Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача та просила суд встановити факт її проживання з відповідачем однією сім`єю як чоловіка і дружини без державної реєстрації шлюбу у період з грудня 2004 року по грудень 2006 року, а також визнати за нею право власності на 1 /2 частину домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у порядку поділу спільного сумісного майна. У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що 22 грудня 2006 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На теперішній час, оскільки спільне життя сторін не склалось, вони проживають окремо з травня 2019 року. Позивач зазначає у позові, що познайомилась з відповідачем 15 серпня 2004 року. З грудня 2004 року сторони почали проживати разом однією сім`єю та вести спільний побут в орендованому позивачем будинку за адресою: [ADDRESS] . Сторони мали спільний сімейний бюджет вже починаючи з 2004 року та по 22.12.2006 року, коли офіційно зареєстрували шлюбні відносини. Згодом, після початку сумісного проживання, сторони почали планувати одруження, однак їм було потрібне власне житло для комфортного подальшого проживання однією сім`єю. У зв`язку з цим ними було прийнято рішення придбати домоволодіння із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, на кошти, отримані від банку в кредит. Відповідачем було укладено з АТ «УкрСиббанк» кредитний договір, до якого позивач виступила поручителем, і за отримані кредитні кошти на підставі договору купівлі-продажу ВЕС № 458483 від 09.10.2006 року сторони придбали домоволодіння, а також земельну ділянку (кадастровий номер 1210100000:01:620:0022), за адресою: [ADDRESS] , які були зареєстровані на відповідача. Кредитні кошти повертали під час шлюбу за рахунок спільних коштів. Таким чином, вважає, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій воно розташоване, були придбані і облаштовані за спільні кошти сторін і їх спільними зусиллями ще в той час, коли вони вже фактично були однією сім`єю, а тому ця нерухомість також належить і позивачу на праві спільної сумісної власності, але на даний час її права володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном не визнаються та грубо обмежуються відповідачем, через що задля відновлення своїх порушених прав та інтересів вона звернулась до суду з позовними вимогами про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу у період грудень 2004 року - грудень 2006 року і, як наслідок, визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначених домоволодіння та земельної ділянки у порядку поділу спільного сумісного майна. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердив суду, що з позивачем спільно проживають з грудня 2004 року, з 22.12.2006 року по травень 2020 року знаходився у шлюбі з позивачем. Спірний будинок був придбаний ним за кредитні кошти, кредит повертав самостійно за рахунок своєї заробітної плати та доходів від своїх підприємств, а позивач не працювала. Кошти на три періодичних платежі за кредитом надала мати позивача, остаточне погашення кредиту було здійснене за рахунок продажу спільного з позивачем автомобіля, який був оформлений на тещу. Вважає, що спірне нерухоме майно належить їх дітям, тому заперечував проти поділу. Представник третьої особи до суду не з`явився. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з грудня 2004 року. 22 грудня 2006 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . 09 жовтня 2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та\~ відповідачем по справі укладено договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті в сумі 67500 доларів США, що дорівнює еквіваленту 30875,00 грн. У цей же день між АКІБ «УкрСиббанк» та\~позивачем по справі\~було укладено договір поруки, за яким остання виступила поручителем перед банком за належне виконання\~відповідачем\~умов указаного кредитного договору. Того ж дня, 09 жовтня 2006 року, відповідач набув у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВЕС № 458483, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., реєстр № 3444. 09 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки № 11053651000/1, предметом іпотеки було вищевказане домоволодіння. Також відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 940307, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради 27.06.2007 року № 100-16, належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню згідно вимог ст. 82 ЦПК України. Відповідно до розрахунку заборгованості АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язання за вказаним кредитним договором виконані. Згідно із частиною другою статті 3\~СК України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Таким чином, оскільки судом встановлено факт проживання сторін однією сім`єю, сторони не перебували у шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння було набуте у спільну сумісну власність сторін по справі. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Таким чином, враховуючи, що спірне домоволодіння набуте сторонами за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то є об`єктом спільної сумісної власності сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про її поділ між сторонами, а саме визнати за позивачем право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] загальною площею 100,3 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м. Згідно постанови Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа №6-2цс15), за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому, при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Отже,\~суд вважає\~за необхідне\~поділити між\~сторонами земельну\~ділянку,\~на якій розташоване домоволодіння та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номер 1210100000:01:620:0022, розташованої по [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача, оскільки останній не довів суду належними, допустимими та достовірними доказами, що погашення кредиту на придбання спірного домоволодіння відбувалось за рахунок коштів, які належать йому на праві особистої приватної власності. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5439,86 грн.

Outcome: approved