Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: вул. Нечуя-Левицького, 22, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником 1/2 частини вказаного будинку, а відповідач її сином, який більше одного року у вказаному будинку не проживає. Іншим співвласником будинку є дочка позивача [PERSON] На даний час адреса місця фактичного проживання відповідача позивачу не відома, вони не спілкуються. Жодних речей у її будинку відповідач не зберігає та фактично ним не користується, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та утриманням будинку не несе. Домовленості з відповідачем та третьою особою [PERSON] про збереження за ним права користування вказаним будинком відсутні. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.01.2019 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст.\~178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. У відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] 09.01.2019 та 04.02.2019\~року повідомлено про розгляд Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області вказаної справи шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Корсунь-Шевченківського районного суду. Крім того розяснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Водночас, звернулася до канцелярії суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, відсутністю заперечень щодо заочного розгляду справи. Крім того, сплачений нею при подачі позову судовий збір просила з відповідача не стягувати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п.п. 1, 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 04.02.2019\~та 26.02.2019 року не зявлявся, причину неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав. Представник третьої особи виконавчого комітету\~Корсунь-Шевченківської\~міської ради надіслав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності, також вказали, що проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON], повноваження якої підтверджуються договором № 45/2018 від 30.12.2018 року та ордером серія ЧК № 68515 від 29.01.2019 року, в судове засідання не зявилась, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без їх участі та відсутністю заперечень проти задоволення позову. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою сторін справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на вказане, судом 26.02.2019 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON]\~та третя\~особа [PERSON]\~є власниками\~по 1/2\~частині кожна\~будинку за\~адресою:вул. Нечуя-Левицького, 22, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВТС № 281506, виданого 15.05.2013 року державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори [PERSON]; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33975730 від 15.05.2013 року; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3466858 від 15.05.2013 року. Відповідно до будинкової книги [PERSON], [INFO], на даний час зареєстрований у будинку за адресою: вул. Нечуя-Левицького,\~22, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. За змістом довідки Корсунь-Шевченківської міської ради № 1/1365 у будинку за адресою: вул. Нечуя-Левицького, 22, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, зареєстрований але фактично не проживає з 1998 року [PERSON]. Крім того, відповідно до змісту акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 19.12.2018 року, [PERSON] за вищевказаною адресою з 1998\~року не проживає і його речей в будинку не має. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: вул. Нечуя-Левицького, 22, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, а відповідач понад 1 рік не проживає у вказаному будинку, свої речі у ньому не зберігає і не користується ним, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та його утриманням не несе. Крім того, у відповідача та власника іншої частини будинку третьої особи [PERSON], відсутня домовленість з позивачем стосовно збереження за ним права користування цим будинком. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у будинку позивача, що судом оцінюється як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved