Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у праві користування та розпоряджання житловим будинком [ADDRESS] для неї, [PERSON] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачці на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Після отримання житлового будинку у дар, вона зареєструвала у будинку свого чоловіка [PERSON] та їх неповнолітню доньку [PERSON], оскільки другого помешкання для реєстрації вони не мали. 15 червня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем у судовому порядку було розірвано. Після розірвання шлюбу, позивачка з неповнолітньою донькою та колишнім чоловіком залишилися у належній позивачці на праві власності житловому будинку, але спільного господарства не ведуть. Відповідач, зловживає спиртними напоями, влаштовує лайки, погрожує застосуванням фізичної сили. Всі події відбуваються у присутності неповнолітньої доньки, що негативним чином відображається на її вихованні. За таких обставин використання належного позивачці житлового будинку для мешкання, відпочинку та виховання дитини разом з відповідачем стало не можливим. Позивачка, як власник має намір укладати договір оренди з відповідачем на мешкання його в житловому будинку. Позивачка зазначила, що подальше сумісне мешкання у зазначеному житловому будинку є не можливим, тому вона звернулась до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але на адресу суду, від неї надійшла письмова заява про слухання справи за її відсутністю, підтримує позовні вимоги викладені у позові, та наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, рекомендованими листами, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходило. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії договору дарування житлового будинку від 19 жовтня 2000 року, [PERSON], [INFO], є власником будинку [ADDRESS], про що свідчить копія договору дарування житлового будинку серії АВН № 635525 від 09 жовтня 2000 року, (а.с.8). Після отримання житлового будинку у дар, [PERSON] зареєструвала у будинку свого чоловіка [PERSON] та їх неповнолітню доньку [PERSON]. 15 червня 2015 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], у судовому порядку було розірвано, у зв'язку з тим, що відповідач став зловживати спиртними напоями, та сварки переросли у побої, про що свідчить копія рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, (а.с.7). Після розірвання шлюбу, позивачка з неповнолітньою донькою та відповідач залишилися у належному позивачці на праві власності житловому будинку але спільного господарства з відповідачем по справі, вона не веде. Відповідач по справі [PERSON], зловживає спиртними напоями, влаштовує лайки, погрожує і застосуванням фізичної сили. З приводу антисоціальної поведінки відповідача у побуду позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до Мелітопольського міського відділу МВС. З відповідачем проводилися профілактичні бесіди, він притягувався до адміністративної відповідальності, відкривалося кримінальне провадження, але ці заходи результату не дали, про що свідчить копії підтверджуючих документів, (а.с. 9, 10, 11, 12). Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦК України, право власності є непорушним. Ні хто не може бути протиправно позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює у відповідності до закону по власній волі незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного мешкання, мешкання членів родини, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Після розірвання шлюбу, між позивачем по справі [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON], він перестав бути для позивачці, власниці житлового будинку, членом родини, та своїми діями утворив обставини, які позбавляють можливості сумісно використовувати житловий будинок для помешкання, чим створив перепони у праві користування, розпорядження та мешкання житловим будинком, який є її власністю. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частку будинку ), квартиру, користуються ним для власного мешкання, мешкання їх членів родини, і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, продати, подарувати, заповідати, здавати у оренду, обміняти, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідач по справі [PERSON], [INFO], своїми діями позбавив позивачку та їх неповнолітню доньку спокою, вони вимушені від нього перераховуватися, звертатися за допомогою до сторонніх осіб. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист права усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону виконувати ним дії, які можуть порушити його право, або с вимогами про виконання певних дій для попередження такого порушення. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved