Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів до відповідача, який згодом уточнила, посилаючись на те, що 22.03.2006 року позивач з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2015 року шлюб між подружжям було розірвано. За рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.04.2010 року відповідач повинен сплачувати аліменти на коисть позивача на утримання дочки у розмірі 300 грн. При розгляді справи щодо стягнення аліментів з відповідача, судом було враховано те, що відповідач не мав доходів так як ніде не працював. На даний час відповідач працює та має дохід. Також в своїй позовній заяві позивач зазначила, що відповідно до діючого законодавства розмір аліментів на утримання дитини збільшився, тому позивач звернулась до суду з відповідною заявою. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позову наполягала (а.с. 25). Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, але надав заяву до суду, про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 26). Частинами 3, 4 ст. 200\~ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207 ЦПК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2006 року, сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Троїцькою сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 2 (а.с. 9). Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 94 (а.с. 7). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2015 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с. 10). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 квітня 2010 року було частково задоволено позов [PERSON] та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 300 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття 14.12.2021 року, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 26.02.2010 р. (а.с. 8). Дочка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1208 від 15.08.2019 року (а.с. 11). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач відповідач, як батько своєї дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом не встановлено, що у відповідача наявні непрацездатні члени сім`ї чи діти, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1\~статті 192 Сімейного кодексу України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, зобов`язаний сплачувати на її утримання аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки вже існує рішення суду про стяґнення аліментів, то суд з метою захисту інтересів дитини самостійно приймає рішення про зміну розміру стягнення аліментів. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial