Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вказаним позовом в якому, з урахуванням змін та уточнень, просить визнати за собою право власності на нежитлове приміщення площею 100 м. кв., що розташоване по вулиці Південний бульвар, 20 корпус 2 в м. Івано-Франківську, мотивуючи тим, що 09 липня 2013 р. на виконання умов договору купівлі-продажу цокольного приміщення сплатила 243000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером. Однак відповідач у визначений договором строк, до 31 грудня 2013 р. не передав вказане приміщення у власність. Тому вважає, що порушено її право на набуття у власність зазначеного приміщення. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав просив їх задовольнити, додатково зазначивши, що крім іншого підставою задоволення позову є те, що між позивачем та відповідачем по суті було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, а не купівлі-продажу нерухомого майна. Представник відповідача ТОВ «Свіча» в судове засідання не зявився, подав письмове заперечення, позову не визнав з підстав викладених у долученому письмовому запереченні і, зокрема, мотивуючи тим, що жодна зі сторін у встановлений попереднім договором купівлі-продажу від 09 липня 2013 р. строк не заявила пропозиції про укладення основного договору, дій щодо спонукання іншої сторони для його укладення також не поступало. Що окрім цього сторонами не дотримано встановленої письмової форми з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, а тому в силі ст. 220 ЦК України цей договір є нікчемним, водночас не заперечив проти повернення позивачу коштів у випадку вимоги. Просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд враховує наступне. Відповідно до Дозволу на виконання будівельних робіт № 22 від 07 березня 2008 р. ТзОВ «Свіча», отримала дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва групи багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення (№№ 43, 44 по генплану) в мікрорайоні в межах вулиць Короля Данила-П.Орлика-Бельведерська (а.с.17). Декларація ІФ 143141920531 зареєстрована 11 липня 2014 р. Інспекцією держархбудконтролю в Івано-Франківській області (а.с. 18-22), підтверджує, що будівельні роботи з будівництва групи багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення (№№ 43, 44 по генплану) в мікрорайоні в межах вулиць Короля Данила-П.Орлика-Бельведерська закінчено, а обєкт готовий до експлуатації. Як підтверджує укладений між сторонами попередній договір купівлі-продажу 09 липня 2013року (а.с. 8-10), його предметом, визначеним в розділі 1, є зобовязання продавця, відповідача по справі, передати у власність покупця, позивача, цокольне приміщення площею 100 м. кв., що розташоване за будівельною адресою: вул. Пилипа Орлика, 44 у м. Івано-Франківську (надалі, Обєкт), який буде створений в майбутньому, а позивач зобовязувався прийняти і оплатити вартість Обєкта. А у п. 1.4 цього ж договору зазначено, що: «Право власності Покупця на Обєкт, що продається за цим договором, підлягає реєстрації. При цьому право власності на Обєкт виникає в Покупця з моменту завершення будівництва (створення майна) та прийняття його до експлуатації». Квитанція до прибуткового касового ордеру № 109 від 09 липня 2012 р. підтверджує, що позивач сплатила відповідачу вказану суму вартості Обєкта в розмірі 243000 грн. (а.с.8). Рішення Івано-Франківської міської ради № 109 від 10 вересня 2015 р. (а.с.23), в п. 1.2. підтверджує, що 32-квартирному житловому будинку з приміщеннями громадського призначення (замовник ТзОВ «Свіча») присвоєно поштову адресу бульвар Південний, 20 корпус 2. Згідно зі ст. 331 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) надає право забудовнику укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 177 ЦК України обєктам цивільного права є, в тому числі і\~\~майнові\~ права. Згідно з ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права\~власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.\~ У ст. 12 ЦК України законодавець зазначає, що особа може\~за\~відплатним\~або безвідплатним\~договором передати\~своє\~майнове\~право\~іншій\~особі,\~\~крім\~\~випадків, встановлених законом. Так, відповідно до зазначеної норми, допускається не тільки відмова від майнового права, але й передача його іншій особі. Як зазначено у ст. 656 цього ж Кодексу, предметом договору\~купівлі-продажу\~ можуть\~бути\~майнові права.\~До\~договору\~купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж,\~якщо інше не\~випливає\~зі змісту або характеру цих прав. Згідно з висновком даним у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року в справі № 6-168цс12 майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. З системного аналізу змісту укладеного між сторонами попереднього договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 р., ст.ст. 12, 177, 331, 656 ЦК України та вказаного висновку Верховного Суду України, слід прийти до переконання, що фактично між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав. Про фактичний зміст саме вказаного договору, а не укладення попереднього договору купівлі-продажу, окрім вже зазначеного вище, свідчить і відсутність основних ознак властивих саме для попереднього договору купівлі-продажу, зокрема, у ньому не вказано дату укладення основного договору купівлі-продажу, що підтверджує той факт, що по суті 09 липня 2013року сторони уклали договір купівлі-продажу майнових прав. Окрім того, враховуючи те, що до завершення будівництва обєкту забудовник, відповідач, є власником лише матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, укладений між сторонами договір необхідно розглядати виключно як фактично укладену купівлю-продаж майнових прав, з фактичним одночасним придбанням\~права вимоги від забудовника, відповідача, в майбутньому: збудувати, ввести в експлуатацію\~та передати власнику цих майнових прав квартиру або інше приміщення. Тобто за фактично укладеним між сторонами договором купівлі-продажу майнових прав від 09 липня 2013 р. позивач, отримав у власність не індивідуально визначене нерухоме майно (приміщення) з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин. В той же час законодавець не обмежує власника майнових прав на нерухоме майно в здійсненні будь-яких не заборонених законом операцій щодо цих прав. А нотаріальне посвідчення таких договорів законодавцем прямо не вимагається і може бути здійснено за бажанням сторін договору. В той же час, враховуючи, що приміщення вже існує в натурі, а відповідач не визнає право позивача на набуття у власність зазначеного приміщення і право не реєструється відповідним чином, позивач опинився з ризиками, які при такому збігу обставин унеможливлють захист порушеного права інакше як через звернення до суду з визнанням права власності на приміщення, яке було Обєктом фактично укладеного між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав від 09 липня 2013 р. Враховуючи все викладене вище, суд вважає, що між сторонами 09 липня 2013 р. фактично було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за яким позивач отримує у власність майнові права на ще не існуюче майно, яке повинно було стати нерухомим майном при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин. А тому суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення з визнанням за позивачем права власності на нежитлове (цокольне) приміщення площею 100 (сто) м.кв., розташоване в м. Івано-Франківську по вул. Південний Бульвар, 20 корпус 2. Судові витрати по справі вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.124 Конституції України, ст.ст. 12, 171, 331, 656 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вказаного правового висновку Верховного Суду України,

Outcome: partial