Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 вересня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір частини житлового будинку, що розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Радгоспівська, 1-а. Як стверджує позивач, вона має проблеми із зором та не мала можливості самостійно прочитати спірний договір, а тому була впевнена, що уклала з відповідачкою договір довічного утримання, а не договір дарування. Крім того, позивач стверджує, що договір було підписано під впливом тяжких для неї обставин, а саме алгокольної залежності її сина, а тому просить визнати спірний договір недійсним. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, однак як вбачається із журнала судового засідання від 06 червня 2016 року, остання заперечувала щодо задоволення позову. Третя особа в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, оскільки при посвідченні договору дарування дарувальник почувала себе добре, відповідала чітко на запитання, крім того, на її прохання, спірний договір був прочитаний позивачу вголос. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 23 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1-3691, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 5/9 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Радгоспівська, 1-а. Відповідно до п. 6 Договору дарування від 23 вересня 2008 року, дарувальник [PERSON] стверджує, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Відповідно до п. 14 Договору дарування від 23 вересня 2008 року, на особисте прохання дарувальника, в зв'язку з поганим зором, текст договору прочитаний нотаріусом вголос до його підписання сторонами. Відповідно до листа №7/01-16 від 22 січня 2015 року приватного нотаріуса Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], при посвідченні договору дарування від 23 вересня 2008 року, нотаріусом було дотримано всі вимоги чинного законодавства, та на особисте прохання дарувальника, в зв'язку з поганим зором, текст договору прочитаний нотаріусом вголос до його підписання сторонами. Відповідно до виписки із медичної картки №71 від 04 червня 2015 року [PERSON] гіпертонічна хвороба - сетківка обох очей. Як вбчається з показів свідка [PERSON], відповідачка, яка є донькою позивача, не відвідує матір та не спілкується з нею, щодо укладання спірного договору дарування свідку нічого не відомо. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Оскільки судом встановлено та підтверджено зібраними по справі доказами, що спірний договір дарування \~від 23 вересня 2008 року було укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, більш того, посилання позивача, що вона укладала з відповідачем договір довічного утримання, а не договір дарування, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до \~п. 14 Договору дарування від 23 вересня 2008 року, на особисте прохання дарувальника, в зв'язку з поганим зором, текст договору прочитаний нотаріусом вголос до його підписання сторонами, а тому позивачу були відомі умови спірного договору дарування. Крім того, позивачем не надано доказів того, що \~\~правочин було вчинено нею під впливом тяжкої для неї обставини, а тому дійшов висновку, що позов є необгрунтованим, та в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed