Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини - дочки [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням якої відповідач не займається, долею дитини не цікавиться. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що відповідач у червні 2006 року був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців, після того, як він звільнився з місць відбування покарання, він перестав спілкуватись з дочкою. Зазначила, що аліменти з відповідача не стягнуті, ніякої матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надавав і не надає, долею дитини не цікавиться, дитину виховує та забезпечує вона разом зі своїм теперішнім чоловіком. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача та її представника суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала пред'явлені позовні вимоги. Неповнолітня [PERSON] у присутності свого законного представника - матері [PERSON] - суду пояснила, що з батьком не спілкується, раніше спілкувалась в соціальних мережах, пропонувала йому зустрітись, дала свій номер телефону та адресу електронної пошти, проте він жодним чином не відреагував, зазначила, що понад рік він взагалі з нею не спілкується навіть через соціальні мережі, ніякої матеріальної допомоги він їй не надає, вважає за доцільне позбавити його батьківських прав у відношенні неї. Свідок [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні показала, що позивач - це її сусідка, яка проживає у квартирі на 1-му поверсі, а вона у квартирі на 8-му поверсі, знає її біля 10 років, відповідача не знає взагалі, бачила його всього декілька разів біля 10 років тому, знає, що позивач разом з теперішнім чоловіком виховують дитину. Свідок [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні показала, що позивач - це її сусідка, їх квартири розташовані поряд, відповідача знала тоді, коли вони переїхали проживати до цього будинку, на той час дитині було півтора років, після того як позивач та відповідач розлучились, десь у році 2006-му - вона відповідача більше ніколи не бачила. Зазначила, що одного разу запитала у дитини не її тато, на що вона відповіла, що не знає. Знає, що позивач сама виховувала дочку, а року півтора тому почала проживати з іншим чоловіком, з яким тепер виховують дитину спільно. Заслухавши думки учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Однак, як установлено у судовому засіданні, відповідач від виконання своїх обов'язків ухиляється, вихованням та утриманням дитини тривалий час не займається, долею дитини не цікавиться. Зараз дитина проживає разом з матір'ю - позивачем у цій справі [PERSON] (а.с.6, 7, 8, 10, 12). Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved