Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 12 липня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського РУЮ м.Львова, актовий запис /№212/. Від шлюбу в подружжя народилась дитина- Войцехович [PERSON], [INFO]. Подружні відносини з відповідачем не склалися, у них різні погляди на життя, він нехтує сімейними цінностями, що постійно призводить до виникнення суперечок та сварок. Відповідач зловживав алкогольними напоями, що негативно відображалось на матеріальному становищі сімї, окрім цього, неодноразово піднімав руку на позивача у присутності дітей, що тяжким чином впливало на їхній психологічний стан. Сторони разом не проживають з лютого 2016 року, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, їх шлюб існує формально. Подальше перебування в шлюбі є неможливим, позивач\~\~втратила до відповідача\~\~почуття любові, просить шлюб розірвати. \~Окрім того, оскільки відповідач є працездатною особою, інших утриманців немає, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 серпня 2016 року. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, пояснення надала аналогічні вище наведеним. Після розірвання шлюбу прізвище залишити «Войцехович». Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, не заперечує щодо розірвання шлюбу, погоджується сплачувати аліменти, однак сума, яку просить стягувати позивач є надто великою. Представник відповідача позов визнала частково, щодо розірвання шлюбу не заперечує, в частині стягнення аліменти просить суд зменшити суму, в звязку з скрутним матеріальним становищем його довірителя. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб\~12 липня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського РУЮ м.Львова, актовий запис /№212/, про що випливає з свідоцтва про шлюб /аркуш справи 4/. Відповідно до свідоцтва про народження, в сім'ї у шлюбі народилась дитина: [PERSON], [INFO] /аркуш справи 7/. \~В судовому засіданні встановлено, спільне життя у сторін не склалось, оскільки в них постійно виникали сварки та непорозуміння, відповідач бив позивача. За \~час \~розгляду справи\~ примирення \~не відбулося. Відповідно до\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їх дітей. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки конфлікт між сторонами набув затяжного характеру, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими та суперечитимуть їх інтересам та інтересам дітей, примирення неможливе. Як встановлено в судовому засіданні дитина проживає з позивачем. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ\~з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено\~ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1\~ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч.9 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає окремо від дитини та ухиляється від сплати коштів на утримання доньки, а тому суд вважає обґрунтованим та підставним прохання позивачки щодо стягнення аліментів з відповідача. З вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з врахуванням матеріального стану відповідача, потреб дитини, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно. Аліменти слід стягувати з дня звернення позивача до суду та допустити негайне виконання у межах одномісячного сукупного платежу аліментів на дитину. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що такий розмір аліментів може в судовому порядку змінюватись, в залежності від зміни матеріального становища сторін.

Outcome: partial