Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування вказаною квартирою та шляхом зняття його з реєстрації у ній. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на підставі договору купівлі - продажу від 12.12.1996 року. Державна реєстрація права власності вказаної квартири здійснена на її ім'я КП «МБТІ» м. Нікополь 16.12.1996 року. Позивач є єдиним власником вказаної квартири. Відповідач [PERSON] є рідним сином позивача [PERSON] , який разом з нею зареєстрований на постійне місце проживання у вищезазначеній квартирі. В 2008 році її син [PERSON] поїхав до Російської Федерації в м. Сургут на заробітки. Спочатку періодично повертався в м. Покров, але з часом у нього там з'явилася сім'я. Після чого, він дуже рідко почав відвідувати своє колишнє місце проживання в м. Покров. Останній раз він приїжджав в м. Покров в 2014 році. Зі слів сина позивачу відомо, що він отримав громадянство Російської Федерації , і не має наміру повертатися на своє постійне місце проживання в Україну. Позивач неодноразово просила сина приїхати та знатися з реєстрації в її квартирі, для того, щоб користуватися пільгами та отримувати субсидію на комунальні послуги. Протягом вже більше 10 років син позивача не проживає у зазначеній квартирі. Крім того, у разі виникнення необхідності продажу квартири, факт реєстрації відповідача в ній теж буде створювати їй відповідні незручності. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що 24.09.2018 року Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу серії ААВ №353558 від 12.12.1996 року (реєстровий номер 4638) [PERSON] належить трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.5). Згідно реєстрового надпису, державна реєстрація права власності вказаної квартири здійснена на ім'я [PERSON] КП «МБТІ» м. Нікополь 16.12.1996 року(а.с.5). Згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №14 від 15.08.2018 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до акту МКП «Житлкомсервіс» від 16.08.2018 року про перевірку паспортного обліку по [ADDRESS], комісією у складі начальника Гуляєвої Н.В. та паспортиста [PERSON] на момент перевірки встановлено: зі слів сусідів [PERSON], яка проживає по [ADDRESS], [PERSON], яка проживає по [ADDRESS] встановлено, що по [ADDRESS] не проживає з 2008 року [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно належно завіреної копії довіреності від 01.08.2018 року (наявної в матеріалах справи) [PERSON] уповноважує [PERSON] зняти його з реєстраційного обліку з квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довела належними та допустимими доказами порушення її права на користування і розпорядження належним їй майном, а також створення відповідачами перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 405 ЦК України, шляхом визнання відповідача [PERSON], який не проживає останні роки за вищезазначеною адресою, не має частки права власності на зазначений житловий будинок, не виконує зобов'язання, передбачені абз.3 ст.156 та ст.177 ЖК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved