Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, що був розірваний 26.04.06 р. Під час роботи у РЖКП - 2 вона отримала на сім»ю однокімнатну квартиру, що розташована по [ADDRESS].. На даний час у вказаній квартирі проживають її діти - дочка [PERSON] та неповнолітній син [PERSON], 02 р. н., разом з нею. На утримання неповнолітньої дитини відповідач сплачує аліменти. Зазначає, що відповідач поводить себе неправомірно, постійно дебоширить у квартирі, порушує правила соціального співжиття, застосовує до неї та дітей фізичне насильство, погрожує фізичною розправою. З приводу цього вона неодноразово зверталась до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл.. Відповідач постійно з»являється у нетверезому стані у квартиру, знищує їх майно. До відповідача правоохоронними органами неодноразово вживались заходи - попередження, він перебуває на обліку як сімейний насильник, однак, ніяких висновків не зробив. Вважає, що спільне проживання сторін у однокімнатній квартирі є неможливим. Відповідач притягався до адмінвідповідальності за вчинення насильства у сім»ї в період з 10.05.09 р. по 11.05.12 р. 8 разів за ч. ч. 1, 2 ст. 173 - 2 КУпАП; засуджувався 19.04.13 р. за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської обл. за ч. 1 ст. 125 КК України за вчинення у стані алкогольного сп»яніння 26.02.13 р. о 20 год. у вищевказаній квартирі під час сварки, кинувши сірника, що горів, у її сторону в область її грудей, їй - тілесного ушкодження, а також, умисно кинувши кришкою від каструлі у сторону дочки [PERSON], останній - також тілесного ушкодження. Крім того, відповідач засуджувався 18.10.13 р. за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської обл. за ч. 2 ст. 125 КК України за вчинення у стані алкогольного сп»яніння 28.07.13 р. о 08 год. у вищевказаній квартирі, умисно нанісши їй удару кулаком у ділянку правого вуха, легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров»я. Зазначає, що відповідач забезпечений житлом, та як володіє спадковим жилим будинком та господарськими будівлями у с. Білашеві Ковельського району Волинської обл.. Просить позов задовольнити та виселити відповідача з житлового приміщення - вищевказаної квартири без надання іншого жилого приміщення; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. За ухвалою суду від 07.11.14 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача було залучено Ковельську міськраду Волинської області. В судовому засіданні позивач та її представник позов, кожна зокрема, підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Просять позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що поведінка відповідача у побуті є неадекватною, він постійно перебуває у нетверезому стані, що негативно впливає на сімейну обстановку, психіку неповнолітньої дитини. Спільне проживання у одній квартирі з відповідачем є неможливим через його неправомірну поведінку, неналежне ставлення як до неї, так і до їх спільних дітей. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в судове засідання не з»явився, хоча вказана третя особа належно оповіщена, про причини неявки свого представника суду не повідомила, письмового заперечення проти позову до суду не подала, попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у відсуності її представника. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до повного задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони разом з двома своїми спільними дітьми - повнолітньою дочкою та неповнолітнім сином - проживають у однокімнатній квартирі [ADDRESS], що стверджується копією довідки (виписки з домової книги про склад сім»ї та прописку) № 2 161 від 21.07.14 р., виданої РЖКП № 2 (м. Ковель). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії I - ЕГ від 26.04.06 р., виданого відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської обл., сторони розірвали шлюб 26.04.06 р.. Як показала суду свідок [PERSON] - дочка сторін, відповідач на протязі тривалого проміжку часу - з 2009 р. по даний час систематично порушує правила спільного проживання з нею та її матір»ю, її меншим братом, що виражається у тому, що він грубо поводиться з ними, ображає безпричинно та нецензурно, наносить побої, знищує речі, часто приходить додому у нетверезому стані, через що вони часто вимушені викликати міліцію. На їх зауваження та заходи впливу правоохоронних органів відповідач не реагує. Згідно з копією листа № 933 від 13.03.14 р., позивач у травні 2013 р. усно зверталась до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., з приводу вчинення відповідачем по місцю її проживання скандалу у нетверезому стані. Як слідує з копії листа Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. № 933 від 13.03.14 р., у 2013 - 2014 р. р. позивач, дійсно, також 7 разів зверталась до вказаного правоохоронного органу з приводу вчинення відповідачем неправомірних дій щодо неї, а саме: 12.02.13 р., 26.02.13 р., 22.06.13 р., 01.02.14 р., 22.02.14 р. у зв»язку із сімейними скандалами; 27.03.13 р., 28.07.13 р. у зв»язку із сімейними скандалами та нанесенням їй тілесних ушкоджень, з приводу чого 28.02.13 р., 29.07.13 р. було внесено до ЄРДР відомості про вчинення правопорушень (злочинів) передбачених ч. 1 ст. 125 КК України. Також, відповідно до змісту листа Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., від, відповідно, 30.05.12 р., позивач а також інший член її сім»ї - дочка - двічі у 2010 р., двічі у 2011 р., і один раз у 2012 р. звертались до відділу з приводу неправомірної поведінки відповідача. За вказаними зверненнями відповідач 8 разів притягався до адмінвідповідальності. Як слідує листа Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. № 2 190 від 08.10.14 р. позивач, дійсно, також в період з вересня 2013 р. по 08.10.14 р. 6 разів зверталась до вказаного правоохоронного органу з приводу вчинення відповідачем неправомірних дій, а саме: 01.02.14 р., 22.02.14 р., 23.03.14 р., 07.09.14 р. у зв»язку із сімейними скандалами; а 12.02.14 р., 03.08.14 р. - у зв»язку з цим же - і член сім»ї позивача - її дочка - [PERSON]. За цей же період відповідач 6 р. притягався до адмінвідповідальності за насильство у сім»ї. Відповідно, оглянутими в судовому засіданні матеріалами справ про притягнення відповідача до адмінвідповідальності №№ 159/976/13 - п, 159/2 478/13 - п, 159/7 487/13 - п, 159/1 193/14 - п, 159/2 215/14 - п, 159/2 489/14 - п, 159/2 634/14 - п, стверджується, що відповідач за період з 06.03.13 р. по 30.04.14 р. 6 разів піддавався адмінстягненню за факти вчинення насильства у сім»ї щодо позивача та члена її сім»ї - дочки сторін, а також за керування службовим транспортним засобом у стані алкогольного сп»яніння. Однак, суд враховує, що відповідач з 2006 р. не є членом сім»ї позивача і притягнення останнього до адмінвідповідальності за насильство у сім»ї по відношенню, зокрема, до позивача неодноразово, не може бути розцінене як те, що відповідач не реагує на заходи впливу з приводу недодержання ним правил співжиття у спірній квартирі, що мають вживатись відповідно до вимог законодавства. Разом з тим, суд вважає, що копією постанови Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. від 04.09.14 р. у справі про притягнення відповідача до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП, стверджується посилання позивача на зловживання відповідачем спиртними напоями. За змістом ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Та обставина, що відповідач неналежно поводить себе у побуті, спільне проживання з ним позивача та інших мешканців квартири у одній квартирі є неможливим, стверджується копіями вироків Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від, відповідно, 19.04.13 р., 18.10.13 р., у справах №№ 159/1 915/15/13 - к провадження № 1 - кп/159/106/13 та 159/5 621/ 13 - к провадження № 1 - кп/159/259/13 про обвинувачення відповідача за ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України за спричинення позивачеві на грунті особистих неприязних відносин у стані алкогольного сп»яніння тілесних ушкоджень 26.02.13 р. та 08.07.13 р. місцю проживання сторін. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. В судовому засіданні встановлено, що позивач проживає у спірній квартирі, разом з повнолітньою дочкою - свідком у справі - [PERSON], неповнолітньою дитиною - сином [PERSON], 02 р. н.. Відповідач систематично порушує правила співжиття з вищезазначеними особами у спірній квартирі, що полягає у заподіянні позивачеві тілесних ушкоджень, нецензурній лайці у її та свідка адресу, зловживає спиртним напоями, чим робить неможливим для позивача та дітей сторін проживання з ним в одній квартирі, та заходи запобігання в період з 2009 р. по 2014 р. виявились безрезультатними. А тому відповідач підлягає виселенню на вимогу позивача як основного квартиронаймача спірної квартири, без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved