Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області про визнання правочину недійсним, а саме: договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» в особі Центрального відділення філії Херсонського регіонального управління 14 лютого 2008 року № 221, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за № 6589631. Та, як наслідок, просить скасувати запис про накладення заборони на відчуження майна за реєстраційним номером 6589902 на житловий будинок №10 по провулку Миколаївський в м. Цюрупинськ (Олешки) та за реєстраційним номером 6589983 на земельну ділянку площею 730 кв м за адресою м. Цюрупинськ Херсонської області пров Миколаївський, 10, та скасувати арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 10059431, зареєстрований 21.07.2010 року за № 10059431 на підставі постанови про накладення арешту АА № 123433 від 21.07.2010 року ВДВС Цюрупинського РУЮ, арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 13015937, зареєстрований 19.09.2012 року за № 13015937 на підставі постанови про накладення арешту № 32176187 від 19.09.2012 року ВДВС Цюрупинського РУЮ. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 14.02.2008 року між [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], та ВАТ КБ «Надра» в особі Центрального відділення філії Херсонським регіональним управлінням був укладений Кредитний договір № 804/6/02/2008/840к/2912 на суму 132340,00 доларів США, який мав цільове призначення, а саме: «проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № б/н від 14.02.2008 рок, що укладений між Позичальником ([PERSON]С.) та [PERSON], згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно (будинок та земельну ділянку), що знаходиться за адресою: Херсонська область м Цюрупинськ, пров Миколаївський, будинок 10». В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобовязань було укладено договір іпотеки між Відповідачами від 14.02.2008 року №221, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за № 6589631. Також накладено заборону на відчуження майна за реєстраційним номером 6589902 на житловий будинок та за реєстраційним номером 6589983 на земельну ділянку. Відповідно до інформаційної довідки станом на 28.05.2017 року також: - накладено арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 10059431, зареєстрований 21.07.2010 року за № 10059431 на підставі постанови про накладення арешту АА № 123433 від 21.07.2010 року ВДВС Цюрупинського РУЮ, - накладено арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 13015937, зареєстрований 19.09.2012 року за № 13015937 на підставі постанови про накладення арешту № 32176187 від 19.09.2012 року ВДВС Цюрупинського РУЮ. 23.04.2014 року рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області у справі №664/2479/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договорів купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок із земельною ділянкою в задоволені позову було відмовлено. 23.07.2014 року рішенням апеляційного суду Херсонської області зазначене рішення скасовано частково: вирішено розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку №10 по провулку Миколаївський в м. Цюрупинськ Херсонської області, укладений 14.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №215 та скасувати державну реєстрацію цього договору купівлі-продажу за [PERSON]. Вирішено розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 730 кв.м за адресою м. Цюрупинськ Херсонської області пров Миколаївський, 10, укладений 14.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 217 і зареєстрований у державному реєстрі правочинів за № 2691468 та скасувати держану реєстрацію цього договору купівлі-продажу за [PERSON]. 12.08.2014 року позивачем було подано до державного реєстратора пакет документів для здійснення повернення у його власність нерухомого майна на підставі зазначеного вище рішення суду, але рішенням від 19.08.2014 року розгляд заяви було зупинено на підставі відсутності письмової згоди іпотекодержателя на відчуження речового права на майно, що передбачено п 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабміну від 17.10.2013 №868. Державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершенного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна та незавершенного будівництва, правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на обєкт незавершеного будівництва. Відомості про об'єкти нерухомого майна та права на них містяться в реєстраційних справах підприємств БТІ, які, серед іншого, містять дані про реєстраційний номер об'єкта, відомості про власника (власників), форму власності, вид спільної власності та розмір часток, якщо майно належить на праві спільної часткової власності (пп. 3.11, 6.1, 6.2, 6.3 Тимчасового положення). За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Статтею 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судоовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розглядів інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсною є угода, якщо її недійсність встановлена законом (нікчемна угода) або якщо недійсність угоди прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує її дійсність за підставами, встановленими законом; така угода може бути визнана судом недійсною (оспорювана угода). Згідно з ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Згідно зі ст. 1 Закону про іпотеку та приписами ст. 575 ЦК України іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, яке залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекоутримувач має право у разі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому Законом про іпотеку. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Отже, Відповідач [PERSON] не мав достатніх підстав розпоряджатися спірним майном, зокрема, передачею в іпотеку банку за договором, тому були відсутні правові підстави для укладення договору іпотеки (враховуючи приписи ст. 317 і ст. 319 ЦК України). З цих підстав договір іпотеки укладений 14.02.2008 року №221, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за № 6589631 є недійсним та накладена заборона на відчуження майна за реєстраційним номером 6589902 на житловий будинок та за реєстраційним номером 6589983 на земельну ділянку підлягає скасуванню. Відповідно підлягають скасуванню накладені арешти нерухомого майна за реєстраційним номером 10059431, зареєстрований 21.07.2010 року за № 10059431 на підставі постанови про накладення арешту АА № 123433 від 21.07.2010 року ВДВС Цюрупинського РУЮ, та за реєстраційним номером 13015937, зареєстрований 19.09.2012 року за № 13015937 на підставі постанови про накладення арешту № 32176187 від 19.09.2012 року ВДВС Цюрупинського РУЮ. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом У відповідності до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved