Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], і до досягнення дитини повноліття; стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтуванні своїх доводів позивач зазначає, що з 13.06.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду 04.05.2017, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Ще до розірвання шлюбу відповідач певний час не проживав разом із позивачем та дитиною та остання перебувала на утриманні матері. Після розірвання шлюбу, батьки дитини проживають окремо, батько надає допомогу на утримання сина, однак в розмірі, який визначив на власний розсуд. Домовленості щодо матеріального утримання сина між сторонами не вирішено. Відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату, також має підробіток. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює, коштів на утримання малолітньої дитини не вистачає, тому вимушена звернутися із вказаним позовом до суду. Позивач, її представник в судовому засіданні підтримали вищевикладені обставини і вимоги позову, просять їх задовольнити. Відповідач, його представник в судовому засідання з вимогами позову погодились частково, надавши письмові заперечення, вважають за можливе сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 1000грн., повністю заперечуючи щодо утримання матері дитини. Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, вислухавши свідків з обох сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.06.2009 по 04.05.2017. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про шлюб від 13.06.2009, свідоцтва про народження від 28.01.2015, рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу (далі СК) України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що батько дитини проживає окремо від позивача та сина, позивач мешкає самостійно виховує і утримує сина, відповідач надає матеріальну допомогу в сумі 1000грн. тощо. Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у Ії утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правил ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошові сумі. Так, судом встановлено, що відповідач працює у КП «Харківводоканал» і отримує заробітну плату. Також в судовому засіданні знайшли свої підтвердження ствердження позивача, що відповідач працює водієм таксі, що вбачається із пояснень свідків [PERSON], [PERSON] Не спростував й в судовому засідання такі обставини свідок [PERSON] Між тим, з боку позивача, його представника не надано суду жодного доказу того, що позивач витрачає такі кошти на утримання дитини, що вимагають стягнення з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини. Не містять таких доказів і матеріали справи. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, на підставі вищевикладеного, з урахуванням майнового стану сторін, наданих доказів на підтверджених доводів сторін, суд вважає за необхідне стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частині з усіх видів доходів (заробітку) відповідача. Позиція відповідача, його представника про стягнення аліментів у твердій сумі, судом не приймається, т.я. відсутні такі обставини, щоб свідчили про мінливий, нерегулярний заробіток, одержання доходу у натурі платника аліментів тощо. Далі, позивач просить стягнути із відповідача аліменти і на своє утримання до досягнення дитиною 3-го віку на підставі правил ч.2 ст. 84 СК України, яка зазначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки судом встановлено, що дитина проживає сумісно із позивачем та на підставі вищенаведених обставин, суд вважає за обґрунтоване та справедливе стягнення із відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини усіх видів доходів (заробітку) до досягнення дитиною трьохрічного віку. Право на аліменти належить дружині-матері незалежно від надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Доводи відповідача на те, що перебував у відпустці по догляду за дитиною, має кредитні зобовязання, проживає разом із матірю тощо, не є підставами для звільнення від аліментних обовязків і не спростовують висновків суду. Далі, відповідно до правил ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд стягує аліменти у відповідності до правил ч. 1 ст. 191 СК України, оскільки з боку позивача будь-яких доказів про стягнення аліментів з 01.11.2016, що вимагає ч. 2 ст. 191 СК України, суду не надано. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд позовні вимоги задовольняє частково, враховуючи їх доведеність і відповідність чинному законодавству. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України на відповідача покладається сплата судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial