Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати недійсним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 24 грудня 1979 року за № 344 «Про визнання права власності на 4/5 будинку № 25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька за [PERSON]»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на будівлі від 03 січня 1980року, виданого [PERSON] міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 24 грудня 1979 року за № 344 Про визнання права власності на 4/5 будинку № 25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька за [PERSON]. У подальшому, позивач своє позовні вимоги неодноразово уточнювала, у поданих уточненнях від 08 грудня 2017 року позивач просить суд визнати незаконним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Народних депутатів від 24 грудня 1979року за № 344 Про визнання права власності на 4/5 будинку № 25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька за [PERSON], яке прийнято всупереч ухвали Львівського обласного суду від 22 листопада 1979 року та визнати незаконним свідоцтво на право на 4/5 будівлі за [PERSON] від 03 січня 1980 року виданого [PERSON] міською радою народних депутатів. 24.05.2016 року за клопотанням представника позивача до справи в якості співвідповідача залучено Червоноградське МБТІ та виконавчий комітет [PERSON] міської ради. 29.01.2018 року представником позивача уточено вимоги та ухвалою суду у якості співвідповідача залучено [PERSON] міську раду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 20 травня 1969 року [PERSON] подарував ? частину його будинковолодіння [PERSON] (матері відповідача [PERSON]М.) з метою побудови ними нового будинку. Інша ? частина подарованого будинку спадкував по заповіту [PERSON] (чоловік позивача). У подальшому [PERSON] і [PERSON] побудували новий двоповерховий двоквартирний будинок, який 10 липня 1973 року був прийнятий в експлуатацію. Після закінчення будівництва, будинок був поділений між забудовниками, де [PERSON], за його погодженням, було виділено у власність ? його частину з метою відкриття окремого вїзду в його частину будинку. В березні 1977 року, після смерті [PERSON] чоловік позивачки [PERSON] на підставі довіреності виданої спадкоємцем [PERSON] [PERSON] змушений був звернутися в суд у звязку з одержанням претензійного листа від [PERSON] про повернення спадкоємцями боргу покійного [PERSON] в сумі 3000 карбованців. У ході судових засідань у справі, які відбувались в період 1977-79 роках в [PERSON] районному суді із матеріалів справи зникли заповіт і фактичне рішення міськвиконкому № 60 від 10.07.1973 року та були долучені [PERSON] сфальсифіковані тексти рішень міськвиконкому [PERSON] міської ради № 80 від 15.05.1969 року, № 59 і № 60 від 10.07.1973 року, а також № 74 від 30.07.1974 року, які дозволили Камянка-Бузькому районному суду 19.10.1979 року винести рішення на користь [PERSON] З 1985 року по даний час на неодноразові звернення до Камянка-Бузького районного суду з позовними заявами як спадкодавців позивачки так і її самої, останніми долучались копії дійсних архівних довідок та рішень [PERSON] міської ради, однак суди розглядали справи не по суті, у звязку з чим не перевіряли та не надавали належної юридичної оцінки поданим позивачкою документів, а у своїх рішеннях покликалися на рішення Камянка-Бузького районного суду від 19.11.1979 року, а тому законних рішень не приймали. Крім цього позивачка в обгрунтування своїх позовних вимог покликається на архівну довідку № 457 від 20.12.2013 року та звертає увагу, що останнє засідання [PERSON] міської ради у 1979 році відбулось 20 грудня 1979 року, однак у свідоцтві на право власності на будівлі від 03 січня 1980 року, яке видане [PERSON] міською радою на імя [PERSON] та зареєстроване у кадастровій книзі № 100, датою засідання [PERSON] міської ради народних депутатів зазначено 24 грудня 1979 року. З тих підстав позивачка вважає, що рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 24 грудня 1979 року за № 344 про визнання за [PERSON] права власності за 4/5 будинку № 25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька є незаконним. Також покликається на постанову прокурора Камянка-Бузького району про відмову у порушенні кримінальної справи від 05.12.2008 року, якою факт підробки документів було встановлено, однак у звязку із смертю осіб, причетних до скоєнні злочину, обвинувальний вирок не міг бути постановленим. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]В позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, подали заперечення та просили в позові відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до архівних документів, заява від [PERSON] на імя міського голови про визнання її власником 4/5 спірного будинку поступила до міської ради 20 грудня 1979 року (вх. № IV321). Відповідно, виконавчий комітет [PERSON] міської ради заяву [PERSON] про визнання права власності на 4/5 ідеальних частин будинку №25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька розглядав і прийняв з даного приводу рішенні за №344 також 20 грудня 1979 року. За таких обставин, засідання виконавчого комітету [PERSON] міської ради 24 грудня 1979 року не проводилось. Той факт, що у свідоцтві про право власності на 4/5 спірного будинковолодіння, яке видане 3 січня 1980 року на імя [PERSON] зазначено, що таке видане на підставі рішення міськвиконкому № 344 від 24 грудня 1979 року не стверджує його незаконності, оскільки тексти, які зазначені в рішенні № 344 від 20 грудня 1979 року, яке знаходиться в районному архіві і рішення № 344 від 24 грудня 1979 року, яке знаходиться в інвентарній справі Червоноградського МБТІ за своїм логічно-послідовним значенням не є суперечливими, а навпаки - ідентичними. З приводу того, що на рішенні № 344, яке знаходиться в інвентарній справі МБТІ зазначена дата 24 грудня 1979 року, то ця дата, на його погляд, зазначена помилково (як описка) особою, яка готовила і видавала дане рішення, а, оскільки рішення № 344 на руки [PERSON] видавалось 24 грудня 1979 року, тому саме з цих підстав на рішенні, що знаходиться в інвентарній справі Червоноградського МБТІ зазначена дата його видачі 24 грудня 1979 року. Представник відповідача [PERSON] підприємства Червоноградське МБТІ [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що реєстрацію права власності за [PERSON] проведена на підставі наданого особою рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради, яке є правовстановлюючим документом; в посадові обовязки реєстраторів не входить уточнювати дату проведення сесії та засідань органів місцевого самоврядування; реєстрація проводиться згідно зазначених у документах дат. У прийнятті рішення покладається на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням народного суду Камянка-Бузького району Львівської області від 19.10.1979року частково зміненим ухвалою судової колегії в цивільних справах Львівського обласного суду від 22.11.1979 року, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності права власності на ? частин житлового будинку за № 25 по вулиці Шевченка у м. Камянка-Бузька та поділ будинку в натурі. Визнано право власності на 1/5 ідеальну частину будинку № 25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька Львівської області за [PERSON] і виділено йому в натурі у цьому ж будинку приміщення, які зазначені на поверхневому плані номерами 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, підвальне приміщення III площею15,1 кв.м. та вихід у це підвальне приміщення. Даним судовим рішення встановлено, що у спірному будинку [PERSON], який помер 19 липня 1976 року, належала кімната під літерою 2-8 (24 кв.м.) підсобні приміщення 2-9 і 2-10 площею 3,5 кв.м. та 1,5 кв.м., кухня 2-11 пл. 11,8 кв., підвальне приміщення III пл.15,1 кв.м., вхід у підвал. Таким чином, по відношенню до всього будинку ця частина становить 1/5 ідеальну частку. Відповідно інша ідеальна частина 4/5 належала [PERSON], яку становлять приміщення під літ. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7 на першому поверсі і повністю приміщення другого поверху. Зміна рішення Камянка-Бузького районного суду від 19 жовтня 1979 року судовою палатою в цивільних справах Львівського обласного суду від 22 листопада 1979 року, на що покликається позивач, не торкається суті самого рішення, а є лише його уточненням. Обласним судом виключена та частина рішення суду першої інстанції, якою було визнано за [PERSON] прав власності на 4/5 ідеальних частини спірного будинку з виділенням приміщень у натурі оскільки [PERSON] з такою позовною вимогою до суду не зверталась, а не тому, що така їй не належить. За таких обставин, враховуючи законність судових рішень (Камянка-Бузького районного суду від 19.10.1979 року та обласного суду від 22.11.1979 року), а також те, що право власності на 1/5 частину будинку № 25 по вулиці Шевченка визнано за [PERSON]М, рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 344 від 20.12.1979 року було визнано право власності за [PERSON] на 4/5 частин будинку і реально визначено їй приміщення зазначені у поверховому плані під літ.1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7 на першому поверсі, повністю другий поверх та підвальні приміщення I і II та вхід у ці приміщення, оскільки саме це випливає із тексту рішення виконкому [PERSON] міської ради № 344 від 20.12.1979 року. Поряд з тим, із свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 03 січня 1980 року на імя [PERSON] вбачається, що остання є власником 4/5 частин будинковолодіння №25 по вулиці Шевченка в м.Камянка-Бузька, однак дане свідоцтво видане на підставі рішення [PERSON] міськвиконкому № 344 від 24.12.1979 року. Судом досліджено текст даного документу та встановлено, що такий є ідентичний щодо тексту, який зазначений у рішенні [PERSON] міськвиконкому № 344 від 20 грудня 1979 року. Також, з даного рішення випливає, що таке жодним чином не впливає на зміну (збільшення або зменшення) часток сторін у будинковолодінні № 25 по вулиці Шевченка м.Камянка-Бузька, Львівської області. Таким чином, за встановлених судом обставин, рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 344 від 20 грудня 1979 року і це ж рішення, датоване 24 грудня 1979 року, про що зазначено у свідоцтві про право особистої власності на будівлі виданого 03 січня 1980 року на імя [PERSON] про належність останній право власності на 4/5 частин будинковолодіння № 25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька не порушує будь-яких прав позивача на її частку у даному будинковолодінні. Суд також звертає увагу на те, що рішення [PERSON] міськвиконкому за №344 від 24.12.1979 року та свідоцтво про право власності від 03.01.1980 року виданого на імя [PERSON] було предметом перевірки і детального аналізу в межах судового спору між тими ж сторонами у 2006 році по справі № 2-84/2006, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04.06.2007 року за № 22-872/2007, яким встановлено повністю усі обставини на які посилається позивач, і які в порядку ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню і є обовязковими для суду. Покликання позивача на постанову прокуратури Камянка-Бузького району від 05.12.2008 року про закриття кримінальної справи за фактом вчинення службового підроблення документів та їх подальшого використання на підставі п. 8 ст. 6 КПК України (1960 р.), якою встановлено факт підробки документів, судом не береться до уваги, оскільки питання чи мали місце певні дії та чи вчинені вони конкретною особою, як і встановлення недійсності певних документів повинні бути встановлені виключно судом. Крім цього, судом встановлено, що ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.05.2004 року у справі № 22а-1830/2004 встановлено: що заявниця [PERSON] не є ні стороною по справі, ні правонаступником однієї з них, власником частки спірного будинку вона стала не в порядку її спадкування після смерті сторони по справі, а по спадщині після смерті чоловіка, який прийняв в дар за цивільно-правовою угодою саме 1/5 частку будинку, а тому не вправі оспорювати права дарителя, який був стороною в справі на більшу частку. Позивач звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання незаконним рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 24.12.1979 року за № 344, про закріплення за [PERSON] права власності на 4/5 частки у будинку № 25 по вулиці Шевченка в м. Камянка-Бузька та визнання незаконним свідоцтва права власності на 4/5 будинку від 03.01.1980 року остання оспорює отриману нею в порядку спадкування 1/5 частку спірного будинковолодіння, хоча враховуючи вищезгадану ухвалу апеляційного суду Львівської області [PERSON] не вправі звертатися до [PERSON] із зазначеними позовними вимогами, оскільки вона не є належним позивачем по справі. До аналогічних висновків прийшов Радехівський районний суду Львівської області у рішенні від 15.10.2013року по справі № 1217/254/12, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.02.2014 року у справі № 22ц/783/611/14, якій апеляційний суд встановив, що позивач стала співвласником спірного будинку в результаті успадкування його 1/5 частини після смерті чоловіка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.06.1994 року. В свою чергу, [PERSON] став власником вищезазначеної 1/5 частини спірного будинку в результаті укладення ним 11.04.1980 року, як обдарованим цієї частини будинку з [PERSON] Будь-яких доказів, які б свідчили про права позивачки на спірний будинок або на будь-яку його частину до 22.06.1994 року, останньою суду подано не було. Оскільки позивачка [PERSON] стала співвласницею спірного будинку лише 22.06.1994 року, то жодного відношення до судового спору, який мав місце у 1979 році між колишніми співвласниками цього будинку [PERSON] і [PERSON] вона не має. Судом встановлено, що долученими до справи численними судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що жодні права позивачки щодо володіння та користування нею належною їй часткою у спірному будинку порушені не були, а відтак, остання не вправі оспорювати жодні документи на спірний будинок, які були виготовлені до 22.06.1994 року. Враховуючи вищекладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed