Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO] аліментів в розмірі 2000,00 грн. ј частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.09.2015 року уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі в них народилася одна дитина: [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, в сімї постійно виникали різні непорозуміння, сварки. Протягом тривалого періоду вони не підтримують шлюбних відносин, в них різні погляди на життя, різні характери, шлюб між ними існує лише формально, примирення і подальше спільне проживання неможливе. Крім того, зазначає, що відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання їхньої дитини та не несе жодних витрат з її утримання. На підставі вказаного, просить задовольнити поданий нею позов. 12.10.2017 року суддею Козівського районного суду Тернопільської області у справі за вказаним позовом відкрито провадження та призначено судове засідання у такій (а.с.12). 18.12.2017 року від відповідача надійшло заперечення, у якому він заперечував щодо розірвання шлюбу, зазначивши, що доводи позивача, викладені у позовній заяві є надуманими, а мотиви подання такої позовної заяви до суду йому невідомі. Крім того, вказав, що у звязку із складним матеріальним становищем, мінливістю доходу та існуванням у нього інших зобовязань не взмозі платити аліменти в розмірі 2000,00 грн.. При цьому, зазначив, що погоджується платити 1000,00 грн. аліментів (а.с.15-17). 15.03.2018 року від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо поданого відповідачем заперечення, у яких вона зазначає, що доводи відповідача про існування в нього його хвороби, хвороби матері та у звязку з цим додаткових фінансових зобовязань не підтверджені жодними доказами. Необхідність погашення кредиту відповідачем позивач пояснює тим, що такі кошти отримані відповідачем без її згоди і витрачені на його власні потреби (а.с.42-43). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 15.03.2018 року сторонам справи надано строк для примирення тривалістю чотири місяці з метою збереження сімї, провадження у справі у звязку з цим зупинено (а.с.47). 07.08.2018 року ухвалою суду провадження у справі відновлено (а.с.48). 20.02.2019 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу та в частині стягнення аліментів в розмірі 1500,00 грн.. При цьому, вказав, що сума аліментів в розмірі 2000,00 грн., яку просить стягнути позивач є для нього непосильною (а.с.57-58). У судовому засіданні 20.02.2019 року позивач уточнила позовні вимоги, зменшивши розмір аліментів, який вона просить стягнути з відповідача з 2000,00 грн. до 1500,00 грн. (а.с.60-61). В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимог з врахуванням зменшених позовних вимог в частині розміру аліментів і просила розірвати шлюб між нею і відповідачем і стягнути з нього на її користь на утримання їхньої доньки аліменти в розмірі 1500,00 грн.. Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали подану відповідачем 20.02.2019 року заяву та підтримали заявлену позовну вимогу про розірвання шлюбу і не заперечили щодо стягнення аліментів в розмірі 1500,00 грн.. Відповідно до ч.6\~ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши думку\~учасників справи, дослідивши подані ними документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.10.2008 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, виданого Геленківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 04.10.2008 року серії 1-ИД №048512 (а.с.4). Від шлюбу у сторін є одна дитина, а саме: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ИД №184196 (а.с.5). Спільне життя між сторонами не склалося у звязку з несумісністю характерів, шлюбні відносини між ними фактично припинені, примирення неможливе і кожен з них живе своїм особистим життям, що згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню, оскільки визнається сторонами. За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини. При цьому, на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, задовольняючи позов в цій частині, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати, понесені позивачем при поданні позовної заяви та заявленні позовної вимоги про розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 ст.181 СК України\~встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з\~ч.2\~ст.182\~СК України\~розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак, оскільки сторонами визнається необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON], [INFO] і відповідач визнав уточнені позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1500,00 грн. суд дійшов до висновку, на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, що такі обставини не підлягають додатковому доказуванню, а відтак і в цій частині позов слід задовольнити. Відповідно до\~ст.430 ЦПК України\~слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць. Крім цього, оскільки позивач при зверненні до суду із цим позовом в частині позовних вимог про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, враховуючи вимоги\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved