Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що 18.06.2015 у Мокрокалигірському психоневрологічному інтернаті померла її рідна тітка [PERSON]. Позивач стверджує, що всупереч вимог закону Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат не повідомив її про час смерті тітки, внаслідок чого вона пропустила строк для прийняття спадщини. При цьому позивач стверджує, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки відомості про смерть тітки отримала з відповіді на запит свого представника лише у жовтні 2016 року. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять їх задовольнити. Пояснила, що за життя тітка проживала у сусідньому дворі, який практично не мав межі з її двором, а отже фактично вони проживали однією родиною. Стверджує, що перебувала у приязних родинних відносинах з тіткою та належним чином опікувалася останньою. Після поміщення тітки до інтернату регулярно відвідувала її. Однак через необхідність постійного догляду за своєю хворою матірю наприкінці життя тітки не могла відвідувати останню. Пояснила, що відповідачу було відомо про час смерті спадкодавця, тому відповідач належним чином прийняв спадщину як спадкоємець за законом. Вважає, що саме з метою створення позивачу перешкод у прийнятті спадщини, відповідач навмисно скрив від неї відомості про смерть спадкодавця. Додатково позивач повідомила, що у даний час звернулася з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного її тіткою на користь відповідача, оскільки вважає, що вказаний заповіт не відповідав внутрішній волі спадкодавця і був складений під тиском з боку відповідача на користь останнього. Представник позивача пояснив, що позивач повідомила йому про відмову Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату у наданні відомостей про час смерті спадкодавця. Тому представник як адвокат звернувся з відповідним запитом на якій лише 20.10.2016 року отримав відповідь про час смерті спадкодавця. За таких обставин вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено його довірителем з поважних причин. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та пояснив, що твердження позивача про наявність приязних родинних відносин та належну опіку з боку позивача за спадкодавцем, не відповідають дійсності. Пояснив, що за життя рідна тітка позивача постійно зверталася до нього як до сільського голови зі скаргами про чисельні конфлікти з позивачем та проханням надати будь-яку допомогу, оскільки ні позивач, ні інші родичі жодним чином не піклуються про неї. Також пояснив, що з часом стан здоровя спадкодавця погіршувався. Родичі допомоги спадкодавцю не надавали і коли, вкотре було виявлено, що остання перебуває у нетопленій хаті, за відсутності гарячої їжи, було вирішено направити спадкодавця до інтернату, де вона прожила ще близько шести років. Крім того, пояснив, що саме з повідомлення позивача довідався про смерть спадкодавця, після чого звернувся до нотаріуса. Щодо заповіту відповідач пояснив, що міг вплинути на спадкодавця, оскільки заповіт посвідчено посадовою особою іншої сільської ради, ніж та, де працює відповідач. Пояснив, що заповіт було складено задовго до смерті спадкодавця, яка на час складення заповіту, не мала жодних психічних розладів. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З свідоцтв про народження вбачається, що батько позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. були рідними сестрою та братом.(а.с.12,13, ) З заповіту від 17.07.2003 року вбачається, що [PERSON] заповіла усе належне їй майно [PERSON].(а.с.61) З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла, 18.06.2015 року у с. Мокра Калигірка, Катеринопільського району, Черкаської області.(а.с.7) З довідки Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 20.10.2016 року № 585 вбачається, що [PERSON] перебувала у Мокрокалигірському психоневрологічному інтернаті у період з 19.01.2007 року по 18.06.2015 року, коли остання померла, похована за рахунок інтернату.(а.с.4) З повідомлення нотаріуса від 31.07.2017 року № 924/01-16 вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON]. При цьому [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину від 24.05.2016 року №№ 1394,1396.(а.с.59) Допитаний за клопотанням позивача у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що близько трьох років тому, влітку від жителів села їй стало відомо про те, що до сільської ради телефонували з Мокрокалигірського інтернату і повідомили про смерть її знайомої [PERSON]. Наступного дня свідок мала зустріч та розмову з позивачем [PERSON] під час якої повідомила останній про смерть [PERSON]. Допитаний за клопотанням позивача у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що не памятає та не може пригадати дату, коли [PERSON] стало відомо про смерть [PERSON]. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року (справа № 6-1486цс15). Отже, наведена позивачем причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана судом поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в статтях 1222, 1220, 1269,1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки визнає, що наведена позивачем причина пропуску строку для прийняття спадщини є неповажною. Крім того, суд відкидає твердження позивача про її необізнаність з часом смерті спадкодавця, оскільки таке твердження спростовується сукупністю досліджених судом доказів. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed