Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 03 вересня 2005 року з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №49. Від даного шлюбу у них народилося дві доньки [PERSON], [INFO], та Аніта, [INFO]. Однак, подружнє життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до частих непорозумінь та сварок. Оскільки тривалий час спільне господарство не ведуть, вважає подальше збереження їх шлюбу неможливим, тому просить позов задовольнити. Ухвалою Перечинського районного суду від 14 червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] надано строк для примирення 2 (два) місяці, а провадження у справі до закінчення визначеного судом строку для примирення зупинено. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 20 серпня 2018 року провадження у даній справі поновлено та призначено судове засідання на 11.30 год. 27 серпня 2018 року. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки наданий їм строк на примирення результату не дав. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та визнав позов у повному обсязі, так як вони не примирилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 03 вересня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та Блага (дошлюбне - Куципак) [PERSON], [INFO], актовий запис № 49 (а. с. 4). Від даного шлюбу у них народилося двоє доньок [PERSON], [INFO], та Аніта, [INFO] (а. с. 5, 6). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, а строк для примирення, наданий подружжю, результатів не дав. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як вбачається з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до квитанції № [NUMBER] від 27 лютого 2018 року позивачем сплачено 704,80 грн. судового збору (а. с. 1). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 352,40 грн. (704,80 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON], що відповідає положенням ст. ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved