Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу позику у розмірі 87022,48 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 4130,00 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути суму позики у строк до 03.09.2015 року. В подальшому 06.02.2018 року до договору позики від 03.06.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду відповідно до якої сторони домовились внести зміни в п. 1.5, 1.6 договору. Відповідно до змін, позивач передала у власність відповідача кошти в сумі 102896,73 грн., що еквівалентно 3709,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 03.03.2018 року. Однак, відповідач суму боргу у визначений договором строк не повернув, чим порушив прийняті на себе зобов`язання. Станом на 26.10.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 03.06.2015 року з урахуванням додаткової угоди до нього від 06.02.2018 року складає 189821,77 грн., яка складається з: 94127,82 грн. - основної заборгованості за договором позики; 95693,95 грн. - неустойка, нарахована відповідно до п. 4.2 договору позики за період з 04.03.2018 року по 09.10.2020 року. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.11.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 03.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу позику у розмірі 82022,48 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 4130,00 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позику в строк до 03.09.2015 року. В подальшому 06.02.2018 року до договору позики від 03.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п.п. 1.5, 6.1 договору, виклавши в наступній редакції: «позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 102896,73 грн., що є еквівалентом 3709 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути суму позики в строк до 03.03.2018 року». На підтвердження факту укладання договору позики від 03.06.2015 року, додаткової угоди до нього від 06.02.2018 року та отримання грошових коштів позикодавцю була надана боржником розписка від 06.02.2018 року. Проте, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, суму позики у строк встановлений договором позики від 03.06.2015 року, додаткової угоди до нього від 06.02.2018 року не повернув, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 03.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики та 06.02.2018 року додаткова угода до нього, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Позивач зазначила, що сума заборгованості, яка є неповернутою становить 94127,82 грн. Вказаного відповідачем не спростовано. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 03.06.2015 року та додаткової угоди до нього від 06.02.2018 року в сумі 94127,82 грн. Крім того, згідно п. 4.2 договору позики від 03.06.2015 року за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 41 долар США за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Судом достовірно встановлено, що відповідач у встановлений договором строк суму позики не повернув. Позивач просила зменшити розмір неустойки до 0,1% у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання у строки встановлені договором позики та стягнути пеню за період з 04.03.2018 року по 09.10.2020 року в сумі 95693,95 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір неустойки перевищує розмір збитків, суд вважає за доцільне зменшити пеню до неповерненої суми за основним зобов`язанням та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 94127,82 грн. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики достовірно встановлений судом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору 1882,56 грн.

Outcome: partial