Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що 09 січня 2014 року між нею та відповідачем у справі було укладено угоду в простій формі, відповідно до якої вона надала відповідачу в борг 2000 доларів США, про що відповідач надала розписку та зобов»язалась до березня 2014 року повернути вказані кошти. Однак, до цього часу відповідач не повернула їй кошти. На неодноразові прохання повернути борг відповідачка ухиляється від виконання взятих на себе зобов»язань. Тому вона змушена звернутись до суду і просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на її користь 21700 гривень 40 копійок за договором позики та судові витрати у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що відповідачка [PERSON] не позичала ніяких коштів у позивача. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із показів свідка [PERSON] встановлено, що 21 травня 2011 року вона була присутня при тому, коли відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] 7000 гривень. Із дослідженої судом розписки від 09 січня 2014 року (а.с.5) встановлено, що в змісті розписки зазначено про те, що [PERSON] позичила у [PERSON] кошти для дочки для придбання автомобіля та зобов'язується повернути. Із дослідженої судом розписки від 13 квітня 2014 року (а.с.11) встановлено, що в змісті розписки зазначено про те, що [PERSON] позичила у [PERSON] 2000 доларів США для дочки для придбання автомобіля та зобов'язується повернути до травня місяця. Оцінюючи усі досліджені письмові докази у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Суд не може взяти до уваги розписку від 09 січня 2014 року, оскільки з даної розписки неможливо встановити, яку саме суму та на який термін позивача кошти відповідач [PERSON]. Крім цього, розписка написана [PERSON], а відповідачем у справі є [PERSON]. Із показів свідка [PERSON] неможливо встановити чи був укладений договір позики 09 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON]. Оцінюючи розписку від 13 квітня 2014 року, суд не може брати її як належний доказ, оскільки в своїй позовній заяві позивач посилається на те, що між нею та відповідачем було укладено договір позики 09 січня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено, що між нею та відповідачем [PERSON] відбувся договір позики 09 січня 2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов пре стягнення коштів за договором позики є безпідставним та недоведеним, тому у задоволенні заявленого позову відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд в порядку ст.88 ЦПК України не має підстав для відшкодування позивачу понесених ним та документально підтверджених судових витрат, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позову. Спірні правовідносини врегульовані ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1046, 1047 ЦК України.

Outcome: dismissed