overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що сім'я розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сім'ї неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, наданий судом час для примирення нічого не змінив, збереження сім'ї неможливим. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Також зазначив, що наданий судом час для примирення нічого не змінив. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.07.2010 року (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 13.07.2010 року). Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.02.2011 року, та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19.03.2014 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, а саме на протязі року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, а сторонам по справі надавався строк на примирення, за наданий строк подружжя не дійшло згоди на примирення. Таким чином, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що сім'я розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сім'ї неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, наданий судом час для примирення нічого не змінив, збереження сім'ї є неможливим. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Також зазначив, що наданий судом час для примирення нічого не змінив. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2007 року (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 22.09.2007 року). Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 19.07.2008 року та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.12.2011 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, а саме на протязі шести місяців сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, а сторонам по справі надавався строк на примирення, за наданий строк подружжя не дійшло згоди на примирення. Таким чином, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що сімя розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сімї неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, час для примирення не потрібен, оскільки вважає збереження сімї неможливим. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Також зазначив, що час для примирення не потрібен. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2009 року (копія свідоцтва про одруження серія 1-ЕД №092110 від 03.07.2009 року). Від спільного проживання в шлюбі мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-ЕД №229608 від 18.10.2011 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, а саме з 2013 року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що шлюбні відносини останнім часом поступово погіршились і наразі спільне господарство не ведеться. Оскільки шлюб є формальним, просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач проти позову не заперечував, зазначивши, що для збереження сімї надання строку для примирення не потрібно. Вислухавши пояснення сторін, які заперечували проти надання їм часу для примирення, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2009року (свідоцтво про одруження серії І-БК №006943), а.с.3. Мають спільного сина [PERSON], 19.10.2005р.н. (свідоцтво про народження серії І-БК №030006), а.с.6. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. З жовтня 2014 року сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Кожен з подружжя наполягає на розірванні шлюбу і на примирення не згоден, тому суд не вживає заходів для примирення сторін, передбачених ст.111 СК України, вважаючи, що шлюб розпався та зберегти його неможливо. Зважаючи на те, що однією із засад шлюбу є його добровільність, він ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги обставини життя сторін, суд приходить до висновку, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх спільної дитини. Отже, суд вважає, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше збереження шлюбу неможливе, з врахуванням інтересів сторін та їх малолітньої дитини, вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та зазначила, що відповідач, з яким вона у шлюбі не перебувала, є батьком її дочки [PERSON], [INFO]. На час подання позову дочка навчалась у 12 класі у Білоцерківській вечірній (змінній) загальноосвітній школі ІІ-ІІІ ступенів №1. Посилаючись на те, що дочка потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який проживає в іншому місті, такої допомоги не надає, просила стягнути з останнього аліменти на час навчання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дочкою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. У судове засідання сторони не прибули, позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, причину неявки не повідомив, ставлення до позову не висловив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ст.ст.199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; розмір аліментів визначає суд за позовом того з батьків, з ким проживає дочка, син, з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. З відповідних свідоцтва та довідки судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. З довідки №154 від 16.12.2015 р. судом встановлено, що [PERSON] є учнем 12-а класу Білоцерківської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів №1. Судом встановлено також, що сторони не досягли між собою згоди щодо способу виконанням батьком свого обовязку утримувати дочку на час навчання. Враховуючи наведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів на дочку на час навчання у Білоцерківській вечірній (змінній) загальноосвітній школі ІІ-ІІІ ступенів №1 грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Однак її вимоги стягнути аліменти на майбутнє за умови, що дочка буде продовжувати навчання, не підтверджені документально, а тому задоволенню не підлягають як такі, що заявлені передчасно. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та зазначила, що довіреністю, виданою 10.06.2013 р. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] за р/н №2875, уповноважила [PERSON] користуватися, експлуатувати та продати належний їй автомобіль RENAULT, 2000 року випуску, р/н [NUMBER]. Однак 17.06.2015 р. [PERSON], рухаючись на цьому автомобілі у м.Біла Церква, був зупинений інспектором ДПС, який повідомив, що на автомобіль Кіровоградським ВДВС накладено арешт, у звязку з чим тимчасово затримав автомобіль та поставив його на штраф майданчик. На звернення до Кіровоградського ВДВС було отримано відповідь про те, що виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні, тому арешт з майна може бути знятий тільки за рішенням суду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач свого представника у судове засідання не направив, ставлення до позову не висловив, надав листа про відсутність виконавчих проваджень щодо [PERSON] Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СРБ915838, виданого ДАІ ГУ УМВСУ м.Кіровограда вбачається, що [PERSON] є власницею автомобіля RENAULT, 2000 року випуску, р/н [NUMBER]. З довіреності, виданої 10.06.2013 р. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] за р/н №2875, судом встановлено, що [PERSON] уповноважила [PERSON] користуватися, експлуатувати та продати належний їй автомобіль RENAULT, 2000 року випуску, р/н [NUMBER]. Згідно з актом тимчасового затримання транспортного засобу від 17.06.2015 р., складеного інспектором ДПС [PERSON], зазначений автомобіль, яким керував [PERSON]. тимчасово затриманий у звязку з накладенням на автомобіль арешту державною виконавчою службою, та поміщений на штрафмайданчик по вул.Молодіжній,33 у м.Біла Церква. Відповідно до листа №29053 від 04.07.2016 р. начальника Фортечного відділу ДВС м.Кіровограда, у зазначеному відділі ДВС не перебуває виконавчих проваджень, по яких боржником є [PERSON] Згідно зі ст.ст. 317, 321 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 того ж Кодексу та ч.2 ст.114 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а у випадку накладення на нього арешту предявити позов за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. На підставі наведеного суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, а відповідач не довів факту накладення арешту на майно позивача, тому позов підлягає задоволенню. На підставі зазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований 25.01.1997 р. відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №62. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя не склалось через несхожість характерів та відношення до сімейного життя, спроби врятувати сімю позитивних наслідків не дали, просила розірвати шлюб. У судове засідання сторони не прибули, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, подали заяву про розгляд справи в їх відсутності, позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно зі ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З відповідних свідоцтв судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 25.01.1997 р. відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №62. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. З позову вбачається, що сторони втратили почуття взаємної любові, можливості зберегти шлюб вичерпали, бажання зберегти сімю не мають. Відповідач позов визнав, що не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. За таких обставин суд вважає доведеним, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та дитини, що мають істотне значення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], в звязку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, до досягнення нею 23-річного віку, посилаючись на те, що з 01.09.2013 року [PERSON] навчається у ДВНЗ «Харківський коледж текстилю та дизайну», в звязку з чим потребує матеріальної допомоги для оплати навчання, купівлі підручників, зошитів та інших канцелярських товарів, купівлі одягу, продуктів харчування, проїзду до місця навчання. Відповідач не здійснює матеріального утримання дитини, що продовжує навчання, чим ставить позивача у важке матеріальне становище, що і вимусило її звернутися до суду. Позивач зазначила, що відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, не є інвалідом, знаходиться на пенсії за вислугою років, тому має реальну можливість приймати участь в утриманні доньки. Позивачка в судове засідання не зявилась, про що надала суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутності та в разі неявки відповідача розглядати справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала. Суд вирішив можливим розглянути справу на підставі наявних доказів за відсутності сторін відповідно до ст. 197 ЦПК України. У відповідності до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дитиною відповідача, є студенткою 3-го курсу денної форми навчання Харківського коледжу текстилю та дизайну. Відповідач знаходиться на пенсії за вислугою років, аліментів на інших дітей або непрацездатних батьків не виплачує, має дохід і реальну можливість приймати участь в утриманні доньки. Судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1/4 частину з усіх видів доходу щомісячно. Також, з відповідача необхідно стягнути державне мито на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 199 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], в звязку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, до досягнення нею 23-річного віку, посилаючись на те, що з 01.09.2015 року [PERSON] навчається у Харківському професійному ліцеї будівництва і комунального господарства, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги для оплати навчання. Відповідач не здійснює матеріального утримання дитини, що продовжує навчання, чим ставить позивача у важке матеріальне становище, що і вимусило її звернутися до суду. Позивач зазначила, що відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, не є інвалідом, працює вантажником у цеху №139 на ДП «Завод «Електроважмаш», тому має реальну можливість приймати участь в утриманні доньки. Позивачка в судове засідання не зявилась, про що надала суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутності та в разі неявки відповідача розглядати справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала. Суд вирішив можливим розглянути справу на підставі наявних доказів за відсутності сторін відповідно до ст. 197 ЦПК України. У відповідності до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дитиною відповідача, є студенткою 3-го курсу денної форми навчання Харківського професійного ліцею будівництва і комунального господарства. Відповідач працює вантажником у цеху №139 на ДП «Завод «Електроважмаш», аліментів на інших дітей або непрацездатних батьків не виплачує, має дохід і реальну можливість приймати участь в утриманні доньки. Судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1/4 частину з усіх видів доходу щомісячно. Також, з відповідача необхідно стягнути державне мито на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 199 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved