Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 372546,59 гривень, яка складається з різниці між вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) в сумі 459746,59 гривень та розміром отриманого страхового відшкодування в сумі 100000,00 гривень, що становить 359746,59 гривень, 3000,00 гривень за послуги евакуатора, 3500,00 гривень оплати за складення Висновку судової автотоварознавчої експертизи та 6300,00 гривень оплати за послуги стоянки, а також про стягнення 25000,00 гривень моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2018 року по вулиці Незалежності в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої громадянин [PERSON] керуючи транспортним засобом марки VAN HOOL 815-2866 FH, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та здійснюючи регулярні перевезення пасажирів на маршруті Львів-Трускавець, допустив зіткнення з транспортним засобом марки Тoyota Prado, номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У подальшому, відповідно до постанови Жовківського районного суду Львівської області від 03.10.2018 року у справі №444/2622/18, громадянина [PERSON] , як працівника ТзОВ «Львівське АТП-14631», визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до Висновку експерта №13/19Е судової автотоварознавчої експертизи, складеного 30.04.2019 року судовим експертом [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Тoyota Prado, номерний знак [NUMBER] , в результаті ДТП становить 459.746,59 гривень, а 06.09.2019 року відповідно до страхового Акту №190000196958 від 04.09.2019 року позивачці було сплачено 100000,00 гривень страхового відшкодування. З огляду на вказане, вважає, що в силу вимог ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України має право на відшкодування з відповідача, як працедавця винуватця, різниці матеріального збитку непокритого страховою виплатою. Окрім цього просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень. 17.01.2020 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 17.02.2020 року. 12.02.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, частково визнають позовні вимоги в сумі 107544,28 гривень, а в решті вимог просять відмовити. 17.02.2020 року за клопотанням представника відповідача залучено в якості третьої особи [PERSON] на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі. 17.02.2020 підготовче судове засідання відкладено на 16.03.2020 року. 16.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.04.2020 року. 09.04.2020 та 29.05.2020 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладався. В дане судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог з підстав викладених у позовній заяві, які просить задоволити, а також провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] , в дане судове засідання не з`явилась, вкотре подала клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи є письмовий відзив, в якому відповідач, висловив свою позицію щодо позову. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, свою позицію щодо позову не висловив. Вимогами ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Оскільки сторони не з`явилися то судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Беручи до уваги доводи сторін щодо спору, які вони висловили в попередніх судових засіданнях, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Матеріалами справи встановлено, що позивачці на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого [NUMBER] , належить транспортний засіб марки Тoyota Prado, номерний знак [NUMBER] . Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 03.10.2018 року у справі №444/2622/18, громадянина [PERSON] , як працівника ТзОВ «Львівське АТП-14631», визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.\~124\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави, за те, що він 08.08.2018 року по вулиці Незалежності в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області керуючи транспортним засобом марки VAN HOOL 815-2866 FH, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та здійснюючи регулярні перевезення пасажирів на маршруті Львів-Трускавець, допустив зіткнення з транспортним засобом марки Тoyota Prado, номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, «Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою». В результаті ДТП, належний позивачці транспортний засіб марки Тoyota Prado, номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, вартість відновлюваного ремонту, згідно Висновку експерта №13/19Е судової автотоварознавчої експертизи, складеного 30.04.2019 року судовим експертом [PERSON] , становить 459746 грн. 59 коп. ПрАТ «Княжа Вієна іншуранс груп» за полісом цивільно-правової відповідальності нарахувала та виплатила позивачці суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. 00 коп., що сторонами не заперечується. Статтею 1166\~ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1172\~ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязав. Згідно Постанови судової палати у цивільних справах ВСУ від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15, згідно п. 9 Постанови ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно п. 17 Постанови ВСУ №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року, в разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу, розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин та відновлювального ремонту. Така позиція також викладена Верховним судом у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від\~03.10.2018\~року у справі №686/17155/15-ц, постанові від\~17.02.2020\~року у справі №648/4308/16-ц. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про те, що суду надано достатньо доказів того, що водій відповідача (особа визнана винною у вчиненні ДТП) на момент скоєння дорожньої пригоди керував транспортним засобом, що належить відповідачу у справі, який добровільно не відшкодував завдану позивачу, зобов`язаний відшкодувати заподіяні позивачці збитки, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту автомобіля підлягають задоволенню в сумі 359746 грн. 59 коп., як різниця між загальною вартістю та сумою страхового відшкодування. Статтями 28, 29 вищевказаного Закону України передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Однак, позивачкою не надано належних доказів на підтвердження витрат в сумі 3000 грн. 00 коп. за надання послуг евакуатора та витрат в сумі 6300 грн. 00 коп. за надання послуги стоянки, а тому вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Положеннями ст.\~23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає не доведеним факт того, що позивачці, в результаті адміністративного правопорушення, скоєного працівником відповідача, було завдано моральну шкоду саме відповідачем, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України «Види судових витрат»: До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. З огляду на це до стягнення з відповідача в користь позивача підлягають витрати в сумі 3500 грн. 00 коп. як оплата за складення Висновку судової автотоварознавчої експертизи, сплата яких підтверджується банківською Квитанцією №0.0.1330035095.1 від 18.04.2019 року. Виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 5963,20 грн..

Outcome: approved