Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття осіб з реєстраційного обліку, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на електронних торгах, позивач придбав житловий будинок який був предметом іпотеки, в якому зареєстровані відповідачі, що створює перешкоди для власника у вільному розпорядженні придбаним нерухомим майном. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши до суду заяву у якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явились, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи подану заяву представника позивача, повторну неявку відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 28 серпня 2020 року відбулися електронні торги житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 124,9 кв.м та земельної ділянки, площею 0,0514 га, кадастровий номер 5324081901:01:005:0003, які розташовані за адресою [ADDRESS] . Вказані торги проводило ДП «СЕТАМ» за результатами яких, гр. [PERSON] став переможцем. Також встановлено, що торги вказаних вище будинку та земельної ділянки відбувалися в рамках примусового виконавчого провадження №62333069 з примусового виконання виконавчого листа №2-633/2009, виданого 10.07.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області. Суд вважає, що в рамках зазначеного виконавчого провадження відбувалося стягнення з боржника [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк в особі філії - Полтавське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк». За результатами проведених торгів, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л., складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 124,9 кв.м та земельної ділянки, площею 0,0514 га, кадастровий номер: 5324081901:01:005:0003, які розташовані за адресою [ADDRESS] , 26 жовтня 2020 року, приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Гура І.В., позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 124,9 кв.м, житловою площею 57,1 кв.м, які розташовані на приватизованій земельній ділянці, площею 0,0514 га., кадастровий номер: 5324081901:01:005:0003, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ). Після придбання вказаного будинку, позивачу стало відомо, що у ньому зареєстровані відповідачі у справі: [PERSON] , [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , та є неповнолітньою, [PERSON] та [PERSON] . 19 серпня 2011 року Полтавським районним судом Полтавської області постановлено рішення у справі №2-921/2011 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк в особі філії - Полтавське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк» до [PERSON] , [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , та є неповнолітньою, [PERSON] та [PERSON] , яким останніх виселено з будинку [ADDRESS] . В той же час з реєстраційного обліку їх знято не було. Із змісту вище вказаного рішення суду, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та є неповнолітньою, [PERSON] та [PERSON] були зарестровані у будинку [ADDRESS] у порушення приписів п.п. 3.3.1., 3.3.10 іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк в особі філії - Полтавське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] а ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР. Таким чином, судовим рішенням було встановлено, що відповідачі у справі були зареєстровані у порушення приписів закону, і їх було виселено. Окрім того, судом було роз`яснено, що вони мають право звернутися до уповноважених органів з питань отримання жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання згідно Постанови КМУ №422 від 31.032004 року та ст. 132-2 ЖК УРСР. Отже, обставини того, що відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та є неповнолітньою, [PERSON] та [PERSON] не мали права проживати у будинку [ADDRESS] і підлягли виселенню в розумінні 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню під час розгляду даної справи. Окрім того, відповідачі не є членами моєї сім`ї в розумінні приписів ст. 64 ЖК УРСР, якою передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Однак, на час коли позивач оформив у встановлений законом спосіб право власності на будинок [ADDRESS] , відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та є неповнолітньою, [PERSON] та [PERSON] , не проживали у ньому. Також вбачається, що відповідачі не несли будь-які витрати пов`язані із утриманням житлового будинку, особисті їх речі у будинку - відсутні, і своєю реєстрацією за вказаною адресою чинять власнику перешкоди в користуванні майном. Факт не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] , підтверджується актом, який складений сусідами позивача по [ADDRESS] , а саме: - [PERSON] , мешканець будинку [ADDRESS] , - [PERSON] , мешканець будинку [ADDRESS] - [PERSON] , підписи у ньому засвідчені адвокатом Пономаренко В.В. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частина 1 статті 321 ЦК України, декларує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд вважає, що позивач як власник нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , позбавлений можливості захистити своє порушене право щодо вільного розпорядження своїм майно у поза судовому порядку. Отже, єдиним способом зняти відповідачів з реєстраційного обліку є визнання їх в судовому порядку таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких підстав, суд оцінивши у повному об`ємі усі належні докази по справі, приходить до висновку, що Відповідачі на час звернення позивача до суду із даним позовом втратили право на користування жилим будинком, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved