Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовує свої вимоги, тим що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщину вигляді будинку, розташованому в [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, заповіт на користь третіх осіб відсутній, відповідачі по справі - її діти на спадщину не претендують, не бажають її переоформляти на себе. Вона фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, так як на день смерті чоловіка вона проживала разом з ним, вступила в управління спадковим майном та володіє ним до цього часу. Але у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, а саме втрачене свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке було видане на ім'я чоловіка у 1991 році Новопсковською районною радою народних депутатів, вона не має змоги реалізувати своє право на спадщину - отримати свідоцтво про право на спадкове майно за законом, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позивач змушена звернутись до суду з даним птозом. Будинок з чоловіком вони будували самі, після того як одружились у 1972 році. Зараз позивачу необхідно реалізувати своє право на спадкове майно, у зв'язку з чим вона звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26.02.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено справу на підготовче судове засідання. 20 березня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в своїй позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згодні в повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, враховуючи, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 17 листопада 1998 року Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 07 січня 1972 року уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище «Макаренко», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого 07 січня 1972 року Пісківським сільським ЗАГСом Новопсковського району Ворошиловградської області, актовий запис №1. Згідно матеріалів справи, [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 16 грудня 1991 року Пісківською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до вимог позивача про визнання права на майно в порядку спадкування за законом мають застосовуватися положення ЦК УPCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Померлий [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON] Згідно довідки №2769, виданої 15.12.2017 Виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON], [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і вибув у зв'язку зі смертю [INFO]. На день смерті [PERSON] разом з ним проживали і були зареєстровані: дружина - [PERSON], син - [PERSON], донька - [PERSON] З постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. від 18.01.2018 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, вбачається, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], та є такою що прийняла спадщину. Відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON] також є спадкоємцями першої черги за законом спадкового майна, після смерті батька [PERSON] Відповідно до відповіді державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. від 17.05.2018, спадкова справа після померлого в 1991 році [PERSON] не заводилась. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.05.2018 №51942607, за вказаними параметрами запиту інформація відсутня. 18 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори про відмову вчинення нотаріальних дій, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (житловий будинок), у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом, але не може цього зробити, так як втрачене свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке було видане на ім'я чоловіка [PERSON] у 1991 році Новопсковською районною радою народних депутатів. Судом встановлено, що згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна, рік побудови житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] - 1970 р., вартість складає - 48460 грн. Матеріалами справи встановлено, що головою домогосподарства по [ADDRESS] у період з 1972 року по 1991 роки був [PERSON], що підтверджується копіями з погосподарської книги, наданих листом Пісківською сільською радою Новопсковського району Луганської області від 10.04.2018 за №185. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005 року. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1970 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі - Інструкція). Так, відповідно до Інструкції, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. До матеріалів справи додано ксерокопію (згідно інвентаризаційної справи) Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.08.1991 виданого Новопсковською районною радою народних депутатів, володіння, яке розташоване в [ADDRESS], належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON], померлому [INFO] року, оскільки це підтверджується погосподарськими книгами за 1972-1991 роки та свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 20.08.1991. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved