Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2010 року. Від спільного подружнього проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , котрий матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у її вихованні. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 5000 гривень щомісячно. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітного сина [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісячно і до повноліття дитини. Додатково пояснив, що є приватним підприємцем, однак отримує нерегулярний, мінливий дохід, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. Зазначив, що регулярно купляє дитині продукти харчування та інші необхідні речі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити частково в розмірі 1000 грн. Пояснив, що відповідач на вихідні приїжджає до дитини, купляє йому продукти харчування та надає дитині матеріальну допомогу. Відповідач хоча і є приватний підприємець, однак не має постійного доходу, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, котрий зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області 24.07.2010 року, актовий запис №128. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. В обгрунтування часткового визнання позову відповідач в судовому засіданні вказав, що працює, але отримує нерегулярний та незначний дохід, а також періодично добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Та обставина, що відповідач отримує нерегулярний, незначний дохід не звільняє його від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, однак впливає на розмір аліментів, яку він може сплачувати на утримання дитини. Покликання відповідача на ту обставину, що він періодично добровільно надає допомогу дитині, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки періодичне надання такої допомоги сину не перешкоджає позивачу звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів і не залежати при цьому від наявності чи відсутності бажання у батька в певний період часу надати майнову допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, всупереч наведених норм позивач в судовому засіданні не обгрунтував та не довів належними, допустимими, достатніми доказами, що відповідач отримує великий дохід і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини саме в розмірі 5000 грн. щомісячно. Оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі по 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини. Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб та достатній рівень життя дитини, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial