Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування неповернутою частиною позичених коштів, три проценти річних, а також передбачену сторонами в договорі позики неустойку за прострочення виконання відповідачем його зобов'язань за договором позики в період з 29.10.2013 по 26.09.2014 року в сумі, еквівалентній 372 429 доларам США. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.2011 року вона позичила відповідачеві 40 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повертати ці кошти частинами (з розстроченням) із остаточним терміном повернення не пізніше 10.10.2011 року, про що між ними був укладений договір позики. Однак, в порушення умов договору позики, відповідач лише частково повернув позивачу борг в сумі 3 000,00 доларів США, у зв'язку з чим позивач вже зверталася в суд із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Але відповідач продовжує порушувати її права і борг не повертає, що змусило позивача знову звернутися із позовом до суду. Просить стягнути з відповідача гривневий еквівалент сум нарахованих процентів на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2 900,00 доларів США, трьох процентів річних в розмірі 1 009,00 доларів США та неустойки за прострочення відповідачем виконання його зобов'язань в розмірі 368 520,00 доларів США. Представник позивача в судове засідання 26.03.2015 року не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала повністю і просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач викликався в судове засідання судовими повістками, направленими на його адресу рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленнями про вручення, але всі судові засідання відповідачем були проігноровані, для участі у справі він не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст.157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до п.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. В силу ст.ст.76,77 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи, але не з'явився в судове засідання без поважних причин, що свідчить про умисне затягування відповідачем розгляду справи, і суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали та докази, надані в обґрунтування позову, встановивши обставини справи і відповідні їм правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 10.06.2011 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої сторони укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. за реєстровим № 1943. Відповідно до умов договору позики від 10.06.2011 року, позивач передала відповідачеві 40 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути ці кошти частинами (з розстроченням) трьома платежами по 750,00 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця і здійснити остаточне повернення боргу в сумі 37 750,00 доларів США не пізніше 10.10.2011 року. За прострочення виконання відповідачем його зобов'язань сторонами в п. 5 договору позики від 10.06.2011 року передбачено штраф (пеню) в розмірі 3% від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення. Відповідач взятих на себе зобов'язань з повернення позивачу боргу за договором позики в повному обсязі не виконав, і неповернутими залишилися кошти в сумі 37 000,00 доларів США. 29.10.2013 року позивач зверталась в суд із позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, в якому просив стягнути гривневий еквівалент заборгованості, що складалася з неповернутого відповідачем боргу в сумі 37 000,00 доларів США, процентів за користування позикою в період з 10.06.2011 року по 29.10.2013 року в сумі 6 637,00 доларів США, трьох процентів річних за період з 13.10.2011 року по 29.10.2013 року в сумі 2 271,00 доларів США та неустойки за період з 13.10.2011 року по 29.10.2013 року в сумі 829 170,00 доларів США. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2014 року частково задоволено позов [PERSON] і стягнуто з [PERSON] на її користь гривневий еквівалент боргу за договором позики від 10.06.2011 року, що складалася з неповернутої частини позики, процентів за користування позикою в період по 29.10.201 року, трьох процентів річних за період з 13.10.2011 року по 29.10.2013 року та неустойки станом на 29.10.2013 року в сумі 1 189 273,18 грн., а також судовий збір в сумі 3 441,00 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2014 року змінене: стягнуту з відповідача пеню зменшено до розміру неповернутої частини позики, а загальну суму заборгованості в гривнях, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача зменшено з 1 189 273,18 грн. до 1 073 658,60 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, оскільки факт невиконання відповідачем його зобов'язань за договором позики від 10.06.2011 року і розмір неповернутої частини позичених коштів вже встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, то не потребують додаткового доказування. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду докази повного або часткового виконання відповідачем його зобов'язань за договором позики, визначених рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язань зі зверненням кредитора в суд із позовом або ухваленням на його користь судового рішення про стягнення боргу. У зв'язку з цим, суд вважає, що зобов'язальні правовідносини сторін за договором позики від 10.06.2011 року не припинилися, і позивач має право на нарахування процентів за користування відповідачем її коштами згідно ст. 1048 ЦК України, а також трьох процентів річних на підставі ст.625 ЦК України та передбаченої договором неустойки за період з 29.10.2013 року. Згідно наведеного позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, сума процентів за користування відповідачем позиченими у позивача коштами в період з 29.10.2013 року по день подання позову 26.09.2014 року складає 2 900,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення на рівні 2 355,7021 за 100 доларів США складає 68 315,36 грн. Розмір трьох процентів річних за цей період складає 1 009,00 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США становить 23 769,03 грн. Позивачем правильно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на її користь неустойки, передбаченої в п.5 договору позики від 10.06.2011 року, за період з 29.10.2013 року по 26.09.2014 року в сумі 368 520,00 доларів США. Але суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про стягнення неустойки частково. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за обґрунтованим клопотанням сторони, так і з власної ініціативи. Враховуючи неспівмірність боргу розміру нарахованої неустойки, суд вважає за необхідне зменшити розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача неустойки до розміру неповернутої частини позики в розмірі 37 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення на рівні 2 355,7021 за 100 доларів США складає 871 609,77 грн. Загальна сума належної до стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування позикою, трьох процентів річних і неустойки по договору позики від 10.06.2011 року за період з 29.10.2013 року по 26.09.2014 року дорівнює сумі доданків цих складових і дорівнює 963 694,16 грн. За правилом ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору в сумі 3 654,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 599, 610, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України та

Outcome: partial