Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та уточненнями до нього, в яких просить: - визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину №2165 та №2167, видані на ім'я [PERSON]; - припинити право власності відповідачки на 2/3 ідеальних частини будинку та 2/3 ідеальних частини земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] - встановити, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя належали вищевказаний житловий будинок та земельна ділянка; - встановити, що її матері відповідно належала 1/2 частина спільного майна подружжя; - визнати за нею право власності на 2/3 вищевказаного будинку та на 2/3 земельної ділянки в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON], зокрема: 1/6 (що становить 2/3 від 1/4) частини будинку та 1/6 частини земельної ділянки після смерті батька; 1/2 ідеальну частину будинку та 1/2 ідеальну частину земельної ділянки після смерті матері. Свої вимоги мотивує наступним. [INFO]. помер її батько [PERSON] До дня смерті останній проживав разом з нею та її матір'ю [PERSON] по [ADDRESS] За життя батько заповів зазначений будинок [PERSON] 10.12.1999р. відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину на весь будинок та 29.09.2008р. зареєструвала право власності на нього. В той же час, на день смерті батька вона була непрацездатною (інвалід І групи з дитинства), а тому, згідно ст.535 ЦК УРСР, незалежно від змісту заповіту, мала право на обов'язкову частку в розмірі 2/3 частин від спадкового майна, яке б належало їй за законом. Крім того, її матері [PERSON] належала 1/2 частина спірного будинку, який є об'єктом спільного майна подружжя, однак вона не мала змоги реалізувати своє право на спадкове майно після смерті чоловіка, а лише продовжувала проживати в даному будинку. Відповідачка приховала від нотаріуса наявність інших спадкоємців, що мають право на обов'язкову частку та той факт, що її мати має право на виділ частки у спільному майні подружжя. Вона та її мати від належних їм часток не відмовлялися та продовжували проживати у спадковому будинку, а тому, вважаються такими, що прийняли спадщину. З огляду на зазначене, відповідачка незаконно успадкувала житловий будинок та земельну ділянку вцілому. Про те, що її право порушено відповідачкою вона дізналася в червні 2014 року під час консультації в нотаріуса. Одразу після відкриття спадщини вона не мала змоги звернутися до нотаріуса, так як є інвалідом та обмежена в пересуванні. Тому, вважає, що має право на 1/6 частину житлового будинку і земельної ділянки після смерті батька, як обов'язкову часту, а також на 1/2 частину будинку та земельної ділянки після смерті матері (частка в спільному майні подружжя), яка померла [INFO] В загальному вона претендує на 2/3 частини спадкового будинку та земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали. Пояснили, що батько позивачки заповів спірний будинок та земельну ділянку відповідачці [PERSON] з тією умовою, що остання буде доглядати позивачку, яка є інвалідом та її матір, як особу похилого віку. Однак [PERSON] ні її, ні матір взагалі не доглядала та не допомагала в побуті. Остання приховала від нотаріуса, що попри заповіт, свої частки у спадковому майні мають позивачка та її матір. Так, відповідачка успадкувала весь будинок без її та матері відома. Представник відповідача позову не визнав. В своїх запереченнях проти позову зазначив, що позивачка особисто або через представника має право звернутися до нотаріальної контори для спадкування обов'язкової частки в загальному порядку. За наслідками її звернення нотаріус, за згодою відповідачки, яка прийняла спадщину, уповноважений внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що жодних доказів порушення її прав вона не подала, а тому, даний позов є безпідставним. Представник 3-ї особи Сокальської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Щодо вирішення справи покликається на розсуд суду. Представник 3-ї особи Реєстраційної служби Сокальського РУЮ в судове засідання не прибула. Вислухавши сторони, представника 3-ї особи, свідка, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьки позивачки одружилися 27 жовтня 1962 року в с.Забужжя Сокальського району, що вбачається з відповіді органу реєстрації актів цивільного стану. З рішення №197 від 30.09.1965р. та договору від 19.10.1966р. вбачається, що [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 600м2 для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Як вбачається з реєстраційного посвідчення від 01.05.1982р., будинковолодіння [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] Згідно технічного паспорта, житловий будинок складається з трьох житлових кімнат, двох коридорів, кухні та кладової кімнати. Загальна площа будинку складає 74,6м2, житлова - 44,8м2. Також до будинку належать господарські будівлі, зокрема: сарай, літня кухня та вбиральня. З державного акта від 01.08.1995р. вбачається, що земельна ділянка, площею 0,0565га, для обслуговування вищевказаного житлового будинку передана у власність [PERSON] Згідно свідоцтва про народження, батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] З посвідчення та довідки вбачається, що позивачка [PERSON] є інвалідом з дитинства І групи. Інвалідність втановлено01.04.1987р. і довічно. Згідно довідки №02/1/3-596 від 17.03.2014р., догляд за позивачкою як інвалідом здійснює [PERSON] З довідки №83 від 10.07.2014р. вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть, батько позивачки [PERSON] помер [INFO]. За життя батько заповів все належне йому майно відповідачці [PERSON], що стверджується заповітом від 22.05.1995р. Оскільки [PERSON] належала лише 1/2 частина будинку та земельної ділянки, то саме такої частки стосувався заповіт. В той же час, із свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 10.12.1999р. встановлено, що [PERSON] успадкувала не лише баткову частку, а вцілому спірний будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, на якій вони розташовані. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом. З довідки №3360 від 17.07.2014р. вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за відповідачкою [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Із заяви від 23.12.2014р. вбачається, що позивачка зверталася до нотаріуса з метою отримати свідоцтва про право на частки у спадковому майні, на які вона претендує. Однак, нотаріальною конторою відмовлено у видачі таких свідоцтв, оскільки Цивільним кодексом УРСР, який діяв на момент видачі [PERSON] оскаржуваних свідоцтв, не передбачав внесення до них змін. Крім того, у випадку скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім'я відповідачки нові свідоцтва видати не буде можливим. З огляду на зазначене, твердження представника відповідача про можливість спадкування позивачкою належних їй часток в загальному порядку через нотаріальну контору повністю спростовується. Свідок [PERSON] суду показала, що здійснювала догляд за [PERSON] на її прохання, оскільки сім'я [PERSON] її залишила, а остання потребувала сторонньої допомоги. Вона здійснювала приготування страв для неї, забезпечувала продуктами харчування, прибирала в будинку, прала її речі. Згідно ст.535 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом. Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті батька, позивачка була непрацездатною (інвалідність І групи з дитинства), а тому, має право на спадкування 2/3 часки спадкового майна, яке вона мала б спадкувати за законом. В свою чергу, у разі спадкування за законом, позивачці належить 1/4 частина спадкового майна, оскільки іншу 1/4 спадкувала б її мати. У такому випадку, позивачці належить 1/6 частка від всього спадкового мана після смерті батька (2/3 від 1/4). Також, в судовому засідання підтверджено той факт, що спірний будинок збудовано за час перебування у шлюбі батьком та матір'ю позивачки, а тому, він є об'єктом права спільної сумісної власності останніх як подружжя. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (1969р.), частки кожного з подружжя в спільному майні є рівними. З огляду на зазначене, матері позивачки після смерті батька належала 1/2 спірного будинку та земельної ділянки. Згідно ст.1261 ЦК України, позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті матері в порядку спадкування за законом. Враховуючи зазначене, саме позивачці належить право спадкувати вказані частки після смерті батька та матері. Тому, дії відповідачки щодо приховування від нотаріуса того факту, що [PERSON] як дружині належить 1/2 спадщини, а [PERSON] - обов'язкова частка в розмірі 1/6, є неприпустимими та такими, що порушують права останніх. За таких підстав, свідоцтва про право на спадкове майно, видані на ім'я відповідачки слід визнати недійсними та скасувати право власності останньої на спірне майно. Крім того, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 549 ЦК Української РСР (1963р.) регламентовано, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном. Беручи до уваги те, що позивач [PERSON] дійсно постійно проживала як з батьком [PERSON], так і з матір'ю [PERSON] до дня їх смерті, вона фактично вступила у володіння спадковим майном та прийняла спадщину. З огляду на те, що позивач позбавлений можливості прийняти спадкове майно у загальному порядку через нотаріальну контору, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і вимога позивачки про визнання за нею права власності на частки в спадковому майні, зокрема, на 1/6 частку після смерті батька та на 1/2 - після смерті матері. Таким чином, загальна частка позивачки в спадковому майні становить 2/3 (1/6 + 1/2 = 4/6 = 2/3). В силу ст.88 ЦПК України, суму судового збору в повному розмірі слід стягнути з відповідачки в дохід держави.

Outcome: approved