Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось через постійні конфлікти, суперечки, в результаті яких спільне життя стало неможливим та нестерпним, погіршилось її самопочуття, постійно перебуває в стані стресу, що відображається також і на стані дитини. Кожен має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку з чим, шлюбні стосунки були фактично припинені з березня 2018 року, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки, шлюб носить формальний характер, примирення не можливе. Від шлюбу мають малолітню дитину. У зв'язку з наведеним просила шлюб розірвати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.01.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, вказала, що мало місце зрада, вона не може вибачити відповідача, тверда у своєму рішенні, а примирення не можливе. Відповідач в судовому засіданні спочатку позовні вимоги визнав, висловив думку, що примирення можливе, але він не приймав і не буде приймати ніяких заходів, та якщо позивач наполягає, просить розірвати шлюб та залишити йому прізвище [PERSON]. Суд, заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, встановив наступне. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 вересня 2011 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-КГ №064109 від 03.09.2011 року (арк. справи 5). Судом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинені, вони проживають окремо, ведуть окреме господарство, не мають наміру на подальше збереження сімї. За таких обставин збереження сімї між подружжям неможливо. Майнового спору на час розгляду справи судом немає. Від подружніх відносин сторони мають малолітню дитину [PERSON], яка народилась 16 листопада 2017 року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КГ №247299 від 17.11.2017 р. (арк. справи 6). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року\~№ 11, проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 80 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сімї неможливе і суперечить їх інтересам, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторонами не заявлено про зміну їх прізвищ, а тому суд вважає можливим залишити без змін після розірвання шлюбу прізвища сторін. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 05 квітня 2019 року. На підставі викладеного, ст.ст. 6-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved