Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. 18 серпня 2014 року він уклав з [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 15 360,43 гривень з умовою їх повернення до 18 січня 2015 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки, що відповідає вимогам п.2 ст.1047 Цивільного кодексу України. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. Згідно ст. 11 ЦКУ, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦКУ вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦКУ надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст.208 ЦКУ, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Розписка, на яку він посилається як на доказ своїх вимог, підписана позичальником (відповідачем), що відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст.1046 ЦКУ, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги до форми договору позики, а саме: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст.1049 ЦКУ, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.530 ЦКУ, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписці визначений, позичальник зобовязався повернути борг - 18.01.2015 року. Станом на 18 серпня 2015 року сума позики відповідачем не повернута. Згідно вимог ст.1050 ЦКУ, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання, згідно вимог ст.625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заборгованість зі встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості від суми боргу складає (для розрахунку взяті індекси інфляції за січень 2015 року (103.1%), лютий 2015 року (105,3%), березень 2015 року (110,8%), квітень 2015 року (114,0%), травень 2015 року (102,2%), червень 2015 року (100,4%), липень 2015 року (99.1%) включно): (103,1:100) х (105,3:100) х (110,8:100) х (114,0:100) х (102,2:100) х (100,4:100) х (99,1:100) = 1,394 15 360,43 грн. х 1,394 = 21 412,44 грн. 21 412,44 грн. - 15 360,43 грн. = 6 052,0 грн. Тож, інфляційні нарахування на суму боргу складають 6 052,0 грн. Для розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми використовуємо формулу: Сума санкції = С * 3 * Д : 365 : 100 (де С - сума заборгованості (С=15 360.43), Д - кількість днів прострочення (з 18.01.2015 по 18.08.2015 - 213 днів) 15 360,43 грн. * 3 * 213 : 365 : 100 = 268,91 грн. Отже, фінансова санкція у розмірі трьох процентів річних від суми боргу склала 268,91 грн. Таким чином, загальна сума боргу з урахування санкцій складає: 15 360.43 грн. + 6 052,0 грн. + 268,91 грн. = 21681,34 грн. Згідно з п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової шкоди). На підставі вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; завдання моральної шкоди полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Внаслідок порушення його прав з-за несвоєчасного повернення позики відповідачем, йому завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яку він оцінює у 5 000 грн. В звязку з неможливістю вирішення питання про повернення боргу добровільно вимушений звернутись до суду. В судове засідання позивач не прибув, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримала і просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув. Про розгляд справи був повідомлений належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які отримав особисто. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Справа слухалась у його відсутність, відповідно до ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст.1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як встановлено в судовому засіданні, 18.08.2014 року позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 15 360,43 гривень з умовою їх повернення до 18.01.2015 року (а.с.10). Про передачу грошей було складено розписку. Розписка підписана позичальником (відповідачем). По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заборгованість зі встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості від суми боргу складає (для розрахунку взяті індекси інфляції за січень 2015 року (103.1%), лютий 2015 року (105,3%), березень 2015 року (110,8%), квітень 2015 року (114,0%), травень 2015 року (102,2%), червень 2015 року (100,4%), липень 2015 року (99.1%) включно): (103,1:100) х (105,3:100) х (110,8:100) х (114,0:100) х (102,2:100) х (100,4:100) х (99,1:100) = 1,394 15 360,43 грн. х 1,394 = 21 412,44 грн. 21 412,44 грн. - 15 360,43 грн. = 6 052,0 грн. Для розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми використовується формула: сума санкції = С * 3 * Д : 365 : 100 (де С - сума заборгованості (С=15 360.43), Д - кількість днів прострочення (з 18.01.2015 по 18.08.2015 - 213 днів) 15 360,43 грн. * 3 * 213 : 365 : 100 = 268,91 грн. Таким чином, загальна сума боргу з урахування санкцій складає 21 681,34 грн. (15 360.43 грн. + 6 052,0 грн. + 268,91 грн.) За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу та інфляційних витрат і 3 % річних задовольнити. Суд також вважає за можливе задовольнити вимоги позивача і в частині стягнення з відповідача судових витрат. Однак, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково. З огляду на характер і тривалість страждань, істотність змушених змін життєвих відносин, часу й зусиль, затрачених для відновлення справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен бути визначений в сумі 1 000 грн., які також повинні бути стягнені з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved