Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідача про розірвання шлюбу вказавши, що 20 червня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Центральному відділі РАЦС Головного управління юстиції у Кіровоградській області. У період спільного подружнього з відповідачем проживання, позивач народила двох дітей: доньку Анну та сина [PERSON], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Позов позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин різних поглядів на життя. Строк на примирення позивач просить не надавати. Позивач до суду надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання викликався, проте не зявився, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі до суду не надав. За вказаних обставин, з урахуванням ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2008 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 246, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ОЛ № 029213 від 20 червня 2008 року. У період шлюбу позивач народила двох дітей: доньку Анну та сина [PERSON], які проживають з нею та перебувають на її утриманні Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося з причин різних поглядів на життя, почуття любові та взаєморозуміння відсутнє, шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу не можливе. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. На підставі ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved