Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути в її користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також 1000 грн. додаткових витрат на дитину, щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що сторони є батьками малолітньої дочки. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні та утриманні батьків позивача, відповідач в період з червня по вересень добровільно перераховував кошти на утримання доньки в середньому розмірі 1500 грн. на місяць. Оскільки доходи відповідача, який працює старшим державним інспектором Енергетичної митниці ДФС з січня по серпень 2015 року становили в середньому 3452 грн. в місяць, то добровільно сплачені відповідачем аліменти становили приблизно 4/9 частини його середньомісячного доходу. За таких обставин, вважає, що сума, необхідна для належного утримання доньки не може бути нижчою за ту, яка фактично почалась виплачуватись відповідачем з червня 2015 року, тобто визнається ним як достатня, та у співвідношенні до розміру його щомісячного заробітку повинна складати 1/2 частину усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дочки мотивує тим, що дочка займається у гуртку танців, в [PERSON], оскільки у неї є відповідні танцювальні здібності, які потребують постійних занять та розвитку. Відвідування вказаного гуртка є оплатним та складає 150 грн. щомісяця, а також потребує періодичних, пов'язаних із відвідуванням гуртка, витрат на спеціальний тренувальний одяг та взуття для дитини (чешки, трико, плаття, взуття для виступів), вартість яких є значною для позивача і самостійно повністю їх оплачувати остання не має можливості. Ініціатива відвідування цих занять дитиною була спільною обох сторін, а припинення таких занять для дитини, у зв'язку із відсутністю у позивача коштів для їх оплати, може мати негативні наслідки для дитини та обмежить дитину у розвитку її здібностей. Крім цього, дитина відвідує дитячий садок, оплата за який щомісячно становить близько 300 грн. У зв'язку із наявністю здібностей у вивченні іноземних мов, дитина додатково відвідує заняття з англійської мови у садочку, які оплачуються окремо від плати за садок по 120 грн. щомісячно. Оскільки позивач працює повний робочий день, не маючи змоги відводити дитину на танці, вона користується також платними послугами няні, що становить 100 грн. в тиждень. Крім цього дитині потрібний щорічний літній відпочинок у дитячому таборі для оздоровлення, зумовленого рекомендаціями дитячих лікарів за станом її здоров'я. Час такого літнього відпочинку для оздоровлення у дитячому таборі у Карпатах чи Шацьку коштує 250-300 грн. за один день, а час перебування дитини у таборі не може тривати менше 10 днів. Тобто сума коштів на відпочинок для оздоровлення дитини один раз на рік влітку не може бути меншою 2500-3000 грн. Окрім цього, дитині необхідні періодичні (щомісячні) медичні обстеження та огляди, які є платними, а також придбання ліків. В середньому сума додаткових витрат на дитину у рік становить 24000 грн., що у розрахунку за місяць складає 2000 грн., тому враховуючи рівність батьків утримувати своїх дітей, просить стягнути з відповідача 1000 грн. щомісяця додаткових витрат на утримання дочки. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просили позов задовольнити. Відповідач у поданих до суду письмових поясненнях (а.с.26-27) заперечив невиконання ним своїх обовязків з утримання дочки. Пояснив, що регулярно перераховував кошти на утримання дитини, купляв їй одяг, інші побутові речі. Крім цього, зазначив, що номер карткового рахунку, на який можна перераховувати кошти на утримання дочки, позивач повідомила відповідачу лише у червні цього року вже після подання позовної заяви, тому саме з цього часу відповідач і перераховує кошти. Крім цього, дитина 7-9 днів на місяць проживає у відповідача, та в цей час ним забезпечується усім необхідним. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що відповідач не заперечує свого обовязку утримувати дочку, однак погоджується сплачувати аліменти у розмірі 25 відсотків від заробітку. Разом з тим, заперечив проти позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину та просив в задоволенні цих позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бірківської сільської ради від 20.05.2015р. №470 (а.с.25). Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з копії наказу Енергетичної митниці ДФС від 15.01.2015 року №13-0 (а.с.29) відповідача з 15.01.2015 року призначено на посаду старшого державного інспектора митного поста «Львів-енергетичний» Енергетичної митниці ДФС, що свідчить про регулярність доходу відповідача, тому суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.183 Сімейного кодексу України слід визначити частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. При цьому, відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить стягувати на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/2 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак суд вважає такий розмір аліментів завищеним, оскільки він відповідає встановленим законодавством України обмеженням щодо максимального розміру відрахувань із заробітної плати, що не можуть перевищувати 50%. При цьому, необґрунтованим є посилання позивача як на підставу для стягнення з відповідача 1/2 частки із всіх видів його заробітку (доходу), на ту обставину, що добровільно сплачені відповідачем аліменти становили приблизно 4/9 частин його середньомісячного доходу, тому сума, необхідна для належного утримання доньки не може бути нижчою за ту, яка фактично почалась виплачуватись відповідачем з червня 2015 року, оскільки добровільна сплата відповідачем коштів у вказаному розмірі не свідчить про такий обовязок останнього. Разом з тим, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позивачем не подано суду доказів, що саме такий розмір аліментів є необхідним для забезпечення утримання дитини враховуючи рівність цього обовязку обох батьків. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дочки, судом враховано, що відповідач є працездатною людиною, має регулярний дохід, а тому враховуючи потреби дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], слід стягувати аліменти у розмірі 1/3 частки із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 19.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та визнано позивачем, відповідач за період з червня по листопад 2015 року перерахував позивачу на утримання спільної дитини кошти в розмірі 6300 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.67), а тому суд вважає, що здійснені відповідачем платежі підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з останнього за вказаний період. Крім цього, відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.18 Постанови від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], займається в вокально-хореографічному ансамблі «Сонечко» з вересня 2013 року, що підтверджується копією довідки від 20.10.2015р. №33 (а.с.47), у вересні 2015 року дитина проходила ультразвукове обстеження, вартість якого становить 150 грн. (а.с.48), електроенцефалографію та картування мозку, вартість яких становить 250 грн. (а.с.49), огляд невролога, вартість якого становить 200 грн. (а.с.50), що свідчить про наявність додаткових витрат на дитину. Крім цього, суд погоджується з віднесенням позивачем до таких витрат також відвідування дочкою занять з англійської мови у садочку, які оплачуються окремо від плати за садок, послуги няні, яка водить дитину на танці, потребу дитини у щорічному літньому відпочинку у дитячому таборі для оздоровлення, зумовлену рекомендаціями дитячих лікарів за станом її здоров'я. При цьому судом не беруться до уваги заперечення представника відповідача щодо його участі у таких витратах, оскільки відповідно до вимог ст.185 СК України це є обов'язком відповідача. Разом з тим, оскільки додаткові витрати на дитину відповідно до ст.185 СК України викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), то суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно віднесено до таких відвідування дитиною дитячого садочка, похід на театр тіней «Fireflies», рахунки за похід в кафе, купівлі іграшок та відвідування дитячого майданчика «Дивокрай», оскільки такі витрати не викликані особливими обставинами, а є звичайними витратами на утримання дитини, які враховуються при призначенні аліментів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину підлягають до часткового задоволення та з [PERSON] щомісячно на користь [PERSON] слід стягувати 500 гривень додаткових витрат на утримання дочки [PERSON], [INFO]. При цьому, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial