Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з вищевказаною\~позовною заявою.\~В обґрунтування\~заяви зазначила,\~що з січня місяця 2002 року до 30 січня місяця 2018 року [PERSON] (надалі Позивач), і [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка в цивільному шлюбі, в кв. [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не звернулися за реєстрацією шлюбу до державного органу реєстрації актів цивільного стану. Після смерті [PERSON] , (надалі «Спадкодавець»), відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаної квартири. Державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори відмовила Позивачу у оформленні права на спадщину, вказавши, що документів, які надано для одержання свідоцтва про право на спадщину недостатньо. Встановлення юридичного факту проживання Позивача однією сім`єю зі Спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто с січня 2002 року по день смерті Спадкодавця 30 січня 2018 року, Позивачу необхідно для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові. Позивач показала суду, що [PERSON] інших спадкоємців, окрім неї не має. Проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вели спільне господарство, робили ремонт, сплачували комунальні послуги. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивачка є його матір`ю. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були, як у чоловіка та жінки, вони любили один одного. З 1994 [INFO] [PERSON] проживала з спадкоємцем, вони мали спільний бюджет. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що має добрі стосунки з позивачем. Проживають разом в одному будинку. Позивач з [PERSON] проживали, як чоловік і дружина, тільки були не розписані. Позивач проживає у вказаній квартирі більше п`яти років. Про інших спадкоємців свідку нічого не відомо. Два сини спадкодавця померли. Відповідач\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~у зв`язку\~з чим,\~у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи та про дати судових засідань на поштову адресу за місцем перебування, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). На момент смерті [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с.10). На момент смерті [PERSON] Позивач [PERSON] [INFO] також зареєстрована у вказаній квартирі. Позивачка [PERSON] зареєстрована у спірному домоволодінні з 02 березня 2004 року (а.с.6 зворот). З письмових матеріалів справи встановлено, що [INFO] квартира [ADDRESS] позивачем та померлим [PERSON] була приватизована та видано Свідоцтво про право власності на житло за № Дз 93, яким закріплено право власності по 1/2 частині квартири за кожним. Також з витягу про реєстрацію права власності встановлено, що вказана квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової форми власності по 1/2 частці кожному (а.с.13). За життя спадкодавець [PERSON] мав двох синів [PERSON] та [PERSON] , які на час відкриття спадщини померли (а.с.18,19). 08 травня 2019 року Державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій вказані відомості за даними Спадкового реєстру: про заведення спадкової справи за заявою Позивача; про відсутність інших спадкоємців за законом та заповітом. Отже факт спільного проживання Позивача та померлого [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного господарства підтверджується зокрема дослідженими письмовими доказами та наданими показами свідків у судовому засіданні. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частини 1, 3\~статті 60 ЦПК України). Як встановлено\~статтею 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно ч.2\~ст.315 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до вимог\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 1264 цього Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини. Саме такими міркуваннями [PERSON] мотивує своє звернення до суду. Згідно п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання Позивача з [PERSON] у період з січня місяця 2002 року до дня його смерті, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на неможливість оформлення заявницею спадщини без встановлення судом вказаного факту позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved