Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та посилаючись на те, що їй не було належним чином та у визначений строк відповіді на її звернення, а тому просить визнати дану бездіяльність неправомірною та зобов`язати надати їй письмову відповідь на її звернення від 08 квітня 2016 року та 27 травня 2016 року. Ухвалою судді від 12 січня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. 14 березня 2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а 20 березня 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, а позивачем у встановлений строк відповіді на відзив не надходило. 29 травня 2018 року та 30 листопада 2018 року від позивача надходили заяви про розгляд справи за її відсутності. 08 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Будучи належним чином повідомленим позивач, а також представник відповідача в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а від представника відповідача відзив на позовну заяву, а відповіді на відзив не надходило, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу за даної явки та ухвалити рішення, оскільки, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а представник відповідача відзив на позов, а тому, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 27 листопада 2012 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було укладено Договір №SAMDN52000070729176 про надання банківських послуг. 08 квітня 2016 року та 27 травня 2016 року позивач зверталася до відповідача з вимогою надати інформацію зазначену в даних заявах, але жодної із вказаних вимог відповідач, як вказує [PERSON] не виконав та не надав інформації щодо діючих зобов`язань за вищевказаним договором. Позивачка також зверталася неодноразово із заява та скаргами до Національного Банку України з вимогою зобов`язати відповідача надати інформацію щодо діючих зобов`язань за вищевказаним договором. [PERSON] отримувала відповіді від Національного Банку України, в яких було зазначено, що вони посприяють на ПАТ КБ «Приватбанк» у наданні інформації позивачу, але жодної інформації банк не надав, як остання вказує у позові. Окремо слід виділити, що відповідач надсилав Листи-Відповіді в яких зазначено, щовони не можуть надати вищевказану інформацію та документи, адже вся інформація зазначена на офіційному сайту ПАТ КБ «Приватбанку». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масовоїінформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Положеннями ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків. Банк зобов`язаний на постійній основі розміщувати на веб-сайті банку актуалізовану інформацію про власників істотної участі у банку в обсязі, визначеному банком України. Отже, на підставі вищевикладеного та з урахуваннями того, що відповідачем на заяви позивачки відповідь була надіслана у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення позивача було повідомлено належним чином. Слід зазначити, що посилання позивача на ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не можуть бути прийняті судом до уваги, адже, вказана норма регулює надання банками інформації відкритого доступу та не може відноситись до розповсюдження клієнтських даних. Отже, можна дійти висновку що відповідач належно виконує свої обов`язки які покладені на нього чинним законодавством. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому позов слід залишити без задоволення. Тому,

Outcome: dismissed