Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідно до заповіту, посвідченого 21 лютого 2014 року секретарем виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, її батько [PERSON] , [INFO] , заповів усе своє майно, а також належні йому майнові права у рівних частинах по ? заповів своїм донькам [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ще за життя батька її сестра [PERSON] [INFO] , а [INFO] і батько. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; більше спадщину за батьком ніхто не прийняв. Разом з тим у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено через відсутність документів, що посвідчують право власності на спадковий будинок та через відсутність обов`язкової державної реєстрації такого права у державному реєстрі. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги та просили визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом в тому числі і на господарські будівлі та споруди до будинку [ADDRESS] , посилаючись на викладені у позові обставини. Представник сільської ради у судове засідання не з`явилася, однак попередньо подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, не заперечила проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 04 квітня 2019 року (а. с. 7, 50, 51). За життя [PERSON] склав заповіт, за яким його житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться в [ADDRESS] та все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та все те, що ще буде належати йому на час смерті, а також належні йому майнові права в рівних частинах (по ?) заповів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 21 лютого 2014 року секретарем виконкому Дубриницької сільської ради та зареєстрований у реєстрі за № 25 (а. с. 5, зворот). В той же час у судовому засіданні встановлено, що спадкоємець [PERSON] померла [INFO] , тобто до відкриття спадщини (а. с. 7 зворот). Довідкою виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 115 від 04 лютого 2020 року на підставі даних погосподарської книги № 8 на 2016-2020 роки, особовий рахунок № 573, підтверджено, що [PERSON] , який помер [INFO] , був головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Як вбачається з наданої на вимогу суду копії спадкової справи № 58/2019, заведеної 09 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася у встановлений статтею 1270 ЦК України строк до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, про відмову від спадщини не заявляла (а. с. 29-40). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної\~ особи, яка\~ померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Разом з цим, як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори від 22 жовтня 2019 року № 264/02-14, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок і таке не було зареєстроване (а. с. 6). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом прийняла спадщину за батьком [PERSON] , оскільки у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за\~ життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом\~ усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved