Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, зазначивши, що 08.09.2020 року відповідач на своїй сторінці в мережі Fасеbоок на сторінці за адресою [INFO] опублікувала відео, в якому зазначила наступне: «Сьогодні мова піде про голову Ушомирської громади [PERSON] , про її політичну проституцію. Так, так - саме політичну проституцію», зазначила, що під час президентських виборів вона, нібито, «бігала від домівки до домівки і погрожувала всім тим фактом, що, якщо ви не проголосуєте за [PERSON] , то у вашому селі не буде світла і не будуть видавати довідку, яка вам потрібна», що в той період, коли позивач була сільським головою попереднього скликання «крали і дерибанили землю», що не відповідає дійсності та ганьбить її честь та ділову репутацію. 06.10.2020 року відповідач на своїй сторінці в мережі Fасеbоок за адресою[INFO] опублікувала насмішливий вірш з текстом: ходить [PERSON] по селі, держить всіх вона в петлі, сраколизи вслід біжать, хто себе зумів впізнать? Ждуть усі кар`єр, мабуть, в тому виборів вся суть, усі продані давно, [PERSON] вас веде на дно. Але, що ж «німі» мовчіть, вас приспали, тоді спіть, а як гавкне хтось колись, то тоді біда - хрестись. До [PERSON] побіжить і не дасть вам більше жить! Залякає, пригрозить, таки маж [PERSON] прить. Хай на Київ [PERSON] мчить, в баби вілла там стоїть. Вже накралася сповна, досить нас тягнуть до дна! В даному тексті відповідач насміхається над нею, принижує честь. 09.12.2020 відповідач на своїй сторінці в мережі Fасеbоок за посиланням [INFO] опублікувала відео, в якому називає її «стара баба», саме відео підписано «Маразм старої баби в Ушомирській ОТГ. У своєму виступі відповідач неодноразово принижувала її честь та використовувала наступні образливі слова: «Про той маразм, який влаштувала стара баба, яка сьогодні є головою ОТГ. Нагадаю - нинішній голові ОТГ Ушомира є майже 70 років, її секретарю звернуло на 80. Потихеньку будинок пристарілих перетворюється в хоспис. Те, що робила ця стара баба, здоровому глузду не піддається, тому, що вона нищила молодих перспективних старост. Натомість підбирала собі таку команду, аби легко і можливо могла робити все, що їй заманеться та її спонсору. Всі ми розуміємо, про що і про кого я сьогодні говорю». У відео-зверненні звинувачує, в помсті одному з опонентів на місцевих виборах 2020, що намагалась помститись і їй, пригрілась в теплому місці і має свою громаду, свою церкву, свою касу. Закликає, що прийшов час спинити цю стару бабу, прийшов час спинити цей старечий маразм. Звернула увагу, що нібито вона нахабно відібрала у неї майно на користь депутата сільської ради, що не відповідає дійсності. Побачивши вказане відео, вона почала себе погано почувати, [PERSON] пригнічений настрій, розповсюджена інформація шокувала її родину. Від неправомірних дій відповідача вона зазнала приниження честі, гідності та ділової репутації, образ. Поширені відомості не відповідають дійсності, ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію в очах знайомих та виборців. Кількість підписників сторінки відповідача складає 1049. Поширена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Вона ніколи не погрожувала та не принижувала інших людей, не застосовувала свого службового становища для отримання вигоди, відносно неї не відкрито жодних кримінальних справ чи інших судових проваджень. Поширенням неправдивої інформації відповідач створив її негативну оцінку серед оточуючих. Просила визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] через особисту сторінку у мережі Fасеbоок; Зобов`язати [PERSON] протягом 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію поширену нею в мережі інтернет на веб-сайті Fасеbоок на сторінці за адресою [INFO] , [INFO] , [INFO] , шляхом розміщення на веб-сайті Fасеbоок на сторінці за адресою [INFO] під заголовком «Спростування недостовірної інформації поширеної [PERSON] відносно [PERSON] » тексту спростування наступного змісту: «Я, [PERSON] , повідомляю, що інформація, поширена мною в мережі інтернет на веб-сайті Fасеbоок , а саме опублікуваний насмішливий вірш поширений за адресою [INFO] та опубліковане відео за посиланням [INFO] , [INFO] , є недостовірними та таким що підлягають спростуванню; Зобов`язати [PERSON] видалити недостовірну інформацію розміщену за адресою [INFO] та опубліковане відео за посиланням [INFO] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що звернулась до суду, бо образи з боку відповідача є безпідставними і неправдивими, вона не була членом жодної партії, ні за кого не агітувала. Представник позивача посилалась на те, що сторінка в мережі Фейсбук має дані, і відео дозволяє ідентифікувати особу відповідача, публікації є авторськими. Будь-хто мав до неї доступ. Позивач не вчиняла такого злочину як крадіжка, тому такі звинувачення є образливими та принижують її. Завдяки численним переглядам поширене набуло розголосу, тому позивач має його спростувати. Позивач є головою місцевої ради, тому висловлювання відповідача, що позивач має таке психічне захворювання як маразм, є образливим, позивач не досягла віку 75 років, тому її вік не є старечим. Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснила, що в мережі Фейсбук має власну сторінку, на яку позивача не запрошувала. Дійсно розмістила інформацію, яка є правдивою, оскільки позивач має онуків, то вона є бабою, їй відомо, що вона змінила 5 партій, виступала від них як кандидат. В опублікованому вірші не уточнено, що мова йде про [PERSON] чи [PERSON]. Вважає, що висловлювала свою думку, захищаючи своє право, вважає, що позивач вкрала земельну ділянку, що знаходиться під її майном, яка Ушомирською сільської радою була передана іншій особі. Вказала, що від своїх слів не відмовляється, її думка є суб`єктивною, сторінка є особистою. Оскільки позивач є публічною особою, то вона має право висловлювати свою думку, при цьому нікого не ображала. Представник відповідача посилалась на те, що поширена інформація стосувалась позивача як публічної особи, тому вимоги є безпідставними. Під час судового розгляду були допитані свідки, які повідомили, що вони були обізнані зі змістом поширеної відповідачем інформації щодо позивача. Свідок [PERSON] свідчив про те, що випадково у мережі Фейсбук побачив виступ відповідача від 09.12.2020 року, який його також образив, вважає, що таке ставлення є образливим. Свідок [PERSON] дала показання про те, що за дописами відповідача спостерігає вже два роки. В своєму зверненні перед виборами голови Ушомирської громади називала позивача «бігуном», що вона залякує людей, дерибанить землю, розкрадає майно, що пора припинити політичну проституцію, маразм. Такі вислови вважає образливим відношенням до громадянина, хоча факти розкрадання [PERSON] б доводити у встановленому порядку. Свідок [PERSON] показав, що позивача знає понад 30 років. Почув виступ відповідача в мережі Фейсбук, її образливі виловлювання принижували позивача. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи - право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Предметом доказування в даному спорі є: по-перше, факт поширення відповідачем негативної інформації, по-друге, недостовірність поширеної відповідачем інформації. Честь - це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини, гідність - це самооцінка людиною своїх моральних і духовних якостей, ділова репутація - це набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Крім цього, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик (політичний діяч) є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v.UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). Враховуючи вищевикладене, висловлювання відповідача, яка не заперечила поширення певної інформації щодо позивача 08.09.2020 року на сторінці в мережі Fасеbоок на сторінці за адресою [INFO] та 09.12.2020 відповідач на своїй сторінці в мережі Fасеbоок за посиланням [INFO], суд вважає оціночними судженнями щодо позивача як публічної особи, оскільки відповідач висловлювала своє суб`єктивне відношення до діяльності позивача як посадової особи органу місцевого самоврядування. В той же час, опублікований 06.10.2020 року відповідачем на своїй сторінці в мережі Fасеbоок за адресою [INFO] вірш містить висловлювання («вже накралася сповна»), які суд розцінює як звинувачення позивача у вчиненні викрадення майна, тобто у кримінальному правопорушенні. Оскільки відповідно до положень ст.62 Конституції України, вина особи у вчиненні злочину має бути доведена в законному порядку встановлена обвинувальним вироком суду, висловлювання про те, що особа, яка не визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 КК України, і відносно якої не було ухвалено обвинувальний вирок, є неправдивим, отже недостовірним. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що достовірність поширеної відповідачем в опублікованому 06.10.2020 року вірші інформації нею не доведено. Інформація, яку оспорює позивач, є фактичними, а не оціночними твердженнями, оскільки містить фактичні дані, істинність яких може бути перевірена, тому суд прийшов до висновку, що факт поширення такої інформації відповідачем знайшов своє об`єктивне підтвердження. Відповідач, скориставшись інтернет-ресурсом соціальної мережі Фейсбук, повідомила недостовірну інформацію, завдяки чому така інформація була доведена до невизначеного кола (більше ніж однієї особи) осіб, що в контексті ч.1 ст.277 ЦК України вважається поширенням інформації. Враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації, не доведеність її достовірності, суд дійшов висновку, що така інформація є недостовірною, негативною, такою, що принижує та порочить честь позивача в очах оточуючих, а враховуючи те, що вона є керівником органу місцевого самоврядування, і її ділову репутацію. Дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про діяльність позивача, в тому числі і як добропорядної та законослухняної громадянки. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial