Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO]., залишилось спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,2500га., призначена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. За життя батько позивачки склав заповіт, яким все своє майно заповів їй та її чоловікові - третій особі у справі. Оскільки у позасудовому порядку позивач позбавлена можливості оформити спадщину після смерті батька через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, з цього приводу вона була змушена звернутись до суду і просила визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті батька право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача проти позову не заперечував та просив розглянути справу у його відсутності (клопотання №02-22/172 від 19.11.2014р.). Причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Встановлено, що [INFO]. помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]), який був батьком позивачки (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Толокунської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №22, яким заповів все своє майно позивачу та третій особі - в рівних долях. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обв'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). За ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Позивач, як спадкоємець за заповітом, вчасно, у визначені ст.1268 ЦК України строки, прийняла спадщину, звернувшись до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Третя особа, також будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.1273 ЦК України, відмовився від своєї частки спадщини на користь позивача, про що до П'ятої Київської державної нотаріальної контори подав відповідну заяву. 21.02.2013р. позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями , що знаходяться в установах банку; 02.04.2013р. позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/5 частку квартири [ADDRESS], а 17.10.2013р. позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500га., що розташована по [ADDRESS] Однак, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно ст.1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Крім того, ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавств, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Разом з тим, право власності спадкодавці на спадковий житловий будинок підтверджується копією технічного паспорта від 26.07.2013р., з якого вбачається, що спадковий житловий будинок зведено у 1990 році, довідкою №168 від 22.10.2014р., виданою Толокунським сільським головою. На час закінчення будівництва спадкового житлового будинку державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актам, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. Так, згідно п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966р., що була чинною до 13.12.1995р., не підлягають державній реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством на час відкриття спадщини врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Таким чином при вирішенні даного спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва спірного будинку, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11.03.1985р. №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975р., п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19.01.1976р., підтвердженням належності будинку, який знаходиться у сільському населеному пункті, може слугувати відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах; у довідці крім підтвердження належності житлового будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису у погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної житлової площі і розмір земельної ділянки, а також де розташований будинок - на землі державного фонду чи на землі, закріпленій за колгоспом, радгоспом чи іншим сільськогосподарським підприємством, організацією, установою; страхову оцінку будинку; кому належить відчужуваний будинок - колгоспу (одноосібному селянському) двору чи господарству робітника (службовця). Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оскільки спадковий житловий будинок було збудовано у 1990 році, він значиться у господарській книзі сільської ради, діюче на час введення будинку в експлуатацію законодавство не вимагало реєстрації права власності, він не є самочинним будівництвом, належав спадкодавцеві, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі ст.ст.1218,1222,1225,1233,1234,1268,1273,1299 ЦК України, ст.ст.548,549 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved