Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про стягнення суми страхового відшкодування. Свої вимоги мотивує тим, що 11.12.2012 року з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб, що належить їй на праві власності. Відповідач, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON], 18.03.2013 року здійснив виплату страхового відшкодування, але не у повному обсязі, в зв'язку з чим нею було подано до Голосіївського районного суду м.Києва відповідний позов. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 31.10.2013 року з відповідача було стягнуто на її користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 837 грн 86 коп. Сума в розмірі 837 грн 86 коп була перерахована позивачу 10.06.2015 року в порядку примусового виконання рішення. Просить стягнути з відповідача на її користь пеню, виплата якої передбачена ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності», з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, за період з 19.03.2013 року по 09.06.2015 року в сумі 379 грн 92 коп та на підставі ст.625 ЦК України інфляційні нарахування за цей же період, виходячи із сукупного індексу інфляції 175,7%, в сумі 634 грн 26 коп, а всього - 1014 грн 18 коп. В судовому засіданні 15.09.2015 року представник позивача підтримала позовні вимоги і просила їх задовільнити. В судове засідання, призначене на 22.09.2015 року, представник позивача не з`явилась, про день розгляду справи повідомлена належним чином, подала до канцелярії суду розрахунок позовних вимог, в якому міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Причина його неявки суду не відома. Суд, заслухавши представника позивача, та, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 31.10.2013 року частково задоволено позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 837 грн 86 коп. З копії рішення вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування і подав всі необхідні документи 17.12.2012 року, тобто страхове відшкодування мало бути сплачене 18.03.2013 року. З відповіді ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві від 09.07.2015 року на запит суду вбачається, що після пред'явлення рішення до виконання відповідач перерахував на депозитний рахунок ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві грошові кошти в сумі 837 грн 86 коп, а 09.06.2015 року до відділу надійшов лист з реквізитами стягувача. 10.06.2015 року державним виконавцем підготовлено відповідне розпорядження для перерахування боргу на рахунок стягувача. Ст.599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів. передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом встановлено, що 03.06.2015 року відповідач перерахував на рахунок ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві грошові кошти в сумі 837 грн 86 коп, стягнуті за рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 31.10.2013 року. Зазначена сума є частиною страхового відшкодування, яка не була своєчасно виплачена позивачу. Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право вимагати сплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи, що страхове відшкодування мало бути виплачене не пізніше 18.03.2013 року, пеня починає нараховуватись з 19.03.2013 року і нараховується по день постановлення рішення про стягнення остаточної суми страхового відшкодування, тобто до 31.10.2013 року. Вимоги позивача про стягнення суми пені по день фактичної виплати страхового відшкодування є необґрунтованими, оскільки пеня є санкцією за порушення строків розрахунку за зобов'язанням і не входить до складу грошового зобов'язання. Тому її нарахування припиняється з постановленням рішення про стягнення страхового відшкодування. Наслідки прострочення грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, встановлені ст.625 ЦК України, мають іншу правову природу, так як вони входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Суму пені суд розраховує наступним чином. В період дії облікової ставки НБУ в розмірі 7,5% річних (з 19.03.2013 року по 09.06.2013 року) розмір пені становить 28грн 58коп (837грн 86коп х 7,5% х 2 х 83 дні : 365 днів); в період дії облікової ставки НБУ в розмірі 7% річних (з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року) розмір пені становить 20грн 57коп (837грн 86коп х 7% х 2 х 64 дні : 365 днів); в період дії облікової ставки НБУ в розмірі 6,5% річних (з 13.08.2013 року по 31.10.2013 року) розмір пені становить 23грн 87коп (837грн 86коп х 6,5% х 2 х 80 днів : 365 днів). Загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 73 грн 02 коп. На підставі ст.625 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 19.03 2013 року по 09.06.2015 року, що становлять з урахуванням сукупного індексу інфляції в розмірі 175,7% за відповідний період 634 грн 26 коп ( 837 грн 86 коп х 175,7% - 837 грн 86 коп) За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 73 грн 02 коп та інфляційних втрат в сумі 634 грн 26 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати суд розподіляє між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Сума задоволених позовних вимог (707 грн 28 коп) становить 70% від заявлених позовних вимог (1014 грн 18 коп) Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 170 грн 52 коп ( 243грн 60 коп х 70% : 100%), а з позивача- 73 грн 08 коп (243 грн 60 коп х 30% :100%). Враховуючи наведене та

Outcome: approved