Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

позивач звернулася до суду 07 грудня 2015 року з позовом, вказавши, що у 2008 році вона разом зі своїми батьками - третіми особами по справі, вирішили придбати по сусідству по [ADDRESS] напівзруйнований будинок зі спорудами за адресою. Вказане домоволодіння належало [PERSON], який вже на той час був померлим та якому воно було виділено за вказаною адресою земельну ділянку відповідно до рішення виконкому Дзержинської райради від 20.07.1976 р. Вказане домоволодіння було у стані не придатному для проживання, однак вони мали намір його відновити та реконструювати будівлі і тому знайшли спадкоємців власника будинку - [PERSON] та [PERSON] З метою купівлі вказаного домоволодіння вони передали спадкоємцям за домовленістю з ними суму в розмірі 2000 доларів США. Побудови, які малися на території вказаного домоволодіння не були зареєстровані в БТІ чи інших органах як об'єкти права власності, тому спадкоємці відмовилися від земельної ділянки, на якій розташоване дане домоволодіння на їх користь. 20.08.2008р. рішенням № 701 виконком Довгинцівської районної у місті ради припинив право користування [PERSON] вказаною земельною ділянкою. Після цього вона розпочала процедуру по оформленню права власності на вказане домоволодіння на власне ім'я. Зважаючи на факт наявності на території домоволодіння будівель, своїм листом від 30.03.2010 р. виконком рекомендував їй звернутись до міськради із заявою про збереження об'єктів нерухомості та надання дозволу на розробку містобудівної документації та проекту відведення земельної ділянки. Криворізька міськрада своїм листом від 01.10.2010 р. надала їй перелік документів. За її зверненням Управління містобудування та архітектури 03.10.2012 р. надало їй відповідь, за якою для вирішення питання про визнання права власності на будівлі, що розташовані на території вказаного домоволодіння, їй необхідно звернутись до суду. 02.12.2013 р. на її звернення Управління містобудування та архітектури надало їй нові роз'яснення та рекомендації щодо оформлення документів. 30.12.2014 р. рішенням Криворізької міськради їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 02.06.2010 року було виготовлено технічний паспорт на споруди, що розташовані на території даного домоволодіння, який вона оновила станом на 01.10.2015р. У 2010 році нею було замовлено та отримано «Звіт про розміщення будівель на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] і проведення технічного огляду на відповідність будівництва державним стандартам....»; У 2014 році нею було замовлено та отримано «Технічну документація по складанню меж існуючих землекористувань...» та «Технічний звіт щодо виконання топографо-геодезичної зйомки...». У 2015 році нею було замовлено та отримано «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки...», «Звіт з незалежної оцінки ринкової вартості...». На даний час ситуація з вказаним домоволодінням для неї залишається невирішеною, оскільки оформити право власності на самочинні будівлі, вона не може в зв'язку з відсутністю у неї документів про право власності (право користування) на землю, як це вимагається п. 37 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а оформити право власності на земельну ділянку вона не може, оскільки на ній наявні побудови, на які на даний час у неї відсутнє право власності. На даний час всі об'єкти нерухомості на території домоволодіння [ADDRESS] за її рахунок були відновлені та реконструйовані, вони з батьками там фактично мешкають вже тривалий час, тому вважає, що оскільки реконструйоване нею майно є придатним для використання, його походження нею доведено, майно набуто з законних підстав оскільки інше ніким не доводиться та не оспорюється, суд може визнати за нею право власності на дане майно. Тому позивач просить визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з одноповерхового житлового будинку «А-1», загальною площею приміщень 86,7 кв. м., житловою площею 52,9 кв. м.; літньої кухні - гаражу «Б»; альтанки «В»; сараю «Г»; сараю «Д»; замощення «І»; огорожі «1», «З», «4», «5», «6», «7»; воріт «2». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених в позові, просив задоволити заявлені вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник відповідача - Довгинцівської районної в місті ради [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Представник виконавчого комітету Криворізької міської ради [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених в запереченнях. Третя особа [PERSON] заявлені вимоги підтримала, пояснень не надала. Третя особи [PERSON] позов підтримав та пояснив, що вони проживали з 1988р. в будинку [ADDRESS]. По [ADDRESS] були лише времянка, на яку не було документів, був лише договір про надання земельної ділянки. Після смерті [PERSON] вони вирішили побудувати будинок по [ADDRESS]. Вони домовилися з дітьми померлого про передачу їм земельної ділянки, заплатили їм 2000 доларів. Поім їм відмовили в оформлені земельної ділянки, але вони вже завезли на неї будівельні матеріали, тому вирішили будувати будинок самочинно. Потім їм сказали, що спочатку треба оформили земельну ділянку, але це неможливо, так як на ній є будівлі, а оформити будівлі неможливо, так як не оформлена земельна ділянка. Вислухавши представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Дзержинської районної Ради депутатів трудящих м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 1976 р. № 8/491 [PERSON] виділено земельну ділянку площею 450 м2 під будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON], оформити технічну документацію протягом одного місяця без укладення договору забудови (а.с. 5 - архівна копія). Рішенням виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 20.08.2008 р. № 701 при розгляді заяви [PERSON] , [PERSON] та у зв'язку зі смертю [PERSON], користувача земельною ділянкою [ADDRESS], припинено право користування земельною ділянкою [ADDRESS], розподіленої під будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON]. Вважати таким, що втратило чинність рішення виконкому дзержинської районної ради народних депутатів від 20.08.1976 р. № 8/491 «Про розгляд звернення [PERSON].» в частині розподілу земельної ділянки [ADDRESS] під будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON] (а.с. 7 - копія рішення). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Саме до таких правових висновків щодо застосування статей 331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14). Відповідно до роз'яснень, викладених п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни дарування, за правом спадщини. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачам и земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Згідно повідомлення виконкому Довгинцівської районної у місті ради вих. № 18/20-79 від 04.11.2014 р., після винесення рішення виконкому 20.08.2008 р. № 701 земельна ділянка [ADDRESS] не перерозподілялась. Відповідно до даних комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» нерухомість на даній земельній ділянці не зареєстрована (а.с. 14 ). Згідно повідомлення управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 02.12.2014 р. № 7700/5, за даними управління [PERSON] як власник приватизованих земельних ділянок у місті Кривому Розі та у Криворізькому районі Дніпропетровської області не зареєстрована (а.с. 15 ). Вказана земельна ділянка по [ADDRESS] позивачу у володіння чи користування не надавалася, вона взагалі не має до неї ніякого відношення, як і до будівель на ній. Посилання позивача на купівлю у спадкоємців домоволодіння, що підтверджується наданою ними розпискою, суд не бере до уваги, оскільки відсутні належні та допустимі докази як прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину) так і нотаріально засвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння. Враховуючи викладене суд не вбачає законних підстав для визнання за позивачем права власності на домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровської області.м

Outcome: dismissed