Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 08 червня 2013 року вона була травмована при падінні на пандусі біля приміщення Торезького відділення ТОВ «Нова Пошта». Після отриманої травми позивач проходила тривале лікування та реабілітацію в Центральній міській лікарні м. Тореза. Вартість придбаних медичних препаратів та металевих фіксаторів склала у загальному розмірі 3735,11 грн. Позивач вважає, що травма була отримана нею у зв'язку з тим, що пандус обладнаний відповідачем з порушенням правил техніки безпеки та будівельних норм і правил. Їй були спричинені моральні страждання, так як вона перенесла фізичний біль, втратила працездатність, вимушена витрачати значні зусилля для організації життя після травми. Добровільно відповідач ТОВ «Нова пошта» відшкодувати шкоду відмовився. Після уточнення позовних вимог (а.с.104-106,199) просить суд стягнути з відповідачів солідарно у відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3735,11 грн. та моральної шкоди у сумі 40000,00 грн., всього - 43735,11 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, вважаючи, що відповідачі є безпосередньо винними у спричиненні їй матеріальної та моральної шкоди. Представник позивача просив задовольнити позов, так як позивач є отримувачем послуг відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак, має право на безпеку послуг. Вважає, що забезпечення безпечного пересування клієнтів на території відділення покладено на відповідача - ТОВ «Нова пошта». Вказав, що порушення правил безпеки зафіксовані в протоколі огляду від 13 липня 2013 року, складеному працівниками міліції та відображені у висновку судової експертизи. Переобладнання приміщення для розміщення «Нової пошти» здійснено без необхідних погоджень з компетентними органами. Розмір матеріальної шкоди позивача підтверджений фіскальними чеками та іншими документами. Посилання представника відповідача ТОВ «Нової пошти» на Порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року вважає безпідставними, так як складання відповідного акту не є обов*язком позивача. Крім того, [PERSON] звернулася до міського відділу міліції, що підтверджено матеріалами справи. Посилаючись на ст.ст.23, 1167,1168 ЦК України просить стягнути також моральну шкоду. Представник відповідача ТОВ «Нова Пошта» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки, по-перше, позивачем порушений Порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 та не наданий відповідний акт, що є порушенням ч.2 ст.59 ЦПК України. По-друге, квитанції на придбання ліків не є належним доказом, так як відсутні медичні документи про необхідність їх призначення. По-третє, приміщення де розташоване ТОВ «Нова Пошта» перебуває в оренді у товариства, і останнє не є його балансоутримувачем. Крім того, не підлягає задоволенню і моральна шкода так як відсутня протиправність діяння її заподіювача, відсутній причинний зв*язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні(а.с.39-42). Представник фізичної особи підприємця [PERSON] - [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі того, що після укладення договору оренди ТОВ «Нова Пошта» самостійно прийняло рішення про переобладнання нежитлового приміщення пандусом та надання послуг громадянам. Вина орендодавця - ФОП [PERSON] - у спричиненні матеріальної та моральної шкоди відсутня. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно ч 1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз*яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судовим розглядом було встановлено, що 28 березня 2012 року для здійснення підприємницької діяльності між товариством з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» та фізичною особою підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення площею 100 кв.м. за адресою: [ADDRESS](а.с.94-100). За даною адресою, при отриманні поштової посилки(а.с.8) позивач, згідно її пояснень, впала на пандусі та отримала перелам ноги. Факт падіння [PERSON] безпосередньо в приміщенні відділення «Нової пошти» був визнаний представником підприємства, а також підтверджений медичними документами(а.с.9,14-15), згідно яких позивач 08 червня 2013 року була доставлена до лікарні у зв*язку із травмою, де знаходилася на лікуванні до 11 липня 2013 року. Крім того, за матеріалами перевірки заяви [PERSON] працівниками Торезького МВ ГУМВС України в Донецькій області, встановлено, що 08 червня 2013 року позивач отримала перелам ноги за адресою: [ADDRESS], внаслідок власної вини (протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення із застереження позивача, що записано з її слів вірно). Згідно пояснень [PERSON], наданим працівникам міліції, коли вона виходила зі складу «Нової пошти» «її ніхто не штовхав, тілесні ушкодження вона спричинила собі необережністю…» (а.с. 84-93). Таким чином, з пояснень позивача, підтверджених представником відповідача ТОВ «Нова пошта» вбачається, що з нею стався нещасний випадок невиробничого характеру. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами ч.2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Механізм розслідування та ведення обліку нещасних випадків невиробничого характеру, які сталися з громадянами України, іноземцями та особами без громадянства на території України визначає Порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 (із змінами та доповненнями) - далі Порядок Згідно з п.п. 13 п.3 Порядку розслідуванню згідно з цим Порядком підлягають нещасні випадки, що сталися з громадянами під час перебування в громадських місцях, на об'єктах торгівлі та побутового обслуговування. Відповідно до п.6 вказаного Порядку лікувально-профілактичні заклади, до яких звернулися або були доставлені потерпілі внаслідок нещасних випадків, протягом доби надсилають письмове повідомлення за встановленою формою про кожний нещасний випадок - до районної держадміністрації (виконавчого органу міської, районної у місті ради). Районна держадміністрація (виконавчий орган міської, районної у місті ради) протягом доби з часу надходження від лікувально-профілактичного закладу повідомлення про нещасний випадок приймає рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку. Згідно з п.7 Порядку розслідування нещасних випадків проводиться з метою визначення їх обставин та причин. У процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу (організації), на території чи об'єкті якого стався нещасний випадок. Пунктом 11 Порядку передбачено, що нещасні випадки, які сталися з працюючими особами, розслідуються комісією, утвореною організацією, де працює потерпілий. Рішення щодо розслідування нещасного випадку приймається керівником організації на підставі звернення потерпілого або особи, яка представляла його інтереси, листка непрацездатності або довідки лікувально-профілактичного закладу. У разі відмови організації провести розслідування нещасного випадку потерпілий або особа, яка представляла його інтереси, може звернутися до районної держадміністрації(виконавчого органу) міської, районної у місті ради), яка вирішує питання щодо проведення цього розслідування Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що у разі звернення потерпілого або особи, яка представляє його інтереси (якщо не надходило повідомлення від лікувально-профілактичного закладу про нещасний випадок), районна держадміністрація (виконавчий комітет міської, районної у місті ради) приймає рішення щодо необхідності проведення розслідування і визначення організації, яка повинна проводити розслідування, та направляє її керівнику копію рішення. За результатами розслідування нещасного випадку складається акт за формою НТ (невиробничий травматизм). Реєстрація нещасних випадків за результатами розслідування яких складаються акти за формою НТ, проводиться районними держадміністраціями (виконавчими органами міських, районних у містах рад) та організаціями, які проводили розслідування, у журналі за встановленою формою(пункт 12 Порядку). Отже, належним доказом підтвердження причинного зв*язку між травмою, що отримала позивач внаслідок падіння 08 червня 2013 року та протиправною дією чи бездіяльністю відповідачів є Акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ. В судовому засіданні встановлено, що розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 08 червня 2013 року комісією згідно Порядку не проводилося, акт за наслідками проведення розслідування не складався. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання зазначених позивачкою обставин про причини травмування як доведеного факту заподіяння їй відповідачами шкоди внаслідок протиправної бездіяльності та, відповідно, про відсутність підстав для настання цивільно-правової відповідальності відповідачів. Суд не погоджується з посиланнями представника позивача, що беззаперечним доказом вини відповідачів є висновок судової будівельно-технічної експертизи. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв*язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених у позові обставин, щодо того, що саме з вини відповідача їй завдано матеріальної та моральної шкоди, тому слід відмовити позивачу у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з повною відмовою позивачеві у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню останній не підлягають.

Outcome: dismissed