Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є співвласником 23/100, будинку [ADDRESS], співвласниками інших частин вказаного будинку є [PERSON], частка якого складає 22/100, [PERSON]-55/200, [PERSON] - 55/200. Відповідачем [PERSON] на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні, без згоди інших співвласників, був протиправно знесений невеликий паркан зі штахетнику, який існував багато років та розділяв межі земельних ділянок, та самовільно встановлено новий паркан з шиферу, яким зменшується земельна ділянка, яка перебуває у її користуванні. Крім цього, [PERSON] самочинно без проектно-дозвільних документів збудував велику мансарду над своїм будинком, яка виходить за межі фундаменту до двох метрів, та нависає над спільною земельною ділянкою, чим загрожує її життю та здоровю. Під час будівництва відповідач засмітив весь двір, який знаходиться у їх спільному користуванні, матеріалами та будівельним сміттям, що порушує права інших користувачів. Вважає, що протиправні дії відповідача, а саме: засмічення спільної земельної ділянки, самочинного будівництва, знесення паркану призвели до тривалих моральних страждань і як наслідок різкого погіршення стану здоровя позивача. Просить зобов'язати [PERSON] знести самоуправно встановлений паркан із шиферу, який розділяє спільну сумісну земельну ділянку і без згоди позивача визначає розмір земельної ділянки, відновити самоуправно знесений старий паркан із штахетнику, який був встановлений за згодою [PERSON] Зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку, якою користується [PERSON] від будівельних матеріалів, будівельного сміття та інших речей, які належить [PERSON] та знести самочинно збудовану мансарду над будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], літ.Б, та відшкодувати моральну шкоду, пов'язану з порушенням звичайного способу життя, моральних страждань, пов'язаних з неможливістю користуватися своєю власністю внаслідок постійного засмічення земельної ділянки, самочинного будівництва, яке загрожує життю та здоров'ю, постійним перебуванням у стресовому стані через неправомірні дії відповідача, внаслідок яких, вважає, вона втратила здоров'я та працездатність. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що він, дійсно, самостійно, без погодження сусідів, встановив паркан з шиферу на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні. Також здійснює будівництво мансарди над своїм будинком, який окремо розташований від будинку позивача, тому жодним чином права інших осіб не порушені. Також підтвердив факт того, що на спільній земельній ділянці знаходяться будівельні матеріали, оскільки він продовжує здійснювати будівництво. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно матеріалів справи [PERSON] є власником 23/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], 22/100 цього домоволодіння належить [PERSON], [PERSON] є власником 55/100 частини, а [PERSON] має у власності 55/100 спірного домоволодіння. Домоволодіння складається з двох житлових будинків: літ. А., який належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], та літ. Б, який повністю належить [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 495 кв.м., наданої у користуванні. Сторонами визнано, що вказана земельна ділянка знаходиться у спільному сумісному користуванні співвласників домоволодіння, порядок користування земельною ділянкою в даний час не визначений. 27.08.2012 року рішенням Суворовського районного суду м.Херсона було визначено порядок користування земельною ділянкою та реально розділено домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28.01.2013 року рішення Суворовського районного суду м.Херсона було скасовано та провадження закрито у звязку з відмовою від позову. В судовому засіданні відповідач визнав, що самостійно без згоди інших співмешканців домоволодіння збудував шиферний паркан зі східної сторони будинку № А-1 зі входу № 5. Також ним визнано, що на спільній земельній ділянці знаходяться його будівельні матеріали, оскільки він продовжує здійснювати будівництво. З пояснень відповідача також вбачається, що ним будується мансарда над його будинком літ. Б, який окремо розташований та повністю належить йому на праві власності. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з роз'ясненнями п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.. 376 ЦК України» № 6 від 30.03.2012 року знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, можливе лише за умови, що не можливо перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від такої перебудови. Тобто, усунення перешкоди у користуванні шляхом знесення будівництва може бути ухвалено лише щодо самочинного будівництва в разі доведеності відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України факту створення особі перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Згідно висновку експертизи № 70/13 від 27.01.2014 року на території домоволодіння [ADDRESS] розташовані два паркани з шиферу: один який фактично ділить земельну ділянку навпіл, а другий встановлений відповідачем [PERSON] шляхом монтажу металевих стійок з каркасом і одного листа шифера. Над житловим будинком літ «Б» збудована мансарда. Паркани та мансарда є самочинним будівництвом, так як побудовані без проекту та права на виконання будівельних робіт. Збудовані паркани з шиферу порушують права інших осіб (в тому числі співмешканців будинку) з погляду будівельно- технічних, протипожежних норм та правил, а саме: відсутня можливість проїзду до житлового будинку літ. «Б» та житлового будинку літ. «А» шириною 2,25м. збудована мансарда над житловим будинком літ. Б частково порушує права інших осіб, в частині використання земельної ділянки, яка знаходиться у спільному сумісному користуванні, так як на ній без згоди співвласників розташовані три цегляних стовпа розміром 0,35 м. х 0,35 м., які підтримують частину мансарди. Як пояснив в судовому засіданні експерт [PERSON] паркан з шиферу не є капітальною спорудою, та усунути порушення, яким воно створюється для користувачів спільної сумісної ділянки, ніяк, крім знесення, неможливо. Що стосується мансарди над будинком, яке також є самочинним будівництвом, то усунути порушення можливо при виконанні певних умов та приведенні у відповідність з будівельними нормами. Ані паркан зі шиферу, ані паркан з штахетнику не зазначений в матеріалах інвентарної справи. За змістом ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з зобов'язанням [PERSON] знести самочинно збудований ним шиферний паркан, розташований зі східної сторони будинку літ А-1, оскільки цією спорудою створюються перешкоди у здійсненні права користування позивача спільною сумісною земельною ділянкою, усунути ці перешкод в інший спосіб, аніж як знесення, неможливо. Також, в судовому засіданні позивачем було доведено, що на спільній сумісній земельній ділянці знаходяться належні відповідачу будівельні матеріали та будівельні сміття, чим порушується його права на користування земельною ділянкою. Тому позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача звільнити спільну земельну ділянку по [ADDRESS] від будівельних матеріалів, будівельного сміття є обґрунтованими та в силу ст. 391 ЦК України підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача відновити паркан зі штахетнику задоволенню не підлягають виходячи з наступного: Як пояснила в судовому засіданні позивач, попереднім власником частини домоволодіння, яке зараз належить [PERSON], колись був збудований паркан з штахетнику, який розділяв земельні ділянки між співвласниками домоволодіння. Як вбачається з матеріалах технічної інвентарної справи, паркан з штахетнику не відображений в технічному плані домоволодіння. Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів того, що цей паркан був збудований правомірно, а не самочинно, чий він був взагалі, де саме він знаходився, позивачем не надано, в матеріалах інвентарної справи відсутня зазначення того, що він вводився в експлуатацію. Також позивачем не надано доказів того, що саме відповідач повинний відновити цей паркан. Не підлягають позовні вимоги про знесення самочинно збудованої мансарди над домом відповідача, оскільки позивачем не підтверджено, що перешкоди не можливо усунути в інший ніж знесення споруди спосіб, інших вимог позивачем не заявлялось. Також не підлягають позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов'язаних з неможливістю користуватися своєю власністю внаслідок постійного засмічення земельної ділянки, самочинного будівництва, яке загрожує життю та здоров'ю, з постійним перебуванням у стресовому стані через неправомірні дії відповідача, внаслідок яких, вважає, вона втратила здоров'я та працездатність, виходячи з наступного: Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другої цієї статті. Моральна шкода полягає, відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.. Позивачем, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, будь-яких доказів щодо наявності причинного звязку між неправомірними діями [PERSON] та погіршенням стану здоровя не надано, а судом такі обставин не встановлені. Позивачкою у встановленому законом порядку не доведено обставини на які вона посилається, як на підставу спричинення їй моральної шкоди у звязку з чим в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial