Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначив, що позивач є власником 1/2 частки (квартири за [ADDRESS] . Іншим співвласником зазначеного домоволодіння та власником 1/2 частки (квартира за № 1) був [PERSON] , 1918 року народження, який помер [INFO] . Спадкоємці у померлого відсутні, будь-які особи спадщину не приймали, земельна ділянка під домоволодінням у власності не перебуває. З 1992 року у частку, що належала померлому, постійно намагались вселитись особи без постійного місця проживання, інші соціально-невлаштовані люди різних національностей. Частка перебувала у занедбаному стані та потребувала і потребує постійного стороннього догляду. Так як частки власників знаходяться під одним дахом і незадовільний стан однієї частини будинку прямо впливає на частину будинку, що належить позивачу, остання вимушена була постійно звертатись з проханнями щодо передачі їй частки померлого у власність або у постійне користування. Позитивного результату вона не отримала, через що, для недопущення остаточного руйнування частини будинку, що належала [PERSON] , почала підтримувати його належний стан та вимушено користуватись ним з 2003 року. Таким чином, позивач відкрито, безперервно, володіє зазначеним нерухомим майном по сьогоднішній день, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду від 16.12.2009 року визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та складалася з 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Не зважаючи на рішення суду позивач вимушено обслуговує житловий будинок по мірі своїх сил та можливостей, добросовісно володіє нерухомим майном більше ніж 10 років здійснює поточний ремонт, так як будинок дуже старий, у занедбаному стані, і йому потрібно постійний догляд, підтримує подвір`я. Позивач користується житловим будинком відкрито, не приховуючи факту знаходження майна у володінні, та безперервно, так як володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Тому, просить суду визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , що складається з частини житлового будинку літ. «А-1» (квартира за №1 за технічною документацією), саме: прим. 1-1 «коридор», площею 3,5 кв.м., прим. 1-2 «кухня» площею 12,5 кв.м., прим. 1-3 «житлова кімната» площею 13,0 кв.м. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Правом на відзив не скористався. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 02.07.2003 року, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М., зареєстрованого в реєстрі за №1689 (а.с. 5, 6). Відповідно до даних Голови квартального комітету №13 (Металургійний район м. Кривий Ріг) [PERSON] від 16.01.2019 року [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та Інформаційної довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 15.01.2009 року №69, 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1972 року (а.с. 7-8, 13-14). Згідно листа Дзержинського відділу РАЦС КМУЮ від 01.07.2008 року №1887/02-21 [PERSON] , 1918 року народження, помер, про що наявний актовий запис про смерть №972 від 04.11.1992 року (а.с. 11). З Інформації, наданої Криворізьким відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» від 21.04.2009 року №04/16-001678, щодо оформлення права власності, зокрема, на земельну ділянку індивідуальної забудови, яка розташована по [ADDRESS] , з 05.08.2005 року у базі даних автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру м. Кривий Ріг, станом на 21.04.2009 року не зареєстровано (а.с. 12). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2009 року, визнано відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , і складається з 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Рішення суду оскаржено не було та набрало законної сили 26.12.2009 року (а.с. 16). В силу ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оціночна вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.01.2019 року становить 112200,00 грн., в тому числі 1/2 частка склала в розмірі 56100,00 грн., що підтверджено звітом про незалежну оцінку від 30.01.2019 року (а.с. 17). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №181519141 від 18.09.2019 року 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у комунальній власності, та належить Територіальній громаді м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради (а.с. 47-48). Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до\~Постанови пленуму\~ВССУ з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від\~07.02.2014\~№ 5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав» відповідно\~до ч.\~1\~ст. 344ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.\~344\~ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.\~344ЦК\~України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа вказаним у позові нерухомим майном, та тривалий час, а саме з 2003 року (понад 10 років) продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/2 частиною домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить Територіальній громаді м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю на вказану 1/2 частину домоволодіння, а тому позовні вимоги задовольняє в повному обсязі.

Outcome: approved