Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона, [PERSON], була у шлюбі з відповідачем по справі. Шлюб між ними розірваний згідно заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2011 року. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився мешкати з нею. В січні 2010 року вона звернулася до суду з заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання, як дружини. Відповідач залишив її, коли вона була вагітною в терміні 3-х місяців і де теперішнього часу своєї дитини він ніколи не бачив. З пологовому будинку відповідач її з дитиною забирати відмовився. Зразу ж створив нову родину, а коли їхній дитині виповнилось один рік, він ініціював у суді розірвання їхнього шлюбу. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2010 року було стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Аліменти сплачував своєчасно, але не в повному обсязі. Згідно довідки із ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 3888 від 22.06.2016 року станом на 01.06.2016 року заборгованість складає 27598,32 грн. Але частину заборгованості відповідачем сплачено через пошту і на теперішній час заборгованість складає 19209 грн. Відповідач з дня розірвання шлюбу та до теперішнього часу не приймає ніякої матеріальної участі у житті сина, його життям не цікавиться, абсолютно байдужий до його розвитку та виховання. Їхній син весь цей час зростав без батька, спілкування з батьком не було, ніякої прихильності до батька він не відчуває, авторитетом для сина відповідач ніколи не був. Поведінка відповідача свідчить про його не бажання спіклуватися з сином та цікавитися про його духовний розвиток. Згідно довідки з ДНЗ «Веселка» їхню дитину приводила до садочку і забирала його тільки вона. Вихователі жодного разу на протязі чотирьох років не бачили батька дитини. Згідно довідки з бійцівського клубу «Венум» також вибачається, що вона є єдиним забезпечувачем участі його сина в змаганнях, придбання спортивного знаряддя та медичного обстеження. За весь час тренування їхнього сина в цьому закладі батько жодного разу не з'явився до клубу і не потурбувався про свою дитину. Крім того, батько безпідставно відмовив сину в юридичному забезпеченні вільного пересування [PERSON] по Україні та за її кордоном на змагання. Цим батько шкодить інтересам їхнього сина. Всі вищевикладені факти свідчать про те, що відповідач порушує свої батьківські обов'язки, не бажає піклуватися про етична та духовний і фізичний розвиток сина. Його дії несумісні з батьківськими обов'язками, що покладаються на нього чинним сімейним законодавством. Його дії суперечать інтересам сина і тому він підлягає позбавленню батьківських прав. Вважаю, що відповідно до п.п 1,2 ст.164 СК України відповідач має бути позбавлений батьківських прав, як особа, що не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла що до неї батьківського піклування та неналежно здійснювала свої обов'язки по вихованню власної дитини. Тим паче, що при розмові з відповідачем він не не заперечує, що б був позбавлений батьківських прав. Відповідач формально є батьком їхньої дитини, ніяких фізичних та духовних стосунків між ним та їхнім сином ніколи не було і ніколи не буде. Просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно сина, [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що на момент народження сина, його колишня дружина проживала з іншим чоловіком. З дитиною не спілкується, так як позивачка не дозволяє. Він не знає де дитина проживає, в яку школу ходить. Аліменти він сплачує регулярно. Те що він не бачиться з дитиною, не є підставою для позбавлення батьківських прав. На теперішній час в нього інший шлюб, від шлюбу має доньку, [INFO]. Він має намір спілкуватися з дитиною, приймати участь у його вихованні та житті. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради в судовому засіданні висновок підтримала та пояснила суду, що вона приймала участь у комісії з приводу недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. На комісії він стверджував, що працює, алкоголем не зловживає, характеризується позитивно, займається вирощуванням квітів. З дитиною не спілкується, так як йому не дозволяє позивачка. Вважає, що батько не належно ставиться до виконання свої батьківських обов'язків. Рішення суду залишає на розсуд суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дитина проживає разом з матір'ю в [ADDRESS] Відповідача вона не бачила 7 років, цей час він з дитиною не спілкувався. На момент народження дитини позивачка ні з ким не проживала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем. Відповідача вона бачила тільки на весіллі. Вона часто приходить до позивачки і з її слів знає, що відповідач з дитиною не спілкується. Також знає, що відповідачка заперечувала у спілкуванні сина з батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знає відповідача, це колишній чоловік його сестри. Відповідач з дитиною не спілкується, з роддому позивачку забирав він. Зі слів позивачки знає, що відповідач не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши все у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено: Факт родинних відносин між відповідачем та дитиною [PERSON], 24.12.2009 року підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис №404 від 30 грудня 2009 року (а.с.11). Відповідно до копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Відповідно до копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2011 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], 24.12.2009 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 9-10). З довідок-розрахунків від 11.01.2017р. вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів відповідачем на користь позивача на утриманні дитини складає 21527, 64 копійки (а.с. 90). Заборгованість зменшена на даний час. Згідно висновку служби у справах дітей Синельниківської міської ради Дніпропетровської області служба у справах дітей вважає не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.57). В судову засіданні також були досліджені наступні докази: висновок з психологічної консультації [PERSON], [INFO], висновновок якого: батько не приймає участі у вихованні та житті свого сина» (а.с.29-30); рішення Синельниківської міської ради №237 від 26.10.2016 року про надання висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 55); характеристика відповідача [PERSON], який за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.64); копія квитанцій про сплату аліментів (а.с.65-76) Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 18 вказаної Постанови визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст.. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підставі наданих позивачем характеристик та довідок орган опіки та піклування Синельниківської міської ради надав висновок, за яким визначено не доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Як пояснив відповідач позивач перешкоджала йому спілкуватись з дитино. Позивачка заперечувала проти пояснень відповідача, однак жодного доказу на підтвердження свої позиції сторони не наддали. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних відомостей про обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у відповідача дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлювали б застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено. У матеріалах справи також відсутні докази того, що до відповідача раніше застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей (бесіди, попередження з боку органів опіки та піклування, накладення адміністративного стягнення). Практика Європейського суду з прав людини, як в силу ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що ставлення відповідача до своїх обов'язків можливо змінити в кращу сторону, отже в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed