Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі. Спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Повідомив, що за час шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON], [INFO], яка з часу народження проживає разом з ним. Відповідач вже близько двох років проживає окремо; вихованням дитини не займається та не піклується про неї. У звязку з наведеним просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, та визначити місце проживання їхньої спільної дитини [PERSON] разом з ним. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги; проти заочного розгляду справи не заперечували. Позивач зазначив, що відповідач близько місяця назад відвідала доньку [PERSON]. До цього часу майже два роки не з'являлась за місцем проживання. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 23-24, 36-37, 41-42, 59-50). Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позивача в частині проживання дитини - [PERSON] разом з батьком, оскільки саме позивач забезпечує належні умови догляду та виховання малолітньої дитини. Спільна дитина сторін [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що хоче проживати разом з батьком. Крім того вказала, що її мати не проживає разом з ними, відвідує їх з батьком дуже рідко. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України. З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб сторін (а.с. 5). Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Сімейні відносини сторін припинені, сумісного господарства не ведуть. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу сторін суперечило б їхнім інтересам, а тому позовна вимога щодо розірвання шлюбу має бути задоволена. Стосовно позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Встановлено, що 16 жовтня 2010 року у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] (а.с. 7). Згідно з довідкою Житомирського навчально-виховного комплексу № 34 Гармонія від 10 квітня 2018 року № 74, старшу дошкільну групу якого відвідувала дочка сторін, протягом березня-липня 2017 року мати дитини жодного разу в навчальному закладі не зявлялась (а.с. 11). Відповідно до характеристики [PERSON], виданої Ліцеєм № 25 м. Житомира, в якому вона навчається, заявник щодня відвідує ліцей, спілкується з вчителями, допомагає дочці, цікавиться її справами та навчанням. Мати дитини [PERSON] ліцей не відвідувала жодного разу (а.с. 12). 23 січня 2018 року спеціалістами Служби у справах дітей Житомирської міської ради на підставі заяви позивача було здійснено обстеження умов проживання дитини, про що був складений відповідний акт, згідно з яким у дитини є окреме місце для сну та відпочинку, взуття та одяг за сезоном, шкільне приладдя, умови проживання задовільні (а.с. 8). Позивач працює в ТОВ КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНИ ЖУ з 17 жовтня 2017 року на посаді комплектувальника проводів виробничого відділу на повній ставці (а.с. 10). Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, повідомила, що часто спілкується з його сімєю. Вказала, що дитина любить батька. Зауважила, що відповідач більше року не живе в сімї, та що вона взагалі її не бачила. Про дитину піклуються її батько та дід з бабою - батьки позивача. Свідок [PERSON], яка є матірю позивача, повідомила, що відповідач зловживала спиртними напоями та що останній раз бачила її у 2017 році. Вказала, що їй відомо про візит невістки близько місяця назад зі слів сина, особисто вона її не бачила; знає, що відповідач нібито відвідувала [PERSON]. Наразі мати дитини матеріальну допомогу не надає. Свідку не відомо про те, щоб відповідач висловлювала бажання спілкуватися з дитиною. Зауважила, що в онуки та відповідача дуже добрі стосунки. Свідок [PERSON], який є дядьком позивача, повідомив, що відповідач не проживає з позивачем близько двох років. Зазначив, що близько місяця назад відповідач приїздила до Житомира, відвідала його та свою доньку [PERSON]. Свідку не відомо про те, щоб відповідач висловлювала бажання спілкуватися з дитиною. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач до суду не зявилася та не спростувала доводи позивача, суд всебічно й повно дослідивши обставини справи, оцінюючи відповідні інтереси та права дитини та її батьків, з урахуванням думки дитини, та дотримуючись її інтересів, вважає за потрібне визначити місце проживання [PERSON] разом з позивачем. Судом не розглядається питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, оскільки позивачем під час розгляду справи заявлено відповідне клопотання.

Outcome: approved