Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким, із урахуванням збільшення розміру позовних вимог просила визначити місце проживання [PERSON] [INFO], що мешкає із позивачем за адресою [ADDRESS]; розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 26.05.2007 року Власівською селищною радою м. Світловодськ Кіровоградської області актовий запис № 19; стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання працездатної дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн./міс протягом трьох років з моменту розірвання шлюбу; розподілити спільно нажите майно, а саме: Ноутбук сони вартістю 2500,00 грн., компютерний стіл вартістю 1500,00 грн., спальню вартістю 2500,00 грн., пральну машинку вартістю 3000,00 грн., микрохвильову піч вартістю 1500,00 грн., кухонний комбайн вартістю 1500,00 грн., килим 3х4 вартістю 700,00 грн., які залишити за позивачем, а також ноутбук НР вартістю 2500,00 грн., диван-книжку вартістю 2300,00 грн., тумбу вартістю 2000,00 грн., стілець компютерний вартістю 1500,00 грн., домашній кінотеатр вартістю 2000,00 грн., принтер вартістю 1000,00 грн., холодильник вартістю 4000,00 грн., посуд вартістю 3000,00 грн., табуретки в кількості 4 шт. вартістю 100,00 грн., пилосос вартістю 500,00 грн., велосипед вартістю 3000,00 грн.. Позовні вимоги мотивувала тим, що 26.05.2007 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано селищною радою м. Світловодськ Кіровоградської області. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] [INFO]. Проте з літа 2014 року шлюбні стосунки почали погіршуватися аж до повного припинення, через непорозуміння, неповагу з боку чоловіка до позивача. Відповідач працює за контрактом з іноземним судновласником. Вказує про те, що вона, хоча і має вищу освіту, однак влаштуватися на роботу не мала змоги через наполягання з цього приводу позивача. Окрім того зазначає, що спірне за позовом майно було придбано у шлюбі за спільні кошти сторін. Також зазначає про те, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу місця проживання їх спільної дитини. У судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю [PERSON]Є позовні вимоги повністю підтримали із викладених у позові підстав та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнали частково, а саме в частині розірвання шлюбу а також в частині стягнення аліментів на користь дитини в розмірі ? частина з усіх видів заробітку. В задоволенні решти позовних вимог просили відмовити через відсутність до того законних підстав а також через відсутність спору між сторонами з цього приводу. Заслухавши позицію учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 26.05.2007 року виданого Власівською селищною радою міста Світловодськ Кіровоградської області між сторонами було укладено та зареєстровано шлюб внаслідок чого позивач отримала прізвище «Башта». Відповідно до свідоцтва про народження від 12.02.2008 року під час перебування сторін у шлюбі у них 31.01.2008 року народився син [PERSON]. Вказані у позовній заяві обставини з приводу фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами з літа 2014 року а також з приводу визначення місця проживання спільної дитини із позивачем сторонами під час судового засідання не заперечувались, а тому суд вважає, що вказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін по справі суд приходить до переконання про наявність підстав до задоволення позову в частині розірвання шлюбу та відсутність до того передбачених законом перешкод. При цьому суд приходить до переконання про те, що примирення між сторонами неможливо з огляду зокрема на час з якого сторони припинили шлюбні стосунки. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 цього ж Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи визнання позивачем його обовязку з приводу утримання неповнолітньої дитини сторін шляхом стягнення коштів на корить позивача по справі, з якою проживає дитина, вказана обставина доказуванню не підлягає, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню. При цьому визначаючи вид участі батька в утриманні дитини суд враховує визнання відповідачем обовязку утримувати дитину у грошовій сумі саме в частині від його заробітку (доход), про що також вказувала позивач. Однак визначаючи розмір участі батька в утриманні дитини суд враховує також наявність на утриманні відповідача батьків похилого віку а саме [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], при цьому суд бере до уваги незадовільний стан здоровя батька відповідача, що вбачається з досліджених судом виписок з епікризу за 2011-2014 роки а також з іншої дослідженої судом медичної документації. Окрім того згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином суд приходить до переконання про доцільність і достатність визначення розміру аліментів саме в 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача. Разом із тим, згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 76 цього ж Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно ч. 4 ст. 76 СК України якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Разом із тим, судом встановлено, що згідно відомостей отриманих від ПП «[PERSON] і К» у період з 01.02.2011 року по 17.07.2014 року позивач по справі працювала на підприємстві бухгалтером через що отримувала заробітну плату. Окрім того згідно дослідженої судом копії диплому серії ТА № 39503504 позивач по справі має вищу економічну освіту починаючи з 30.06.2010 року. Обставин, які б перешкоджали позивачу влаштуватись на роботу та, відповідно, отримувати заробітну плату, зокрема стан здоровя, позивачами по справі не зазначено та не доведено у судовому засіданні належними доказами. Таким чином, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача не підлягають задоволенню. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Разом із тим, відповідач у судовому засіданні взагалі заперечував з приводу оспорювання ним місця проживання дитини разом із позивачем. Окрім того позивач у судовому засіданні не надала суду жодного доказу, який би свідчив про наявність між сторонами спору з приводу місця проживання дитини. Окрім того відповідно до ст. 19 СК України у спорах щодо визначення місця проживання дитини приймає участь відповідний орган опіки та піклування, про залучення якого до участі у справі позивач не заявляла та висновки з приводу чого відповідного органу суду не надала. Таким чином суд приходить до переконання про відсутність законних підстав до задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини сторін. Також згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні також не встановлено спору між сторонами з приводу поділу майна, про яке йдеться. Окрім того позивачем де додано жодного доказу з приводу індивідуальних характеристик спірного майна, належності майна певній особі, вартості такого майна. Таким чином суд приходить до переконання про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог в частині поділу майна. Згідно основних положень ЦПК України суд вирішує спори лише з приводу порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів сторін. Питання щодо розподілення судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підстав викладеного та

Outcome: partial