Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт її проживання однією сім'єю зі [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер [PERSON] [INFO] , який був її вітчимом, вона прийняла спадщину, подавши заяву нотаріусу, а також спадщину прийняла відповідачка [PERSON] , яка є рідною донькою спадкодавця, а отже і спадкоємцем першої черги. Позивач зазначила, що відповідачка не цікавилася життям свого батька, не відвідувала його і не допомагала матеріально. В той же час [PERSON] піклувалася про [PERSON] , відвідувала його, а останні шість років до дня смерті фактично проживала зі спадкодавцем і вела з ним спільне господарство. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.07.2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08.08.2018 року підготовче засідання закрито і справу призначено до судового розгляду (а. с. 108). 26.09.2018 р. від представника позивача - адвоката Яроша В. В. надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалами суду від 28.09.2018 р. клопотання представника позивача задоволено і витребувано докази по справі, а саме: з Житомирського обласного державного нотаріального архіву завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] та у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Шевчук Людмили Миколаївни завірену копію матеріалів спадкової справи № 8/2017, заведеної після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав, поданих доказів і допитаних свідків та просили його задовольнити. Відповідач та її представник проти позову заперечили, пославшись на його не доведеність та безпідставність. Від третьої особи - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Шевчук Л. М. до суду надійшла заява, у якій вона просила справу розглянути за її відстуності і покладалася на розсуд суду при ухваленні рішення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази та покази свідків, судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] [INFO] Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно матеріалів спадкової справи № 8/2017 від 31.01.2017 р. спадщину прийняли: позивачка [PERSON] , відповідачка [PERSON] , син померлого спадкодавця - [PERSON] , як такий, що був зареєстрований на момент смерті у будинку спадкодавця, та [PERSON] Спадщина складається, зокрема, з частини житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . [PERSON] була падчеркою померлого [PERSON] , оскільки він з 31.12.1978 р. перебував у шлюбі з її матір'ю [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла і [PERSON] прийняв спідщину, як її чоловік. З матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 237 від 19.04.2002 року встановлено, що позивачка [PERSON] , будучи рідною донькою [PERSON] , відмовилась від своєї частини спадщини, свідомо пропустивши строк для її прийняття. Під час судового розгляду [PERSON] пояснила, що її відмова від прийняття спадщини після смерті своєї матері була погоджена з [PERSON] і здійснена з метою успадкування ним одним усього спадкового майна, щоб не дрібнити успадковану частину будинку на значно менші частини. Також відмова позивачки від своєї частини спадщини після смерті її матері була пов'язана із взаємною довірою між нею та [PERSON] і міцними сімейними стосунками, оскільки позивачка ставилася до [PERSON] , як до рідного батька, а він в свою чергу ставився до неї, як до рідної доньки. В ході судового розгляду також було встановлено, що спадкова частина будинку [ADDRESS] належала матері позивачки, а до неї її рідним дідові і бабі. Позивачка проживала до укладення свого першого шлюбу у вказаному будинку, там пройшло її дитинство, а отже вона має міцний життєвий зв'язок з даним житлом. Після смерті матері позивачки у будинку проживав [PERSON] і її рідна баба [PERSON] [PERSON] також періодично проживала у будинку, а з 2010 року несла і спільні з [PERSON] витрати на його утримання, допомагала по господарству, придбавала йому продукти харчування, надавала допомогу в утриманні будинку, проводила разом зі спадкодавцем спільні сімейні свята, тобто жила з померлим повноцінною сім'єю, як донька з батьком, оскільки вона була падчеркою [PERSON] , а він її вітчимом. За змістом статті 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 ''Про судову практику у справах про спадкування'', при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Показами допитаних в судових засіданнях свідків підтверджуються обставини проживання позивачки з померлим спадкодавцем понад шість років до дня відкриття спадщини однією сім'єю, як доньки і батька. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні 22.11.2017 р. показала, що померлий [PERSON] рахував [PERSON] своєю донькою і між ними існували стосунки саме як батька і доньки. Також свідок показала, що [PERSON] мав намір заповісти усе майно позивачці, оскільки будинок належав її матері, [PERSON] у ньому виросла, однак він не думав, що так швидко помре, а тому не встиг за життя скласти заповіт. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] вважав [PERSON] своєю донькою, хоча і не заперечував, що має від першого шлюбу доньку [PERSON] і сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 14.02.2018 р. також показала, що у [PERSON] з [PERSON] були теплі стосунки як між батьком і донькою, [PERSON] постійно допомагала йому, прибирала, підтримувала матеріально і доглядала за ним у лікарні. Судом встановлено, що за декілька тижнів до своєї смерті в грудні 2016 року [PERSON] потрапив до лікарні, де перебував на лікуванні. З показів свідків і пояснень позивачки встановлено, що основний тягар догляду за [PERSON] несла [PERSON] Так, свідок [PERSON] у заяві від 05.10.2018 р. показала, що була безпосереднім свідком догляду позивачкою за [PERSON] , коли він перебував у лікарні, оскільки вона у той час також щоденно доглядала свого чоловіка, який знаходився в одній палаті з [PERSON] Відповідачку [PERSON] свідок бачила лише один раз у ніч з 29 на 30 грудня 2016 року, а весь попередній час біля [PERSON] перебувала позивачка [PERSON] , вона ж купувала ліки, оплачувала лікування, приносила їжу і [PERSON] називав її своєю донькою. Свідок [PERSON] , який був завідуючим терапевтичним ввідділенням, також 14.02.2018 р. в судовому засіданні показав, що біля [PERSON] у лікарні постійно знаходилась [PERSON] , ходила за медикаментами, найчастіше приходила у лікарню і лише у день смерті [PERSON] до нього прийшла якась інша жінка, як з'ясувалось згодом - це була [PERSON] Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами по справі є, зокрема, показання свідків. Суд враховує показання допитаних під час судового розгляду свідків, оскільки їхні покази є належними і допустимими доказамиі підтверджують доводи позивачки та надані нею пояснення. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] , оскільки вона є свекрухою відповідачки [PERSON] , а тому зацікавлена у наданні необхідних для неї показань. Суд також критично ставиться до показів свідків [PERSON] і [PERSON] , оскільки вони є не чіткими, плутаними і містять розбіжності між собою та частина їх була спростована показами свідка [PERSON] . Заперечення [PERSON] та її представника проти позову щодо не доведеності фактів проживання [PERSON] зі спадкодавцем та здійснення догляду за ним суд відхиляє, оскільки ці обставини в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження і обґрунтування показами свідків, які не є родичами позивачки, а тому свідчили об'єктивно. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Суд звертає увагу, що задоволення позову [PERSON] не позбавляє права [PERSON] на спадкування після смерті батька [PERSON] , так як вона є спадкоємцем першої черги, а позивачка у такому разі набуде статусу спадкоємця лише четвертої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд вважає доведеними обставини проживання позивачки зі спадкодавцем [PERSON] понад шість років до дня його смерті [INFO] . однією сім'єю, як доньки і батька і здійснення догляду за ним. Дотримуючись принципу справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду і на те, що позивачка проживала зі спадкодавцем та доглядала його під час хвороби не лише як спадкоємиця, а й тому, що вважає спадковий будинок і своїм майном, так як він належав до 2002 року її матері, у ньому пройшло дитинство [PERSON] , вона дбала і продовжує дбати про це майно, як власниця, а тому ця обставина також враховується судом при вирішенні спору.

Outcome: approved