Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. За цим договором покупцем даної квартири є позивачка, а продавець - відповідач [PERSON] . Відповідно до п.20 даного договору продавець зобов`язується вжити заходів щодо зняття з реєстрації місця проживання в зазначеній квартирі зареєстрованих в ній осіб до 11.09.2019 року та звільнити продану квартиру для вільного і безперешкодного користування нею покупцем та передати ключі від квартири покупцю в строк до 14.07.2019 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований у даній квартирі, проте не проживає у спірному житлі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має і взагалі він квартирою не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування квартирою, зокрема, позивач не може оформити субсидію. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , з якої його виселити без надання іншого житла. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовну вимогу про визнання відповідача [PERSON] особою, яка втратила право на проживання у квартирі в [ADDRESS] . Відповідачі в судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просять задовольнити позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] особою, яка втратила право на проживання у квартирі в [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до п. 20 договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року продавець зобов`язався вжити заходів щодо зняття з реєстрації місця проживання в зазначеній квартирі зареєстрованих в ній осіб до 11.09.2019 року та звільнити продану квартиру для вільного і безперешкодного користування нею покупцем та передати ключі від квартири покупцю в строк до 14.07.2019 року (а.с. 8 зворот). Проте з довідки ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради від 09.01.2020 року №310 (а.с.10) вбачається, що в квартирі по [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] - [INFO] . Крім того згідно акту від 10.01.2020 року №559, складеного комісією в складі працівників УК «Теплодім» (а.с.11), відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зазначені права вказані і в ст.150 Житлового Кодексу України. Виходячи з того, що Закон України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. В судовому засіданні встановлено, що реєстрація відповідача [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] створює позивачу, як власнику житла, незручності у користуванні власністю. Таким чином, [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування вказаною квартирою. Щодо позовних вимог про виселення відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивач, шляхом подання заяви від 06.05.2020 року про підтримання позову в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, фактично не підтримала позовну вимогу про виселення відповідача, з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу, в задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed