Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Калинівської міської ради Вінницької області про тлумачення заповіту та встановлення юридичного факту. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона [PERSON] , народилася [INFO] в селі Почитанка Іжморського району Кемеровської області. Батьками позивачки були [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла в 1979 році. Всі вони разом тривалий час проживали в Росії. Повернувшись в Україну у 1974 році позивачка разом з батьками проживали на квартирі в селищі Рівнинному, а з 1988 року позивач стала навчатись в м.Вінниці, де проживає по даний час. Батько позивачки проживав в с. Лісова Лисіївка, де в місцевому господарстві працював художником і проживав на квартирі. [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.02.2021 року, та Витягом з ДРАЦСу про смерть № 00029653257 від 20.02.2021 року. Позивач, як спадкоємець першої черги, відповідно до вимог статей 1261, 1268 ЦК України прийняла спадщину, так як проживала з батьком на день його смерті, що підтверджується довідкою №386, виданою ПП «Бокуд» 11.03.2021 року. За життя батько позивачки [PERSON] склав заповіт 14.12.2007 року, посвідчений секретарем виконкому Лісоволисіївської сільради на користь позивачки на належну йому земельну частку (пай), зареєстрований в реєстрі за №213. Однак, позивач не може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори як спадкоємець першої черги - дочка, так як відсутнє свідоцтво про її народження, яке вона не може отримати з незалежних від неї причин. По заповіту не може оформити спадщину, так як на день смерті батька земельна частка (пай) була виділена в натурі і йому належала вже земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5643 га. Тому, спадщина, що відкрилась після смерті батька позивачки складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5643 га, що розташована на території Лісоволисіївської сільської ради та належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 408939, що вбачається із відповіді відділу у Калинівському районі МУуКтЛ районах ГУ держгеокадастру у Вінницькій області від 07.04.21р. За вказаних обставин, вона вимушена звертатись в суд з даним позовом. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Трохименко М.В. надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заявлених позивачем не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , народилася [INFO] в селі Почитанка Іжморського району Кемеровської області. Батьками позивачки були [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла в 1979 році. Всі вони разом тривалий час проживали в Росії. Повернувшись в Україну у 1974 році позивачка разом з батьками проживали на квартирі в селищі Рівнинному, а з 1988 року позивач стала навчатись в м.Вінниці, де проживає по даний час. Батько позивачки проживав в с. Лісова Лисіївка, де в місцевому господарстві працював художником і проживав на квартирі. [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.02.2021 року, та Витягом з ДРАЦСу про смерть № 00029653257 від 20.02.2021 року. Позивач, як спадкоємець першої черги, відповідно до вимог статей 1261, 1268 ЦК України прийняла спадщину, так як проживала з батьком на день його смерті, що підтверджується довідкою №386, виданою ПП «Бокуд» 11.03.2021 року. За життя батько позивачки [PERSON] склав заповіт 14.12.2007 року, посвідчений секретарем виконкому Лісоволисіївської сільради на користь позивачки на належну йому земельну частку (пай), зареєстрований в реєстрі за №213. Однак, позивач не може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори як спадкоємець першої черги - дочка, так як відсутнє свідоцтво про її народження, яке вона не може отримати з незалежних від неї причин. По заповіту не може оформити спадщину, так як на день смерті батька земельна частка (пай) була виділена в натурі і йому належала вже земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5643 га. Тому, спадщина, що відкрилась після смерті батька позивачки складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5643 га, що розташована на території Лісоволисіївської сільської ради та належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 408939, що вбачається із відповіді відділу у Калинівському районі МУуКтЛ районах ГУ держгеокадастру у Вінницькій області від 07.04.21р. За своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти позивачці земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак пізніше, коли спадкодавець [PERSON] отримав на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, він не вніс до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаним у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 408939 йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку. Відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Згідно п. 17 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Вказані позивачкою обставини, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Вінниця, був батьком позивачки і складав заповіт на належну йому на день смерті земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5643 га, кадастровий номер 0521684200:03:00:01151, що розташована на території Лісоволисіївської сільської ради та належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 408939, підтверджуються: -Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб №00011190277 від 11.10.2012 року; -заповітом, посвідченим секретарем виконкому Лісоволисіївської сільради 14.12.2007 року; -наявністю у позивачки копії паспорта і кода батька [PERSON] та оригіналу свідоцтва про смерть батька; -довідкою № 386, виданою ПП «Бокуд» 11.03.2021 року; - Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть № 00029653257 від 20.02.2021 року; - наявністю у позивачки лікарського свідоцтва про смерть №52 від 15.02.2021року; -відповіддю відділу у Калинівському районі МУуКтЛ районах ГУ держгеокадастру у Вінницькій області від 07.04.21р.; -записами в трудовій книзі серії [NUMBER]; Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 12, 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 263 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже суд вважає, що з метою захисту права [PERSON] на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 14.12.2007 року на користь [PERSON] .. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із наступного. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Враховуючи вищивикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved