Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстраційного обліку особи, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за Договором купівлі-продажу квартири від 03.04.2017 вона є власником квартири [ADDRESS] . На момент придбання позивачем спірного житла у ньому була зареєстрована [PERSON] та при оформленні правочину продавець брав на себе зобов`язання зняти з реєстрації вказану особу. Однак, зобов`язання виконано не було з підстав того, що [PERSON] померла [INFO] . Зазначила, що зверталась до відповідача з приводу зняття померлої [PERSON] з реєстраційного обліку, однак їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть останньої. Разом з тим, письмова заява про зняття з реєстрації [PERSON] не подавалась, а відмова відповідача була отримана в усній формі. Вказала, що наявність реєстрації місця проживання [PERSON] у спірному житлі позбавляє позивача як власника житла можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Враховуючи викладене, просила суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку місця проживання померлої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.08.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали суду від 17.03.2021, занесеної до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Надав на адресу суду відзив, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості, вказуючи на те, що позивачем не обґрунтовано, які правовідносини виникли між сторонами та яке саме право, за захистом якого він звернувся до суду, було порушено відповідачем. Вказував на те, що позивач не звертався до відповідача із відповідною вимогою, а відповідач у задоволення такої вимоги не відмовляв. Розгляд справи просив проводити без його участі. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із Договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю., позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9-11). Так, згідно вказаного договору продавець [PERSON] передав у власність, а покупець [PERSON] оплатила та прийняла у власність спірну квартиру. Договір не місить відомостей про те, що у відчужуваній квартирі зареєстровані будь-які особи, а також не містить зобов`язання [PERSON] зняти будь-яких осіб з реєстраційного обліку місця проживання. У відповідності до Довідки про реєстрацію місця проживання особи №14641201 від 08.04.2021, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [INFO] , з 30.06.1977 і по теперішній час є квартира [ADDRESS] (а.с. 50). Із пояснень позивача убачається, що наявність реєстрації місця проживання вказаної особи у спірному житлі позбавляє [PERSON] , як власника, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, із Актового запису про смерть №11339 від 22.07.2016 убачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Києві (а.с. 42). Позивач посилається на те, що з метою зняття з реєстраційного обліку [PERSON] зверталась до центру надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, однак їй було відмовлено з підстав відсутності свідоцтва про смерть вказаної особи. Спростовуючи вказані обставини, у своєму відзиві представник відповідача зазначає, що до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації щодо зняття з реєстрації померлої особи [PERSON] позивач [PERSON] не зверталась. Крім того, у листі в.о. начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації Войтовича М. №ВП-10408/596 від 29.09.2020 вказано, що згідно системи електронного документообігу «Міський WEB-портал» адміністративних послуг у м. Києві до відділу на розгляд заяви з питань щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не надходили (а.с. 45). Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Зі змісту вказаних норм вбачається, що передумовами захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звертається до суду, має бути їх порушення з боку інших осіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а допустими є докази, отримані одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Так, статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Однак, у будь-який із визначених законодавством способів позивач до відповідача не звертався. Отже, позивачем не обґрунтовано, які саме правовідносини виникли між сторонами та яке право позивача було порушено відповідачем. Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що надані [PERSON] докази є недостатніми для підтвердження факту існування між сторонами спору, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу задоволенні позовних вимог. Таким чином, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed