Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом в якому просила визнати недійсними кредитний договір №808284/ФЛ від 08 квітня 2008 року та договір іпотеки № 808284/ФЛ від 08 квітня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] із застосуванням наслідків недійсності правочину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2008 році вона придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру та через юридичну необізнаність право власності у бюро технічної інвентаризації не зареєструвала. Наприкінці 2013 року вона дізналась, що до неї та її чоловіка предявлено позов в якому ПАТ КБ «Надра» просить Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська стягнути заборгованість за кредитним договором. У звязку з тим, що позивач не підписувала кредитний та іпотечний договори та не отримувала грошові кошти, в квітні 2014 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, яку не було проведено у звязку з тим, що банком не було надано оригіналів запитуваних документів. В грудні 2014 року цивільну справу було залишено без розгляду у звязку з неодноразовою неявкою представника банку. В грудні 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру. Того ж дня з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 грудня 2016 року позивачці стало відомо, що на її квартиру було накладено заборону на відчуження нерухомого майна від 08 квітня 2008 року та внесені відомості до державного реєстру іпотек. Посилаючись не те, що кредитний договір вона не підписувала, а вказані обтяження завдають їй труднощі у розпорядженні своєю власністю вона звернулась із відповідним позовом. Представник позивача надав суду заяву в якій просив задовольнити у повному обсязі позовні вимоги, справу розглянути без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 30). Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» у судове засідання не зявися, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.28-29). Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася про причини своєї неявки суд не повідомила. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Згідно ч. 3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 203 ЦК України, встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В судовому засідання встановлено, що 08 квітня 2008 року позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 08 квітня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстровано в реєстрі за № 1513. В органах БТІ право власності зареєстровано не було. 08 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №808284/ФЛ, згідно умов якого надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 59\~111, 06 доларів США строком до 12 лютого 2038 року. 08 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між банком та позичальником укладено договір іпотеки №808284ФЛ-3, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1514. За умовами якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю предмет іпотеки, який стане власністю [PERSON] в майбутньому після укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири. У зв'язку з проведенням державної реєстрації статуту в новій редакції найменування ВАТ «Комерційний банк «Надра» змінено на ПАТ «Комерційний банк «Надра» Також судом встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Якименко Л.Г.) перебувала цивільна справа №199/5279/13-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. 03 квітня 2014 року по справі призначалась почеркознавча експертиза. 16 червня 2014 року за клопотанням судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту Судових Експертиз [PERSON] було витребувано у ПАТ КБ «Надра» додаткові матеріали для проведення експертизи, а саме: оригінал кредитного договору №808284/ФЛ від 08 квітня 2008 року, та договору поруки №808284/ФЛ-П від 08 квітня 2008 року 25 вересня 2014 року експертною установою на адресу суду направлено повідомлення №1873-14 про неможливість надання висновку у звязку з ненаданням банком необхідних документів. 23 грудня 2014 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, позов ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, ухилення ПАТ КБ «Надра» від надання оригіналів документів для проведення експертизи по цивільній справі й неявка у судові засідання, що призвело до прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду, дає суду підстави вважати, що позивач не підписувала оскаржуваний кредитний договір. Коментована стаття 146 ЦПК України встановлює спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд: неподання експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; відмова надати зразки для дослідження; недопущення до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню, тощо. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Коментована норма є винятком із загального правила, сформульованого у ч. 4 ст. 60 ЦПК про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 29 грудня 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 33274300) приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Станом на 29 грудня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про іпотеку №18404784 та запис про обтяження №18304906, які внесені приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] на підставі договору іпотеки №808284/ФЛ-3. Таке підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77444553 від 29 грудня 2016 року. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно приписів ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, кредитний договір є двосторонньою угодою і повинен бути підписаний сторонами. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України однією з вимог до письмової форми правочину є підписання його сторонами, що буде в даному випадку виражати волю сторони договору на укладення даного договору, що є вкрай важливою ознакою договорів, оскільки ніхто не може бути примушений на укладення договору. Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частина 1 цієї статті передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст.203 ЦК. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним кредитного договору №808284/ФЛ укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] від 08 квітня 2008 року підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює, юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у випадку визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до норми ч.2 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Наявність обтяжень та заборон на квартирі [ADDRESS] порушує права [PERSON], як власника, оскільки вона не має змоги розпоряджатись власністю на власний розсуд. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України, а також ст.41 Конституції України передбачено право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем не ставиться питання щодо відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, суд вважає за необхідне залишити їх за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial