Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд позбавити право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] - [PERSON], [INFO], що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі - продажу від 16 вересня 2011 року, вона - [PERSON] - є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі на даний час залишається зареєстрованим її онук - [PERSON], [INFO], який не мешкає в даній квартирі з 2015 року. У вищезазначеній квартирі з її дозволу був зареєстрований її син - [PERSON] та згодом його син - її онук - [PERSON], які разом з відповідачем (на той час невісткою) мешкали у вказаній квартирі. У квітні 2015 року шлюб між сином [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З цього часу відповідач припинила сімейні стосунки з сином, забравши свого сина, свої особисті речі та речі дитини та переїхали жити в інше постійне невідоме для неї місце проживання. З цього часу, ні відповідач, ні її дитина не мешкали у належній їй на праві приватної власності квартирі. Її син з того часу будь-яких стосунків з відповідачем не підтримує, мешкає поза межами України. Від сторонніх людей їй стало відомо, що відповідач у серпні 2018 року уклала шлюб, змінила прізвище на «Дишель» та живе з іншим чоловіком та спільно виховують дитину. У серпні 2018 року вона намагалася вирішити питання щодо перереєстрації дитини за іншою адресою, однак відповідач повідомила, що дане питання буде вирішуватися тільки в судовому порядку. Починаючи з травня 2018 року та по цей час, вона намагалась самостійно встановити місце постійного проживання відповідача та її дитини з метою, щоб вони знялись з реєстрації з квартири, однак це результатів не дало. 20 вересня 2018 року складено акт про те, що з 2015 року [PERSON], [INFO] не проживає в належній їй квартирі, тобто має інше невідоме мені місце постійного проживання. Відповідач та її дитина з 2015 року не проживають в її квартирі, не беруть будь-якої участі у сплаті комунальних платежів, вона вимушена це робити за свої особисті кошти. Позивач та представник позивача - [PERSON] до суду не з'явились, представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, поштові конверти із судовою кореспонденцією направлялись на належну адресу відповідача, але були повернуті на адресу суду із довідкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 36-37) та з позначкою про відмову від отримання судової кореспонденції (а.с. 42-43, 52-53). Представник третьої особи - Краснікова Т.В. в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, рішення просить прийняти на розсуд суду. Також зазначила, що відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 207, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків. [PERSON] [INFO] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] в той час, як його батьки зареєстровані окремо від дитини за різними адресами, що суперечить вказаним вище Правилам. В позовній заяві зазначено, що матір дитини [PERSON] має зареєстроване місце проживання в кв. [ADDRESS], а батько дитини [PERSON] не заперечує проти надання письмової згоди на перереєстрацію місця проживання разом з матір'ю. У разі зняття малолітнього [PERSON], [INFO] з реєстрації в [ADDRESS] та за умови подальшої реєстрації дитини за місцем реєстрації матері, його права та інтереси порушені не будуть і дитина не буде позбавлена права на виховання, навчання та піклування за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 16 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1099 (а.с. 10), також копією витягу з Державного реєстру правочинів № 10389631 від 16 вересня 2011 року, з якого вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зазначений відчужував [PERSON] та набувач [PERSON] (а.с. 11). З копії витягу про державну реєстрацію прав колективного підприємства «Тернівське бюро технічної інвентаризації», номер витягу 31593743 від 10 жовтня 2011 року також вбачається, що власником квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВРК 157226 р. 10999, від 16 вересня 2011 року, приватної форми власності, 1/1 частка (а.с. 12). Відповідно до акту від 20 вересня 2018 року за вих. № 961, складеного начальником ЖРЕД-10 [PERSON], за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але не мешкає з 2015 року та по теперішній час [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Даний факт підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON], про що поставили свої підписи у вищенаведеному акті. [PERSON] зареєстрований в кв. [ADDRESS], про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року (а.с.14), а також довідкою про реєстрацію місяця проживання особи виконавчого комітету Тернівської міської ради від 01 жовтня 2018 року за вих. № 2145 (а.с.19) Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Слід зазначити, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тобто, до досягнення дитиною 10 років її місце проживання може бути зареєстроване лише за місцем проживання батьків (або одного з них), що відповідає положенням статті 29 Цивільного кодексу України та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач - малолітній [PERSON], [INFO] до теперішнього часу залишається в вищезазначеної квартирі зареєстрованим, в зазначеній квартирі не проживає з 2015 року, його матір - [PERSON] зареєстрована за іншою адресою ([ADDRESS]), але у добровільному порядку свого сина зняти з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном. В зв'язку з чим, суд дійшов висновку про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], його права та інтереси порушені не будуть і дитина не буде позбавлена права на виховання, навчання та піклування за місцем реєстрації. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, що є підставою для зняття [PERSON] з місця реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved