Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу частини земельної ділянки стягнення грошової суми. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 1.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений попередній договір до договору купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки. За умовами п.1 даного попереднього договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання укласти з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки площею 0,022 га, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , яка належала на праві власності відповідачу, не пізніше 31.12.2014 року. Після підписання попереднього договору і до підписання основного договору позивач повинна передати відповідачу в забезпечення виконання умов основного договору купівлі-продажу частини земельної ділянки 582 500 грн. забезпечувального платежу, що і вчасно зробила позивач. Сторони домовились, що в день підписання основного договору забезпечувальний платіж буде повернуто відповідачем позивачу, а остання сплатить продавцю вартість 2/3 частини земельної ділянки в розмірі 349 500 грн., що передбачено п.2.1 попереднього договору. 29.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу частини земельної ділянки. За змістом п.1 цього договору сторони зобов`язались на умовах та порядку встановленим попереднім договором у строк не пізніше 16 години 00 хвилин 20.01.2015 року укласти основний договір купівлі-продажу частини земельної ділянки. При цьому позивач або її довірена особа на момент укладання основного договору повинна була перерахувати на рахунок відповідача грошову суму 349 500 грн., а відповідач в свою чергу передати у власність позивача 2/3 частини земельної ділянки площею 0,022 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Разом з тим у відповідача перебувала у власності земельна ділянка за вказаною адресою під тим же кадастровим номером площею 0,0348 га. Тому до укладання основного договору відповідач мав би виділити з вказаної земельної ділянки площею 0,0348 га окрему ділянку площею 0,022 га для продажу її позивачу. Однак на 20.01.2015 року за відповідачем на праві власності не була зареєстрована земельна ділянка площею 0,022 га, що унеможливило укладення основного договору купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки за вказаною адресою. І лише 4.02.2015 року відповідач зареєстрував на своє ім`я такої площі земельну ділянку, тому знаючи вказану ситуацію, позивач до нотаріального органу не з`явилась на призначену дату. Таким чином, неукладення основного договору купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки відбулось з вини відповідача. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача в порядку п.10 попереднього договору 582 500 грн. забезпечувального платежу, 29 125 грн. штрафу, а також згідно ч.2, ст.625 ЦК України 41 44 грн. 42 коп. інфляційних втрат та 52 377 грн. 12 коп. 3%-річних. Представник відповідача Тарасов А.Г . в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що дійсно 1.07.2015 року між даними сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки за вказаною адресою. Сторони домовились про вартість зазначеної частини земельної ділянки площею 0,022 га в розмірі 349 500 грн. 29.12.2014 року ті ж сторони підписали договір про внесення змін до попереднього договору, зміст якого полягав у підписання основного договору до 16 години 00 хвилин 20.01.2015 року. Ні попередній договір, ні договір про внесення змін не містить зобов`язання для відповідача щодо виділення з земельної ділянки площею 0,0348 га окремої земельної ділянки площею 0,022 га. Умовами попереднього договору передбачався лише продаж відповідачем позивачу 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0348 га, що призвело б до виникнення у позивача та відповідача спільної часткової власності на вказану земельну ділянку. В свою чергу відповідач у призначений час 20.01.2015 року з`явився до нотаріуса, а позивач для укладення основного договору не з`явився, про що 20.01.2015 року відповідач повідомив нотаріуса Волошенюк Л.О. Тому непідписання основного договору відбулось з вини саме позивача. І тільки з метою уникнення сплати штрафу згідно п.10 попереднього договору купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки позивач 8.07.2015 року, тобто майже через пів року, через приватного нотаріуса Бондар Н.В. звернулась до відповідача з пропозицією укласти основний договір. Але станом на 8.07.2015 року зобов`язання, встановлені попереднім договором, включаючи і дату укладання основного договору, припинилось. Тому на даний час відповідач готовий повернути позивачу 553 375 грн., про що [PERSON] повідомляв [PERSON] , однак остання не відреагувала. Крім того, 2.06.2015 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Волошенюк О.Л. про прийняття 553 375 грн. на депозит нотаріуса, але 18.06.2015 року нотаріус відмовила у прийнятті грошей. Таким чином, в порядку ст.613 ЦК України кредитор, тобто позивач, вважається таким, що відмовився прийняти належне виконання зобов`язання відповідача. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1; 3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як зазначає ч.1, ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Як встановлено у судовому засіданні, 1.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений попередній договір до договору купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки (а.с.8-10). За умовами п.1 даного попереднього договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання укласти з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки площею 0,022 га, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , яка належала на праві власності відповідачу, не пізніше 31.12.2014 року. Згідно п.3 попереднього договору після його підписання і до підписання основного договору позивач повинна передати відповідачу в забезпечення виконання умов основного договору купівлі-продажу частини земельної ділянки 582 500 грн. забезпечувального платежу, що і вчасно зробила позивач. Сторони домовились, що в день підписання основного договору забезпечувальний платіж буде повернуто відповідачем позивачу, а остання сплатить продавцю вартість 2/3 частини земельної ділянки в розмірі 349 500 грн., що передбачено п.2.1 попереднього договору. 29.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу частини земельної ділянки (а.с.11-12). Даний правочин має єдиний пункт. За змістом п.1 цього договору сторони зобов`язались на умовах та порядку встановленим попереднім договором у строк не пізніше 16 години 00 хвилин 20.01.2015 року укласти основний договір купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки, яка становить 0,022 га. При цьому позивач або її довірена особа на момент укладання основного договору повинна була перерахувати на рахунок відповідача грошову суму 349 500 грн., а відповідач в свою чергу передати у власність позивача 2/3 частини земельної ділянки площею 0,022 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Як вбачається з копії свідоцтва про право власності відповідач [PERSON] був власником земельної ділянки за вказаною адресою під тим же кадастровим номером площею 0,0348 га (а.с.13). 4.02.2015 року відповідач зареєстрував на своє ім`я земельну ділянку площею 0,0232 га, що підтверджується аналогічним документом (а.с.14). Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, позивач [PERSON] не з`явилась у призначений час до нотаріуса, тому що [PERSON] до 16 години 00 хвилин 20.01.2015 року не виділив із своєї земельної ділянки площею 0,0348 га окрему ділянку площею 0,022 га для продажу її позивачу. Представник відповідача наполягав у судовому засіданні на тому, що 16 годині 00 хвилин 20.01.2015 року [PERSON] знаходився у приміщенні нотаріуса, куди позивач [PERSON] не з`явилась. Однак до нотаріуса за видачею свідоцтва про знаходження в певному місці і в певний час він не звертався. Крім того, [PERSON] того ж дня 20.01.2015 року о 19-05 годин з поштового відділення відправив позивачу претензію, що підтверджується двома фіскальними чеками (а.с.50; 52) про відмову нею виконання попереднього договору (а.с.48) та повідомлення приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Волошенюк Л.О. про те, що він виконав всі умови попереднього договору (а.с.51). Оцінюючи зміст попереднього договору та договору про внесення змін до попереднього договору, обидва документи, підписані сторонами по справі, не містять зобов`язання для відповідача виділити із земельної ділянки площею 0,0348 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка належить йому на праві власності, окрему ділянку площею 0,022 га для продажу її позивачу. Крім того, діюче законодавство дає право продавцеві на відчуження, а нотаріальним органам на посвідчення такого відчуження частини земельної ділянки без виділення її в натурі. Таким чином, суд приходить до висновку, що підписання основного договору купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки не відбулось з вини саме позивача, яка не з`явилась до нотаріуса у призначений час. Як передбачає ч.2, ст.635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. За змістом п.10 попереднього договору у разі відмови майбутнім продавцем від укладання основного договору купівлі-продажу частки земельної ділянки у визначений термін і на вище визначених умовах майбутній продавець зобов`язаний повернути майбутньому покупцю грошові кошти, передані за цим договором в розмірі 582 500 грн., та сплатити штраф у розмірі 5% від вказаної суми забезпечувального платежу, що становить 29 125 грн. У випадку відмови [PERSON] від укладання основного договору купівлі-продажу, кошти, сплачені [PERSON] , 582 500 грн. повертаються [PERSON] з вирахуванням 5% штрафу, що становитиме 29 125 грн. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (а.с.43-44). Згідно ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконанням з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки з вини позивача не відбулось укладання основного договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути забезпечувальний платіж в сумі 582 500 грн. за мінусом штрафу 29 125 грн., що буде становити 553 375 грн. Як регламентує ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За описаних вище обставин, оскільки зобов`язання, встановлене попереднім договором в розумінні ч.3, ст.635 ЦК України, припинено, тому не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 29 125 грн. штрафу, передбаченого п.10 попереднього договору купівлі-продажу 2/3 частини земельної ділянки, 451 644 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 52 377 грн. 12 коп. 3%-річних.

Outcome: partial