Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогами про визнання недійсними договори: купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (колишня назва вул. Луначарського) в м.Василькові Київської області від 29.11.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 815; дарування цієї квартири від 14.12.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 886, а також скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначену квартиру з визнанням за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на зазначене житлове приміщення, витребувати цю нерухомість із чужого незаконного володіння [PERSON] на її користь. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 23 травня 2015 року померла [PERSON], яка склала заповіт від 07.05.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 867, згідно якого остання заповіла все майно на її імя. У встановленому законом порядку вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до складу якої входить квартира № 1 в будинку № 6 на вул.. Луначарського м. Василькова, проте, вказана спадкова квартира перейшла у власність до відповідача [PERSON] на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2015 року. 17.09.2015 року [PERSON] продала вказану квартиру відповідачу [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.12.2015 року рішення Васильківського міськрайонного суду від 03.07.2015 року було скасовано з ухваленням нового, яким в задоволенні позову відмовлено, тобто відповідач [PERSON] був позбавлений права власності на спірну квартиру. 17.06.2016 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики та іпотеки, а рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів від 17.06.2016 року в розмірі 250\~000 грн., в рахунок погашення якої звернуто стягнення а предмет іпотеки, а саме на спірну квартиру, яка 02.08.2016 року зареєструвала за собою право власності на зазначену. 29.11.2016 року відповідач [PERSON] продала вказану квартиру відповідачу [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого за № 815, яку останній подарував, згідно договору дарування від 14.12.2016 року, відповідачеві [PERSON] Позивач вважає вчинені правочини стосовно квартири за адресою: [ADDRESS], незаконними, а тому вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач зазначила, що на час розгляду справи частка спадщини померлої склала 2/3 частині від спірної нерухомості, а 1/3 частина рахується за її сином [PERSON], який помер 12 січня 2012 року. Оскільки на час своєї смерті останній проживав разом із матірю, то вона прийняла спадщину, яка залишалася після його смерті, проте не встигла належним чином її оформити, проте, до спадкової маси, що залишилися після смерті [PERSON] входить спірна квартира в повному обсязі, яку вона має права успадкувати за заповітом. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Інші учасники процесу до суду не зявились, про час, дату та місце розгляд справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод\~ чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог. Згідно з положеннями\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у, тому числі, цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Положення ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1248, 1251, 1258, 1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування може здійснюватися за законом та заповітом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається з положень ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, в тому числі, батьки. У відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї. Згідно з положеннями ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину, стороною вимог, які встановлені ч.ч.1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Як вбачається з положень ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. За договорами купівлі-продажу та дарування, у відповідності до положень ст.ст.656 і 717 ЦК України, одна сторона передає у власність другій стороні, яка приймає майно і сплатити за нього певну грошову суму або передає безоплатно. Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із положеннями ст.387 ЦК, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом. Якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення індикаційного позову. Відповідно до положень ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. В положеннях п.26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року визначено, що відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках. Вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 388 ЦК України. Оскільки відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. Судом достовірно встановлено про наступне. Згідно свідоцтва серії І-ОК № 33567 відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області від 29.05.2015 року, [PERSON] померла 29 травня 2015 року У відповідності до заповіту від 07 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом\~Васильківського міського\~нотаріального округу\~Київської області\~[PERSON],\~за реєстровим\~№ 867,[PERSON] заповіла все своє майно позивачеві (а.с.7). Згідно актового запису № 17 від 17 січня 2012 року, [PERSON], зареєстрований в квартирі № 1 в будинку № 6 на вул. Покровська (колишня назва вул. Луначарського) в м. Васильків Київської області помер 12 січня 2012 року, та зазначений документ виданий на підставі заяви його матері [PERSON] Як вбачається з архівної довідки КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» № 713 від 21.09.2015 року, 2/3 частині квартири № 1 в будинку № 6 на вул. Покровська (колишня назва вул. Луначарського) в м. Васильків Київської області належали померлої [PERSON], а 1/3 частині її синові [PERSON] З огляду спадкової справи № 31/20145 до майно померлої [PERSON] вбачається, що 29 травня 2015 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Васильківського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до майна [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року по цивільній справі № 22-ц/780/6011/15 рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2015 року по цивільній справі № 362/2999/15-ц, яким визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня назва вул. Луначарського) в м. Васильків Київської області за [PERSON], було скасовано та прийнято нове, яким відмовлено в задоволенні її позову (а.с.11-12). За договором купівлі-продажу від 17 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 719, [PERSON] продала вказану квартиру відповідачу [PERSON] 12 липня 2016 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по цивільній справі № 362\\3365\\16-ц за позовом відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості іншого співвідповідача за цією справою [PERSON] за договором позики грошових коштів від 17.06.2016 року в розмірі 250\~000 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, з реєстрацією 02.08.2016 року прав власності на імя відповідача [PERSON] 29 листопада 2016 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 815, відповідач [PERSON] продала вказану квартиру відповідачу [PERSON], який в свою чергу 14 грудня 2016 року за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 886, подарував відповідачеві [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року по цивільній справі № 22-ц/780/6855/16 рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2016 року по цивільній справі № 362\\3365\\16-ц, яким визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня назва вул. Луначарського) в м. Васильків Київської області за відповідачем [PERSON], було скасовано та прийнято нове, яким відмовлено в задоволенні її позову. Приймаючи до уваги, що на час своєї смерті [PERSON] проживав разом зі своєю матірю [PERSON], то суд вважає, що остання прийняла його спадщину у вигляді 1/3 частині спірної квартири, а тому, на час смерті останньої, їй належала квартири [ADDRESS] (колишня назва вул. Луначарського) в м.Василькові в повному обсязі та входила до її спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що оскільки судовими рішеннями скасовані права власності сторонніх осіб на спірну квартиру, та правочини, щодо її відчуження, вчинені на час дії судових рішень до їх скасування Апеляційним судом Київської області, а тому, вбачаються достатні підстави для відновлення порушених прав позивача шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними через відсутність належності відчужувача предмету продажу та дарування, спірної квартири, із визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом, скасуванням реєстрації права власності на житло за співвідповідачем [PERSON], та її витребування із її чужого незаконного володіння на користь заявниці. \~ \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: approved