Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та утримання дружини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2018 року. Від спільного подружнього проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком неповнолітніх дітей, котрий належної матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не приймає участі у їх вихованні. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також просить стягувати з відповідача в її користь на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі по 1000 грн., починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною 3-х річного віку. 18.08.2020 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що на даний час звільнився зі служби у Збройних Силах України та займається пошуком постійного місця працевлаштування. Складна ситуація в країні, що спричинена пандемією коронавірусу, значно ускладнила працевлаштування. На даний час змушений перебиватися тимчасовими заробітками. На підставі наведеного, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнає частково в розмірі по 950 грн. щомісячно на кожну дитину та просить відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки він не має змоги надавати таку матеріальну допомогу. Позивач на судовий розгляд справи подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони з 25.07.2018 р. перебувають у шлюбі, котрий зареєстрований Виконавчим комітетом Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , котрі проживають разом із позивачем. Відповідач проживає окремо. Оскільки відповідач є батьком неповнолітніх дітей, тому відповідно до ст. 180 СК України він зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. В обгрунтування часткового визнання позову відповідач у відзиві на позов вказав, що не працює, а тому не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину. Той факт, що відповідач на даний час не працевлаштований, не є підставою для звільнення його від обов`язку утримувати своїх дітей, однак може бути врахований при визначенні розміру аліментів на утримання дітей. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину. На думку суду, даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних, необхідних потреб неповнолітніх дітей та забезпечення рівня життя дітей, достатнього для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить конституційні права, гарантії дітей та не забезпечить звичайних потреб та їхній достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із аналізу даної норми встановлено, що стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина здійснюється виключно у випадку, якщо чоловік має змогу надавати таку матеріальну допомогу. На обґрунтування доводів про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, відповідач покликався на ту обставину, що він звільнився з роботи, на даний час не працює та не отримує доходів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У даних спірних правовідносинах обов`язок довести змогу відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини покладається на позивача. Однак на судовий розгляд справи позивач не надала суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, котрі підтверджували б, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживають діти та спростовували б доводи відповідача про неможливість надання такої допомоги. У матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу дійти висновку про можливість відповідача надавати кошти на утримання позивача до досягнення дітьми трьох років. Таким чином, позивач не довела, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дітьми трьох років у розмірі 1000 грн., чи у іншому розмірі. Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку слід відмовити за недоведеністю. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial