Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 16.04.2015 між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, підтвердженням чому є розписка відповідного змісту, згідно якої позивач передала останньому грошові кошти в розмірі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) доларів США. Відповідно до умов вказаної розписки, відповідач строком до 10.08.2015 зобов'язувався повернути кошти з відсотками. Однак в порушення взятих на себе зобов'язань у визначений строк [PERSON] грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) доларів США; 27 034,56 грн. - три проценти річних, а також вирішити питання понесених нею судових витрат. Ухвалою суду від 15.05.2018 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк заперечень відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надійшло. Відзиву на позов у визначений судом строк відповідач не подав. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, однак надали заяву, в якій вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ухвалою суду від 20.06.2018 вирішено проводити розгляд справи при заочному розгляді. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що 16.04.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, підтвердженням чому є розписка відповідного змісту, згідно якої [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) доларів США, які він зобов'язувався повернути до 10.08.2015. У визначений у правочині строк [PERSON] у добровільному порядку грошові кошти позивачеві не повернув, у зв'язку із чим [PERSON] просила стягнути їх із відповідача в судовому порядку, з яких 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) доларів США - борг, 27 034,56 грн. - три проценти річних. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Загальних положень про зобов'язання, а саме ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України випливає, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та ЦК України та у встановлений у зобов'язанні строк. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання та в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ураховуючи встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що оригінал розписки, що доданий до матеріалів справи підтверджує наявність між сторонами позикових відносин, є доказом як факту укладення договору позики, так і факту передачі грошових коштів позичальнику і зобов'язання повернути ці кошти позивачеві в обумовлений в договорі строк. Ураховуючи те, що відповідач у визначений у розписці строк кошти позивачеві не повернув, отож наявність порушених прав позивача є очевидною, тому вимоги позивача про повернення суми боргу за Розпискою від 16.04.2015 є обґрунтованими. Зважаючи на те, що положення чинного законодавства не містять заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, що має відображення у правових позиціях Верховного Суду України від 4 липня 2011 року в справі № 3-62гс11, від 26 грудня 2011 року в справі № 3-141гс11 та від 07.10.2014 у справі № 910/763/13, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу в іноземній валюті підлягають до задоволення. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення 3% річних, суд виходить з такого. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув суму позики, отож має нести відповідальність сплативши позивачеві суму позики з урахування 3% річних - 27 034,56 грн., які наведені у розрахунку позивачем та з яким суд погоджується. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджений належними та допустимими доказами, їх сукупність є достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи, отож суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved