення суду здійснював її захист. Розмір витрат на оплату правової допомоги, визначено у договорі про надання правової допомоги, що надані до матеріалів справи, і складають 60000,00 грн., які позивач також просила їй відшкодувати. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 27.08.2020 року від представника Солом`янської окружної прокуратури м. Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що згідно ст. 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3 і 4 статті 3 цього Закону, у встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців. Проте, належних доказів, що підтверджують вступ в спадщину після смерті [PERSON] позивачем не надано, оскільки з копій актових записів про реєстрацію актів цивільного стану громадян можливо лише встановити наявність або відсутність родинних зв`язків. Заявлені позивачем суми витрат, понесені внаслідок надання їй правової допомоги у вказаному кримінальному провадженні в сумі 60000, 00 грн. не підтверджуються належними доказами На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. 28.09.2020 року від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що відсутні передбачені статтею 1176 ЦК України правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки відносно неї прокуратурою не здійснювались дії, визначені статтею 1176 ЦК України та положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є бабусею [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Після смерті батьків, в 1993 році матері [PERSON] , та у 1998 році батька [PERSON] , онука [PERSON] , у 11-річному віці залишилась одна та згідно розпорядження Представника президента України у Жовтневому районі м. Києва № 932 від 12.11.1993 року позивача [PERSON] призначено опікуном неповнолітньої [PERSON] , 1988 року народження. [INFO] онука позивача [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 09.01.2014 року до Єдиного реєстру досудових розсувань були внесені відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 303 КК України. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві, процесуальне керівництво здійснювалось Прокуратурою Солом`янського району м. Києва. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] померла [INFO] . 10.07.2017 року Київською місцевою прокуратурою №9 було змінено обвинувачення [PERSON] на ч. 2 ст. 302 КК України. Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2018 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 02.04.2019 року, [PERSON] визнано невинуватою по пред`явленому їй обвинуваченню за ч. 2 ст. 302 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення. З огляду на досліджені докази, вбачається, що [PERSON] незаконно перебувала під слідством з 09.01.2014 року по 23.05.2016 року (дата смерті), оскільки 30.10.2018 року Солом`янським районним судом м. Києва відносно [PERSON] ухвалено виправдувальний вирок, який ухвалою Київського апеляційного суду від 02.04.2019 року залишено в силі, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Як встановлено вище [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно Розпорядження Солом`янської районної адміністрації в м. Києві від 24.11.2016 року малолітньому [PERSON] , надано статус дитини-сироти та передано під опіку прабабусі - позивачу [PERSON] . Позивач звертаючись з даним позовом до суду зазначила, що за весь цей час, з моменту незаконного затримання [PERSON] , притягнення її як підозрюваної, потім як обвинуваченої і до вироку суду, яким її було виправдано, позивач [PERSON] , її рідна бабуся, малолітній син [PERSON] , страждали морально, оскільки їх рідна людина знаходилась під кримінальним переслідуванням, внаслідок незаконного обвинувачення в скоєнні тяжкого злочину. Незаконними діями органу досудового розслідування, позивачу було завдано значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні їх життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію близької людини, що змушувало докладати багато додаткових зусиль для організації свого життя. За життя [PERSON] страждала на ряд хронічних захворювань, які з часу її затримання, пред`явлення обвинувачення стали прогресувати. Моральні страждання, постійний пригнічений стан та депресія в цілому незадовільно відобразились на здоров`ї [PERSON] та її рідних, що в кінцевому результаті призвело до її смерті. Позивач просила стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів на користь [PERSON] , 138339,00 грн. моральної шкоди, на що слід зазначити наступне. У відповідності зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Про вказане зазначено в роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо моральної шкоди позивач вказує, що внаслідок втрати своєї онуки, і обвинувачення її посмертно у вчиненні кримінального правопорушення, якого вона не вчиняла, вона зазнала моральних страждань, які обґрунтовують душевними стражданнями у зв`язку з смертю онуки, стражданнями, пережитими у зв`язку з відновленням її репутації та постійними хвилюваннями через такі обставини. Як на підставу позову позивач посилалась також на бездіяльність слідчих та процесуальних керівників при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, безпідставне та неодноразове не виконання вказівок, наданих судами слідчим, а також на остаточне рішення - вирок суду про виправдання її онуки, яке набрало законної сили Так, судом встановлено, що позивач втратила онуку, яку було безпідставно обвинувачено спочатку за ч. 2 ст. 303 КК України, а після її смерті змінено обвинувачення на ч. 2 ст. 302 КК України, і позивач, намагаючись відновити добре ім`я онуки, починаючи з часу її смерті23.05.2016 року і до її виправдання і отримання остаточного рішення, до 02.04.2019 року, перебувала у постійному стресовому стані, зазнала сильних душевних та моральних страждань не тільки у зв`язку із втратою рідної людини, а й через постійні намагання встановити істину у справі, добиваючись від працівників правоохоронних органів проведення процесуальних дій, направлених на повне і всебічне з`ясування обставин справи, пройшовши через багаторазові судові розгляди. Такі обставини, на переконання суду, не можуть не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивач. Її моральні страждання судом визнаються обґрунтованими у повному обсязі, оскільки очевидним є те, що втрата онуки над якою вона була піклувальником після смерті її батьків, а на даний час є опікуном її малолітнього сина [PERSON] , є непоправною втратою, що тягне за собою суттєву зміну звичного способу та порядку життя позивача, ускладненим безпідставним обвинуваченням її онуки [PERSON] та тривалістю процесу на її виправдання. Відповідно до статті ч. 1 ст. 1, ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, в тому числі і внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону), а згідно ст. 5 Закону у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках , передбачених ст. 1, 3 цього Закону, у встановленому порядку переходить до його спадкоємців. Заперечуючи проти позову, представники відповідачів вказують на відсутність доказів протиправності дій відповідача. Однак , суд не погоджується з такими доводами. Як встановлено судом, вимоги позивача належним чином обґрунтовані, вони доводяться доказами, які заслуговують на увагу суду. Крім того, в силу ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, тому саме казначейство має відповідати за зобов`язаннями держави і є належним відповідачем у справі . Не заслуговують на увагу суду і твердження представників відповідачів про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача у відповідності з вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на який вони посилаються, оскільки судом встановлені підстави, якими обґрунтована моральна шкода - втрата онуки [PERSON] , отримання виправдувального вироку щодо неї і вказані підстави для відшкодування моральної шкоди врегульовані вказаним законом та цивільним законодавством, яке судом проаналізовано і відповідає предмету судового розгляду. Також, не заслуговують на увагу доводи представників відповідачів про те, що позивачем не надано доказів того, що вона є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому відповідно до ст. 5 Закону не має права на відшкодування шкоди, оскільки з матеріалів справи чітко встановлена наявність родинних зв`язків позивача з [PERSON] . До повноліття [PERSON] позивач була її опікуном, оскільки батьки померли, а на даний час позивач є опікуном сина [PERSON] - [PERSON] та його законним представником. Згідно із частиною третьою статті 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При обґрунтуванні розміру позову, позивачі посилаються на вказаний закон і вказівку в ч. 1 ст. 12 на застосування розміру мінімальної заробітної плати при обрахуванні моральної шкоди . За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 13Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналогічні роз`яснення містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Таким чином, Законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується та не встановлено граничний розмір такої шкоди. За встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи підстави, на які посилалась позивач, обґрунтовуючи свою моральну шкоду, яку вона зазнала, доведеність її вимог, відшкодувати таку шкоду неможливо у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Компенсація моральної шкоди може бути адекватною дійсним стражданням, які відчуває тільки позивач, і таку шкоду вона оцінює у 138339,00 грн. Тому, враховуючи обставини справи, які встановлені в судовому засіданні, докази на обґрунтування вимог, глибину та тривалість моральних страждань, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню, в сумі по 138339,00 грн., оскільки такий розмір, який визначений нею самою, на переконання суду, відповідає ступеню моральних страждань позивача та відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Позивач також просила стягнути 60000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу при розгляді справи в суді відносно [PERSON] , на що слід зазначити наступне. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Відповідно до вимог ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги. Однак, заявлені позивачем суми витрат, понесені внаслідок надання їй правової допомоги у кримінальному провадженні відносно [PERSON] в сумі 60000,00 грн. не підтверджуються належними доказами. Дія долученого представником позивача ордеру на надання правової допомоги поширюється на представництво інтересів [PERSON] у кримінальному провадженні, яке знаходиться в СВ Солом`янського РУГУ МВС в м. Києва, у той час як нею заявлена вимога про стягнення коштів за надання правової допомоги під час розгляду кримінального провадження у Солом`янському районному судді м. Києва та Київському апеляційному суді. Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Позивачем на підтвердження понесених адвокатом витрат не подано а ні договору про надання правової допомоги з [PERSON] , а ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, а ні акту виконаних робіт. Наявні договори й ордер не є доказом обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем та не можуть бути належними доказами при визначенні судом розміру матеріальної шкоди. За таких обставин, позивачем не доведено витрати на правничу допомогу в сумі 60000,00 грн., а тому у задоволенні вказаних вимог слід відмовити. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial