Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати укладе ний 26.09.2013 року між нею та відповідачем договір купівлі-продажу метало-пластикового вікна та стягнути з відповідача на її користь сплачену вартість товару в розмірі 7032 грн. та неустойку в розмірі 3% від вартості товару, починаючи з першого дня прострочення до дати ухвалення рішення суду. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 26.09.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу метало-пластикових виробів вартістю 7032 грн. У цей же день вона уклала договір з ПАТ «ОТП Банк» про надання споживчого кредиту №2005988591 в сумі 7032 грн., які сплатила відповідачу як авансовий платіж. Термін виконання робіт, згідно п. 3.2 Договору, становив 28 робочих дні. Однак після спливу строку, визначеному в договорі, відповідач роботу не виконав, сплачену суму не повернув. Відповідно до змісту п. 4.2. Договору, в разі невиконання виконавцем п. 3.2 Договору з власної вини, виконавець повинен виплатити замовнику пеню в розмірі 3% від вартості виконаних робіт за кожний день прострочення. Отже, враховуючи викладені обставини, вона вважає, що їй відповідачем було нанесено матеріальну шкоду у визначеній нею сумі. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в розмірі 229 грн. 41 коп. Позивач в судове засідання не з’явилась, однак надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, а в разі неявки відповідача – ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом установлено, що 26.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на виготовлення та доставку ПВХ конструкцій, відповідно до п. 3.1 якого позивач зобов’язалась сплатити повну вартість замовлення, що складала 7032 грн., а відповідач зобов’язався згідно з п. 3.2 Договору виробити та доставити вироби протягом 28 робочих днів після здійснення повної оплати вартості замовлення (а.с.5). Як убачається з договору про надання споживчого кредиту №2005988591 від 26.09.2013 року, укладеного між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», позивач отримала кредит в розмірі 7032 грн. на придбання товару у продавця - фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.6,7). Таким чином, позаяк позивач не надала суду доказів про оплату відповідачу повної вартості замовлення в сумі 7032 грн., що було передбачено п. 3.2 укладеного між ними Договору, а відтак у відповідача не виникло обов’язку виробити та доставити вироби позивачу протягом 28 робочих днів, починаючи з 05.10.2013 року. За таких обставин суд не бере до уваги посилання позивача на те, що нею було здійснено оплату за виготовлення та доставку виробів з ПВХ відповідно умов Договору, укладеного між нею та відповідачем 26.09.2013 року, саме кредитними коштами, що були отримані нею після укладання з ПАТ «ОТП Банк» договору про надання споживчого кредиту №2005988591 від 26.09.2013 року, оскільки позивачем не надано суду доказів повної оплати вартості замовлення саме відповідачу. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов’язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що оскільки позивачем не надано доказів про виконання нею умов договору, що був укладений між нею та відповідачем 26.09.2013 року, а відтак у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі у зв’язку з їхньою необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed