Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовано тим, що між нею та ПАТ «Ідея Банк» 22.08.2016 року укладено кредитний договір №Z06.200.74304, відповідно до якого банк надав їй як позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 55955,00 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою процентів в розмірі 21.9900% річних від залишкової суми кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості. Протягом двох з половиною років позивач сумлінно погашала борг та виплатила відповідачу більш ніж 100000 грн. Але з початку 2019 року виплати припинила, внаслідок чого утворилася заборгованість, поточний розмір якої їй невідомо, оскільки банком ніяких письмових вимог до неї не виставлялося та розмір і розрахунок нарахованої ним заборгованості до відома не доводився. У зв`язку із порушенням строків сплати суми кредиту, 23.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 9729. Стверджує, що вказаний вище виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Просить суд визнати виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за № 9729 від 23.09.2019 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. таким, що не підлягає виконанню. Позивачка [PERSON] судове засідання не з`явились, однак від неї надійшла заява, відповідно до якої просить суд розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.\~ Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Згідно відзиву на позовну заяву від 02.12.2019 року в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на його безпідставність. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Представник Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання виконавчого напису нотаріуса від 23.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9729 таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з наступних підстав. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 22 серпня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір номер № Z06.200.74304, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 55955,00 грн. строком на 36 місяці на поточні потреби (а.с.4-6). У зв`язку з порушенням [PERSON] умов договору 05.08.2019 року за вих. № 12.4.2/Z06.200.74304 банк звернувся до відповідача із письмовою вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань, у якій\~ вимагав протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати достроково зобов`язання за кредитним договором та сплатити заборгованість, яка утворилась станом на 05 серпня 2019 року,\~ на загальну суму 50412,13 грн. (а.с.49). З огляду на те, що [PERSON] не сплачено добровільно суму заборгованості за кредитним договором, 23.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем за заявою АТ «Ідея Банк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9729, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк», невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Z06.200.74304 від 22 серпня 2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 22.01.2019 року. Запропоновано задовольнити вимоги\~ АТ «Ідея Банк» за період з 22 лютого 2019 року по 05 серпня 2019 року включно у розмірі: 3643,61 грн. строковий основний борг; 18341,52 грн. - прострочений основний борг; 3613,52 грн. - прострочені проценти; 187,25 грн. - строкові проценти; 265,00 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 4134,40 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 19992,14 грн. - пеня; 234,69 грн. інші штрафні санкції; 1900,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 52312,13 грн. (а.с.8). Позивач у позовній заяві обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. виконавчого напису, порушено статтю 88 Закону України «Про нотаріат», так як у нотаріуса були відсутні документи, що можуть підтвердити безспірність заборгованості боржника і встановити прострочення виконання зобов`язання, що свідчить про наявний між сторонами спір з приводу розміру заборгованості за кредитним договором. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Аналізуючи вищезазначені норми можна дійти висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вивченням судом матеріалів справи щодо вчинення спірного нотаріального напису встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів. Так, нотаріусом не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, оскільки між сторонами у справі існує спір про суму заборгованості за кредитним договором від 22.08.2016 року, так як позивач вважає, що банком завищено розмір заборгованості, зокрема за рахунок нарахування комісії, а відповідач посилається на суму заборгованості, яка визначена у виконавчому написі нотаріуса. За таких обставин нотаріусом помилково вирішено питання про наявність у [PERSON] безспірної заборгованості перед банком. Водночас правомірність вирішення даного спору не залежить від встановлення конкретного розміру заборгованості. Оскільки нарахування комісії є незаконним та саме по собі впливає на розмір заборгованості, то спростовує твердження банку про її безспірність, що, в свою чергу, є основною передумовою для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Також, судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2016 року заборгованість складається із: 3643,61 грн. строкового основного боргу; 18341,52 грн. - простроченого основного боргу; 3613,52 грн. - прострочених процентів; 187,25 грн. - строкових процентів; 265,00 грн. - строкової плати за обслуговування кредиту; 4134,40 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту; 19992,14 грн. - пені; 234,69 грн. інших штрафних санкції. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року (справа № 310/9293/15). Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності обов`язку нотаріуса перевіряти розрахунок заборгованості і дотримання нотаріусом процедури при вчиненні виконавчого напису не обмежує боржника оскаржувати виконавчий напис та оспорювати розмір зазначеної у виконавчому написі заборгованості (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині). Суд, перевіривши доводи позивача встановив, що зазначена у виконавчому напису сума заборгованості не є безспірною, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилання банку на правильність і обґрунтованість розрахунку заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується встановленими судом обставинами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Приймаючи до уваги те, що підставами оскарження виконавчого напису може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовані доводи позивача в цій частині та не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили, що на момент вчинення виконавчих написів нотаріусом, заборгованість була безспірною та нотаріусом виконані всі вимоги закону при його вчиненні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи наведені норми чинного законодавства України в сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем не підтверджено безспірності заборгованості позивача [PERSON] перед АТ «Ідея Банк». За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вищевказаної нотаріальної дії не був встановлений факт безспірності заборгованості.\~ Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved