Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 112 будинком № 2 по вулиці Новозаводська в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте не проживають в вищезазначеній квартирі, Відповідачі не беруть участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 112 будинком №2 по вулиці Новозаводська в м. Миколаєві. Від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у звязку з неможливістю бути присутньою. Доказів у підтвердження поважності причин неприбуття у судове засідання позивачем не надано. Оскільки справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, неявка належним чином повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи. Оскільки позивачем не надано доказів у підтвердження неможливості бути присутньою у судовому засіданні, суд не може визнати неявку позивача з поважних причин та вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до довідки виданої житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Зоря» від 21.02.2018 року за вих. № 240 за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до акту про не проживання від 06.03.2018 року, підписаний працівниками житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Зоря» та сусідами про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 1997 року. Згідно до акту про не проживання від 06.03.2018 року, підписаний працівниками житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Зоря» та сусідами про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2014 року. Відповідно до акту про не проживання від 06.03.2018 року, підписаний працівниками житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Зоря» та сусідами про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2005 року. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивачем не надано доказів на підтвердження права власності на квартиру [ADDRESS]. З позовної заяви вбачається, що вищезазначена квартира є неприватизованою, позивачка зазначає, що основний квартиронаймач по особовому рахунку помер, при цьому доказів у на підтвердження цього факту не надано, клопотань про їх витребування від позивача не надходило. Відомостей щодо переоформлення особового рахунку на [PERSON] не надано. У звязку з чим, суд вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed