Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 07.06.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] [INFO], яка проживає разом із матірю. Позивач бажає розірвати шлюб з відповідачем, оскільки вони не зійшлись характерами та поглядами на життя, що унеможливило спільне проживання. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне продовження шлюбного життя сторонами припинено. Спір про поділ майна відсутній. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд розірвати шлюб укладений з [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд розірвати шлюб з відповідачем. Вказала, спору про поділ майна немає, після розірвання шлюбу донька залишаться проживати разом із матірю. Заперечувала проти надання стоку для примирення. Судові витрати просила залишити за нею. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 095648 (на 8 а.с.) Сторони не бажають миритися. Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін та їхньому синові. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя ( ч.1 ст.110 СК України ). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved