Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, шо у період часу з 28.10.1994 року по липень 2014 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого вони придбали житловий будинок № 18 по вул. Новій в селі Павлівське, Вільнянського району, запорізької області та земельну ділянку площею 0,1600 га, що розташована по вул Новій, 18 в селі Павлівське, Вільнянського району, Запорізької області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Посилаючись на статті\~69,\~70 СК України\~і\~статтю 372 ЦК України, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку № 18 по вул. Новій в селі Павлівське, Вільнянського району, Запорізької області та на ? частину земельної ділянки площею 0,1600 га, що розташована по вул Новій, 18 в селі Павлівське, Вільнянського району, Запорізької області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В судовому засіданні представник позивачки наполягає на вимогах, відповідач в судові засідання не з»явився, про час та місце слухання справи попереджений належними чином. Суд розглядає справу в порядку ст. 224 ЦПК України за наявністю в матеріалах справи доказів, про що не заперечує представник позивача. Вислухавши представник позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про те, що спірне майно було набуте за спільні гроші позивача та відповідача у період шлюбу. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 214 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини,\~\~якими обґрунтовувалися вимоги\~\~і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші\~\~фактичні\~\~дані\~\~(пропущення\~\~строку\~\~позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1994 року по липень 2014 року. 26.05.2002 року сторони купили житловий будинок № 18 по вул. Новій в селі Павлівське, Вільнянського району, Запорізької області та земельну ділянку площею 0,1600 га, що розташована по вул Новій, 18 в селі Павлівське, Вільнянського району, Запорізької області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право власності на це спірне майно, набуте сторонами під час шлюбу, було зареєстроване на ім'я відповідача. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ч. 3\~ст. 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4\~ст. 65 СК України\~передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки законодавцем презумується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 та за змістом\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України.

Outcome: approved