Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 06.09.2018 та просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на будинок № [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим житлом. В обґрунтування позову вказувала, що їй та її сестрі [PERSON], кожній окремо належить право власності на ? частину житлового будинку № [ADDRESS]. Право власності на вказаний житловий будинок вони набули на підставі договору дарування від 20.08.2010 року. У вказаному будинку, зареєстроване місце проживання їхнього батька [PERSON], який у ньому не проживає з 2010 року. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її право власності на будинок, оскільки вона змушена сплачувати вартість комунальних послуг нарахованих на [PERSON] Позивач до суду не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 27). Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 23), до суду повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав (а.с. 26, 32). Третя особа Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але участь свого представника у розгляді справи не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 25). Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 28). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами № [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], яка змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 10) та [PERSON], яка змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 12) в рівних частках, кожній по ? частині вказаного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 4). Підставою виникнення права власності на вказаний житловий будинок є договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 20.08.2010 року (а.с. 5-8), відповідно до умов якого [PERSON] подарував цей житловий будинок і земельну ділянку під ним, в рівних частках [PERSON] та [PERSON], які є його доньками (а.с. 9-12, 15-19). Відповідно до довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 1523/7/0229 від 06.09.2018, акту про не проживання від 06.09.2018, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 13-14), але за вказаною адресою не проживає. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує її право власності, оскільки на відповідача продовжує нараховуватися плата за житлово-комунальні послуги, участі у сплаті яких він не приймає, що призводить до надмірного матеріального тягаря на позивача, про що вказував позивач у позові та не заперечив відповідач. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 64 Житлового кодексу УРСР слідує, що до членів сім`ї особи відносяться другий з подружжя, батьки та діти. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що [PERSON], який є колишнім власником житлового будинку та батьком [PERSON] і [PERSON], після припинення його права власності на житловий будинок, у зв'язку з його даруванням, продовжив право користування ним зі згоди нових власників, у зв'язку з чим набув право користування вказаним будинком в якості члена сім`ї нових власників. Однак він у вказаному будинку не проживає з вересня 2010 року. Нарахування вартості комунальних послуг на відповідача, участі у сплаті яких він не приймає, створює перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, покладаючи на неї надмірний тягар. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, який зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, як член сім`ї позивача, не проживає у житловому приміщенні належному позивачеві більше 1 року без поважних причин, доказів протилежного суду не надано, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Оскільки позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., рішенням суду позовні вимоги задоволено, тому

Outcome: approved