Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. В первісній позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог посилалась на те, що 19 червня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та нею - [PERSON] укладено договір №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року. За вказаним договором вона передала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в сумі 150000 грн. Строк за вказаним договором закінчився 22 вересня 2014 року, але відповідачем кошти в повному розмірі їй не повернуті. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь залишок суми вкладу з нарахованими але не сплаченими процентами в сумі 108349,27 грн., пеню за порушення зобов'язання у розмірі 83212,38 грн., на відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн., три процента річних в сумі 227,98 грн., проценти за користування банком коштами в сумі 1899,85 грн., компенсацію інфляційних втрат в сумі 2681,27 грн., вартість цінного лита на адресу банку в сумі 11,70 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, уточнивши їх в частині стягнення суми вкладу з нарахованими процентами. Зазначили, що на час розгляду судом справи заборгованість відповідача за договором становить 101848,18 грн. Тому просили стягнути з відповідача на користь позивача залишок вкладу та несплачених процентів у розмірі 101848,18 грн. Решту позовних вимог підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився з причин, що судом визнані не поважними. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповдіача, що в засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню наступних підстав. Як встановлено судом, 19 червня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та [PERSON] укладено договір №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року (а.с.7-12). За умовами вказаного договору позивачем на рахунок, відкритий в ПАТ «Імексбанк», внесено грошові кошти в сумі 150000 грн. (а.с.13). Згідно наведеного договору №960010305 строк, на який вкладник передав, а банк прийняв кошти, становить 95 днів - з 19 червня 2014 року по 22 вересня 2014 року. У встановлений договором строк - 22 вересня 2014 року - позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату належних їй коштів. Але відповідач позивачу кошти в повному обсязі не повернув та не сплатив нараховані відсотки, розпочавши виплату окремими траншами за наявності грошей в касі банку. На час розгляду справи судом залишок неповернутих відповідачем позивачу коштів вкладу та нарахованих відсотків становить 101848,18 грн. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У день закінчення строку дії договору - 22 вересня 2014 року - позивач звернулась до банку із заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчила свої наміри припинити дію договору. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 22 вересня 2014 року, проте в повному обсязі кошти позивачу не повернув. На час розгляду справи судом залишок несплаченого вкладу та нарахованих на нього процентів становить 101848,18 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконав свого обов'язку згідно договору від 19 червня 2014 року №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року та не повернув позивачу у встановлений договором строк в повному обсязі вклад та нараховані на нього відсотки, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача залишку вкладу та нарахованих відсотків в сумі 101848,18 грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ПАТ «Імексбанк» прострочив виконання грошового зобов'язання за договором від 19 червня 2014 року №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, укладеним ним з [PERSON], він зобов'язаний на вимогу позивача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок її інфляційних втрат та 3% річних згідно ст.625 ЦК України позивачем виконаний вірно та в повній відповідності до обставин справи. При цьому компенсація інфляційних втрат позивачем обрахована у розмірі 2681,27 грн. (а.с.38), 3% річних - у розмірі 227 грн. 98 коп. (а.с.36). Наведені суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача відсотків за користування її коштами понад передбачені договором строки, суд виходить з наступного. Відповідно до договору від 19 червня 2014 року №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року процентна ставка сторонами визначена у розмірі 25% річних (а.с.7). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Оскільки у встановлений договором строк позивач в повному обсязі вклад позивачу не повернув, вимоги позивача про сплату процентів за весь час користування її коштами в повній мірі відповідають ст.1061 ЦК України та підлягають до задоволення. Але при обрахунку розміру 25% річних за час затримки виплати їй коштів позивач припустилась незначної помилки. Станом на 16 жовтня 2014 року 25% річних за користування її коштами становить 1899,84 грн. (а.с.37). Саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Зазначені висновки суду в повній мірі відповідають правовій позиції, висловленій Верховним судом України при розгляді справи №6-39цс13. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача пені, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Договором від 19 червня 2014 року №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року сплата неустойки та її розмір не передбачені. Тому, звертаючись до суду з даною позовною вимогою, позивач посилається на п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Хоча дія даного Закону поширюється на правовідносини, що виникли з договорів про надання фінансово-кредитних послуг, позивач помиляється щодо віднесення дії п.5 ст.10 на правовідносини, що склалися у неї з відповідачем. Так, ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Пункт 5 даної норми передбачає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки предметом розгляду у справі є правовідносини, що склались з договору банківського строкового вкладу, а не щодо виконання робіт (надання послуг), дія п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», на них не поширюється. Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені необхідно відмовити. Позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 11,70 грн. на відшкодування вартості цінного листа на адресу банку також не підлягає до задоволення. При цьому суд враховує, що оплата банком поштових відправлень позивача не передбачена укладеним між ними договором №960010305, зазначені витрати не є збитками та майновою шкодою в значенні ст.22 ЦК України, а тому відшкодуванню позивачу не підлягають Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що чинним законодавством України не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання за договором банківського вкладу. Тому в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених відносно нього вимог.

Outcome: partial