Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 3 липня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №23. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, з вини відповідача подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, між ними часто виникають конфлікти на ґрунті ревнощів та побутового непорозуміння, від шлюбу мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують. Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно ст.128 ЦПК України, в суд не з`явився, до суду повернувся поштовий конверт з судовою повісткою надісланий відповідачу з відміткою «за відмовою адресата від одержання». Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 03.07.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до довідки виданої виконкомом Святецької сільради від 27.02.2019 року позивач проживає разом із синами [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача і свідчили про необхідність збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved