Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 01 вересня 2008 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,25 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельної ділянки площею 0,179 га, призначеної для ведення підсобного селянського господарства, розміщених в [ADDRESS], які належали їй відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 22 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Даний факт підтверджується розпискою останньої про передачу їй 20 000 грн. (двадцять тисяч грн.). Але оформити угоду нотаріально вони не встигли, оскільки [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до заповіту від 07 серпня 2006 року, посвідченого виконкомом Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрованим в реєстрі за № 68 , спадкоємцем всього її майна є відповідач. Він прийняв спадщину шляхом подання до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, про що заведена спадкова справа № 91/2009. Позивач декілька разів зверталася до відповідача з проханням посвідчити договір купівлі-продажу земельних ділянок нотаріально. Він обіцяв виконати зобов'язання [PERSON], але потім почав ухилятися. З захистом своїх прав позивач вимушена звертатись до суду. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З [PERSON] позивач домовилась щодо усіх істотних умов договору та виконала їх, а саме: передала їй усю суму грошей, за яку вони домовились, а вона передала позивачу оригінал державного акта на право приватної власності на землю та самі земельні ділянки. Позивач вважає, що спадкоємець [PERSON] відповідно до ст. 1218 ЦК України повинен виконати зобов'язання спадкодавці. Позивач в судове засідання не з'явилася, нею надано до суду заяву, в якій вона прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, згідно ст. 223 ЦПК України, а також відповідно до ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні. Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Але якщо сторони домолися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилитися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 22 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER],земельна ділянка розміром 0,25 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельної ділянки площею 0,179 га, призначена для ведення підсобного селянського господарства, розміщені в [ADDRESS], належали [PERSON] (а. с. 10). На а. с. 5 є розписка [PERSON] про отримання нею плати за приватизовані присадибні земельні ділянки, розташованих в [ADDRESS], згідно якої позивач придбала вказані присадибні земельні ділянки, що належали [PERSON] на праві власності. Бажаючою придбати присадибні земельні ділянки стала позивач, яка після передачі грошей, у повному обсязі виконала договір. Судом беззаперечно встановлено факт неможливості нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст. ст. 77, 78 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved