Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач звернулась суд з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що вона є власником 97/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з КП «ДМБТІ» ДОР від 04.01.2018 р. № 85 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності на 1/24 частину за [PERSON] на підставі рішення народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 16.03.1972 р., зареєстрованого 31.07.1972 р. в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу [ADDRESS] . В матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення АНД РВК м. Дніпропетровська від 20.10.2000 р. № 356/1 «Про затвердження акту часток», яким встановлено, що по домоволодінню по [ADDRESS] ідеальна частка [PERSON] складає 3/100 частини домоволодіння, але перереєстрація правовстановлюючого документу за [PERSON] в КП «ДМБТІ» ДОР, станом на 31.12.2012 р., не проводилась. Однак, в домоволодінні після зміни власника залишились зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 19.12.2011 року, який мешкає зі своєю родиною за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 06.02.2015 [INFO] , який мешкає зі своєю родиною за адресою: [ADDRESS] . Ці чоловіки не є членами родини позивача і в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживали, особисті речі відповідачів в домоволодінні відсутні. У зв`язку з чим позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням. Відповідачі правом на подачу письмового відзиву на позов не скористались. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. та договору дарування 97/400 часток будинку від 17 липня 2019 року, посвідченого тим же нотаріусом, належить 97/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Згідно довідки № 3559, у даному будинку також зареєстровані: [PERSON] з 19.12.2011 року та [PERSON] з 06.02.2015 року. Відповідно до актів квартального комітету №3 від 23.03.2020 року, [PERSON] та [PERSON] ніколи за вищевказаною адресою не проживали, особистих речей в квартирі не мають. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив , що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». Таким чином, власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі по справі не проживають в житловому приміщенні понад шість місяців без поважної причини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідачів по справі такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. Відповідно до\~вимог ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідачівна користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. з кожного.

Outcome: approved