Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування якого зазначила, що 27.07.2004 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір, відповідно до якого позивач подарувала [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, вул. Жовтневої Революції, 2. Позивач бажала продати, а відповідач купити належний позивачу житловий будинок, та просила оформити договір купівлі-продажу у вигляді договору дарування, оскільки не хотіла отримувати згоду чоловіка на укладення договору купівлі-продажу будинку. Ціну продажу житлового будинку було погоджено та оговорено в усній формі. Умовою для укладання договору дарування житлового будинку між сторонами, було відстрочення передачі відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 19200 доларів США однією сумою після підписання договору дарування житлового будинку та після розлучення відповідача з чоловіком, для того щоб він не претендував на половину житлового будинку. У лютому 2014 року відповідач повернула позивачу 1000 доларів США, після чого відмовилася сплачувати решту суми. Позивач очікувала грошей від відповідача до березня 2016 року, а тому вважає що відповідач навмисно ввела її в оману, щоб не платити грошей та залишити собі житловий будинок безкоштовно, в зв'язку з чим просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, вул. Жовтневої Революції, 2. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала з наведених у ній підстав та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], заперечив проти позову, пояснив що відповідач дійсно визнає факт наявності заборгованості перед позивачем за будинок, однак зараз має можливості погасити таку заборгованість, проте не вбачає підстав для визнання договору дарування недійсним. Залучена в судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечив проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки до моменту звернення позивача із позовом до суду право власності на зазначений будинок вже перейшло до нього. Тому, визнання договору дарування недійсним в подальшому може призвести до порушення його законних прав власності. Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлена, заяв, клопотань або заперечень суду не надала. Суд, вислухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, встановив такі обставини. Судом встановлено, що 27.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку, згідно із яким дарувальник передає майно у власність обдаровуваної безоплатно та без ніяких умов. Майном за цим договором є житловий будинок, що знаходиться за адресою: селище Козин, вулиця Жовтневої Революції, будинок номер 2 (два), Обухівського району, Київської області. Позивачем також подані копії розписок від 03.02.2014 року, з яких вбачається, що позивач отримала від відповідача 1000 доларів США в рахунок вартості будинку за адресою : смт. Козин, вул. Жовтневої Революції, будинок номер 2 (два), Обухівського району, Київської області. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№ 61115469 від 10.06.2016 року) власником житлового будинку за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вулиця Жовтневої Революції, будинок, 2, є [PERSON]. Право власності [PERSON] виникло на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.07.2013 року. Цим рішенням суду позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності та визнання права власності задоволено повністю. Відповідно до ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог вказаних пунктів ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі(ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із матеріалів цивільної справи та із доводів позивача неможливо встановити підстав для визнання договору дарування недійсним, оскільки всі вимоги (відповідно до норм ЦК України) сторонами правочину були дотримані, сторони дотримали форму правочину, мали повну цивільну дієздатність та підтвердили, що цей договір дарування не носить характеру мнимої та удаваної угоди (п. 6 зазначеного договору дарування). Сторони за цим договором виконали свої обовязки. Всупереч вищевказаній нормі позивач не довів суду та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження свого порушеного права відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в звязку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed