Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2017 року. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей син [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO] Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини всіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач подала заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначила, що просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. в розмірі 1/3 частини всіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач на судовий розгляд справи не з»явилась, однак подала заяву в якій просить проводити розгляд у її відсутності, позовні вимоги підтримує і повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, не подавав клопотань про відкладення розгляду справи, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечує позивач. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не зявились, тому згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2017 року. З досліджених свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 065542 та серії І-ЕГ №094783 встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] працює інженером у ПрАТ «Волиньобленерго», отримує регулярний, немінливий дохід. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров»я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. Відтак, визначаючи спосіб виконання [PERSON] обовязку утримувати неповнолітніх дітей, суд виходить з того, що він працює, має регулярний дохід, тому має змогу сплачувати аліменти y розмірі 1/3 частини всіх його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, котрий буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітніх дітей. Визначення аліментів у меншому розмірі призведе до порушення конституційних прав, гарантій дітей та не забезпечить звичайних потреб неповнолітніх дітей та їхній достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Outcome: approved