overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 14 лютого 2009 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 140. В шлюбі народилася донька Юлія, [INFO]. Зазначає, що протягом тривалого часу не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Сімя існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Примирення між сторонами не можливе, а тому просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 043900 вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 14 лютого 2009 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 140 (а.с. 3). В шлюбі народились народилася донька Юлія, [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 4). З позовної заяви вбачається, що сторони припинили шлюбні відносини протягом року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Наданий судом строк для примирення виявися безрезультатним. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати факт здійснення [PERSON] та [PERSON] самоправного самочинного будівництва в будинку (садибі) №4 по вулиці Миру в м. Житомирі; знести двоповерхову прибудову до будинку №4 по вулиці Миру в м. Житомирі та прибудовану до будинку лазню, збудованих без згоди [PERSON], без відповідних дозволів і без належно затвердженого проекту, за рахунок забудовників відповідачів, якими здійснено самочинне самоправне будівництво, у звязку із порушенням вимог закону і законних прав позивача, як співвласника будинку, із приведенням будинку в первинний стані із відновленням становища, яке існувало до вчинення порушення; стягнути завдану позивачу руйнуванням належної їй частини вказаного будинку матеріальну шкоду в сумі 70000 грн. При цьому посилається на те, що вона та відповідачі є співвласниками жилого будинку по вул. Миру, 4 у м. Житомирі. Відповідачами здійснено самочинні реконструкцію частини будинку та прибудову без наявності жодних дозвільних документів та всупереч архітектурних, санітарних, протипожежних норм і правил будівництва, чим порушено права позивача, як співвласника будинку, внаслідок чого їй завдано матеріальну шкоду. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.04.2018 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 27.04.2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.05.2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідачі відзив у встановлений судом строк не надали. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 33/100 частини, а відповідачі: [PERSON] та [PERSON] є власниками 67/100 частин жилого будинку по вулиці Миру, 4 в м. Житомирі. З листів Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 16.06.2016 року та 22.07.2016 року вбачається, що відповідно до даних Єдиного реєстру дозвільних документів, щодо отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність обєкта до експлуатації та виданих сертифікатів Держархбудінспекції України, відсутні дані стосовно обєкту за адресою: м. Житомир, вул. Миру, 4. За результатами позапланової перевірки від 09.06.2016 року складено акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення та видано припис.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить зняти арешти з автомобіля марки ВАЗ 21104, номер об'єкта [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], які накладено згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади №45635655, дата видачі 17.11.2014 року, наданим Житомирською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на запит електронної заяви про надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 17.11.2014 року №547, Богунський ВДВС Житомирського міського управління юстиції. При цьому посилається на те, що накладені державною виконавчою службою арешти на вищезазначений автомобіль перешкоджає позивачу у реалізації нею свого права власності на цей автомобіль, що виникло на підставі рішення суду. В судове засідання позивач не з»явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечувала щодо вирішення справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на все рухоме майно колишнього чоловіка позивача - [PERSON], в тому числі автомобіль марки ВАЗ 21104, номер об'єкта [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], накладено арешт та заборону на його відчуження постановами Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції АА №574105 від 11.11.2009 року,АА №574414 від 03.03.2010 року, АА №598322 від 17.11.2010 року, №26581980 від 20.05.2011 року, №29893706 від 17.11.2011 року, №28745503 від 08.01.2013 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2014 року, яке набрало законної сили, за [PERSON], [INFO], визнано право власності на автомобіль марки ВАЗ 21104, номер об'єкта [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, оскільки позивач є власником вищевказаного автомобіля, арешт та заборона на відчуження вказаного майна є неправомірними та такими, що порушують права позивача, як власника, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 56330,00 грн. станом на 01.04.2019 року, посилаючись на те, що вона працює на посаді бухгалтера ДП «Автобаза» ПАТ «Житомирводбуд», правонаступником якого є відповідач, яким не виплачено їй заробітну плату станом на 01.04.2019 року в сумі 56330,00 грн. в добровільному порядку. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], працює на посаді бухгалтера на Дочірньому підприємстві «Автобаза» Відкритого акціонерного товариства «Житомирводбуд» (код 01034981) з 01.08.2009 року, про що свідчить запис у її трудовій книжці. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивачем не надано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів переведення її у встановленому законом порядку на роботу на посаду бухгалтера в ДП «Автобаза» ПАТ «Житомирінвест» та перебування її у трудових відносинах з цим підприємством, а відтак відсутній обовязок вказаної юридичної особи виплачувати позивачу заробітну плату. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що юридичну особу Дочірнє підприємство «Автобаза» ПАТ «Житомирінвест» (ідентифікаційний код 01034981) зареєстровано у встановленому законом порядку. Разом з тим, вказаний витяг не містить відомостей про те, що вказана юридична особа є правонаступником ДП «Автобаза» ВАТ «Житомирводбуд». Крім того, суд критично ставиться до довідки від 17.04.2019 року №14 щодо розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки вона підписана директором ДП «Автобаза» ВАТ «Житомирводбуд», а не відповідачем по справі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач є працездатним, ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 30.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. 19.02.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі та клопотання про залишення позову без руху та без розгляду. 05.03.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2017 року визнано [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 15.01.2019 року, [PERSON] народився 01.08.2014 року, а його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Дитина проживає разом з матірю, а відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Надані відповідачем в обґрунтування заперечень на позовну заяву копії квитанцій про оплату товарів та послуг не свідчать про надання ним матеріальної допомоги у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Клопотання відповідача про залишення позову без руху та без розгляду є безпідставним та не підлягає до задов олення, оскільки подання позивачем позову до суду свідчить про наявність спору між сторонами, а ухвалою суду від 30.01.2019 року встановлено відсутність підстав для залишення позову без руху. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину, до досягнення їх повноліття. При цьому посилається на те, що діти проживають з нею, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 08.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. 15.11.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив з додатками, в якому він визнав позов частково. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2019 року заяву відповідача [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи за правилами загального позовного провадження, залишено без задоволення. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Відповідач [PERSON] , [INFO] , працює в Житомирській обласні психіатричній лікарні №1 та отримує заробітну плату, ухиляється від утримання дітей, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів достатності заробітку відповідача для визначення розміру аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі, встановленому законом. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття старшого сина, а далі - у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання молодшого сина до його повноліття, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, до досягнення їх повноліття. При цьому посилалась на те, що діти проживають з нею, а ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 31.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матірю. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.11.2015 року. Відповідач [PERSON], [INFO], ухиляється від утримання дітей, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов у повному обсязі, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину з урахуванням певного її віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. При цьому посилається на те, що дитина проживає з нею, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 30.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. 23.04.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить позов задовольнити частково, стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення сином повноліття. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач матеріальну допомогу у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини не надає, офіційно не працює, займається тимчасовим підробітком та отримує нерегулярний, мінливий дохід. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене та рівний обов`язок матері і батька на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе задовольнити позов частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 1500,00 грн. щомісячно, а також вирішує питання судових витрат.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердому грошовому розмірі 2635,50 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. При цьому посилається на те, що дитина проживає з нею, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач матеріальну допомогу у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини не надає. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене та рівний обов`язок матері і батька на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе задовольнити позов частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка складає ј частину середньої щомісячної заробітної плати по Житомирській області за червень 2020 року (10084 грн) в розмірі 2521,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також вирішує питання судових витрат.

Outcome: partial