Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи його наступним. Вона народилася [INFO] в м. Калуш Івано-Франківської області і на даний час проживає по [ADDRESS] . Її батьку [PERSON] та матері [PERSON] на праві приватної, спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. 13. 09. 2019 [PERSON] помер, а після його смерті відкрилась спадщина на 1 / 2 частину квартири, загальною площею 60, 8 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги успадкувала спадкове майно і рішенням Калуського міськрайонного суду від 16.09.2020 за нею визнано право власності на ј частини даної квартири, яке залишено в силі постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.01.2021. Крім позивача, як спадкоємець першої черги, успадкувала спадкове майно також її сестра [PERSON] за якою рішенням Калуського міськрайонного суду від 02.04.2021 визнано право власності на ј частини даної квартири. Таким чином, спірне житло знаходиться у спільній частковій власності між позивачем та відповідачами. Зазначає, що на правах співвласника має намір користуватися цим житлом, вчиняти дії по його утриманні, підтриманню в належному стані, тощо. З цією метою, позивач 12.01.2021 та 29.06.2021 прийшла до вищевказаної квартири, однак потрапити в житло їй не вдалося, так як відповідач не надала їй доступу в нього. З цього приводу вона зверталася в Калуський відділ поліції та отримувала відповіді про те, що в даному випадку вбачаються ознаки цивільно - правових відносин та рекомендовано звернутися до суду. Як наслідок, вважає, що має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним їй на праві часткової власності спадковим майном - квартирою [ADDRESS] . Тому, просить суд винести рішення яким зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, а також стягнути судові витрати. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги вона не визнає, а в задоволенні позову просить відмовити. Зокрема зазначає, що вона є співвласником спірної квартири, в якій частки в натурі не виділено, що унеможливлює визначити якою саме частиною квартири вона перешкоджає користуватися позивачу. Пояснює, що рішення суду від 16.03.2021 яким зобов`язано її не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні спірним житлом [PERSON] . Івано-Франківським апеляційним судом скасовано та є таким, що набуло законної сили. Також відповідач [PERSON] перешкоджати [PERSON] у користуванні квартирою по [ADDRESS] не може оскільки проживає за межами Івано-Франківської області. Звертає увагу, що неодноразово намагалась з позивачем врегулювати даний спір від чого остання відмовилась. Відповідач [PERSON] також скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву в якому зазначила, що перешкод у користуванні спірним житлом нікому не чинить, фактично доступу до даного житла не має, а тому в задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові. Просять суд їх задоволити. [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] проти задоволення позову заперечили з підстав наведених у поданих відзивах. Наголосили, що неодноразово намагались врегулювати даний спір, однак позивач [PERSON] на будь-які компроміси не погоджується, виключно бажає продати житло та розділити кошти відповідно до виділених часток співвласників. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.03.2011 встановлено порядок користуванням жилим приміщенням по [ADDRESS] : виділено в користування [PERSON] кімнату № 5 площею 17 м2; виділено в користування [PERSON] кімнату №4 площею 16,9 м2; кімнату № 3 площею 10,2 м2 , вбиральню, ванну кімнату , кухню, коридор залишити в загальному користуванні сторін та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні виділених кімнат та приміщень квартири. [INFO] [PERSON] помер, а тому рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2020 за [PERSON] , [INFO] визнано право власності на ј частини квартири, загальною площею 60,8 кв.м., оціночною вартістю 485 983 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 6). Тому, 29.10.2020 позивачу видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ј частини спірної квартири (а.с. 8). Вказані судові рішення є такими, що набули законної сили. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. 16.03.2021 Калуським міськрайонним судом винесено рішення яким зобов`язано [PERSON] , [INFO] не чинити [PERSON] , [INFO] перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання надати вільний доступ до вказаної квартири (а.с. 42-43). Однак, вказане судове рішення постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08.06.2021 вищевказане рішення скасовано з підстав порушення норм процесуального права (а.с. 44-46). З даного приводу судом встановлено, що окрім позивача та відповідача [PERSON] співвласником спірної квартири також є [PERSON] . Зокрема, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.04.2021 визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на ј частини квартири [ADDRESS] . За ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином співвласниками квартири, що за адресою [ADDRESS] є сторони по справі, яким виділено відповідні частки. Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідач [PERSON] наголошувала на тому, що неодноразово намагалась з [PERSON] врегулювати даний спір добровільно та в позасудовому порядку, однак остання на будь-які компроміси не погоджується. Однак, даний факт матеріалами справи не підтверджено. Натомість в матеріалах справи містяться ряд звернень в поліцію з приводу конфліктів щодо доступу до спірного житла (а.с. 10, 31-32) на що надано ряд відповідей (а.с. 33, 34, 35, 36, 37, 38, 40) про те, що фактично підтверджує факт створення перешкод відповідачем [PERSON] у користуванні [PERSON] належною їй часткою квартири, а між ними вбачаються цивільно-правові відносини. [PERSON] фактично проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] , однак даний факт не позбавляє її права користуватися належним їй майном - ј частиною, що розташована по [ADDRESS] як співвласником без реєстрації (а.с. 15, 16). Аналогічно той факт, що відповідач [PERSON] зареєстрована і фактично проживає з 1977 за адресою [ADDRESS] (а.с. 16, 29, 39) на гарантує їй право одноособово користуватися та розпоряджатися даним житлом, оскільки і позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є співвласниками квартири, яким виділено в ній частки. Визначальним для захисту права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] перешкоджає у користуванні власністю позивачу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Поряд з цим, незрозумілим залишається те, яким чином відповідач [PERSON] , яка також є співвласником спірного житла, чинить перешкоди [PERSON] у його користуванні. Зокрема, [PERSON] , вказала, а інші учасники не заперечили, що вона в спірному житлі не проживає, спірною квартирою не користується та нікому перешкод у користуванні квартирою не чинить. А тому, позовні вимоги в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] та забезпечення вільного доступу до даної квартири є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Зважаючи на вищевикладене позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати слід вирішити в порядку ст. 141 УПУ України. На підставі викладеного, ст.ст. 263-265 ЦПК України,

Outcome: partial