Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на житловий будинок (А), загальною площею 52,4 м.кв., сарай (Б) площею 44,0 м.кв., погріб (В) площею 10,5 м.кв., гараж (Г) площею 76,6 м.кв., сарай (Д) площею 18,8 м.кв., огорожу (№1) та ворота (№2), які знаходяться на вул. Косівка, 21 в с. Криве, Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її матері [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами колишній колгоспний двір. Членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Мати [PERSON] померла 10.12.2001 року. При цьому, 01.10.2001 року [PERSON] заповіла їй житловий будинок з господарськими будівлями на вул. Косівка, 21 у с. Криве, Козівського району Тернопільської області. Вказує, що на момент смерті матері вона з нею проживала і після смерті фактично вступила в управління спадковим майном. Зазначає, що звернулась із заявою до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та господарські будівлі, але їй було відмовлено у звязку із невідповідністю правовстановлюючих документів вимогам законодавства. Звертає увагу також на те, що інші члени колгоспного двору не заперечують проти визнання за нею права власності на цілий житловий будинок. На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі вказаного, суд приходить до висновку про необхідність продовження розгляду справи за правилами ЦПК України в редакції закону №2147-VIII від 03.10.2017 року. Позивач та її представник у судове засідання не зявився, однак представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у їхній відсутності без застосування технічних засобів. Представник Кривенської сільської ради Козівського району Тернопільської області подав відзив на позов, згідно якого не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить справу слухати у його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Косівка, 21 у с. Криве, Козівського району, Тернопільської області належить колгоспному двору, який складається з пяти членів, головою якого є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 23.05.1991 року (а.с.12). Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 10.05.2017 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Згідно з довідкою Козівського РБТІ від 15.08.2017 року №67 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с. Криве, на вул. Косівка, 21 у Козівському районі Тернопільської області належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після одруження, 21.08.1997 року, змінила прізвище на «Бодак» (а.с.21), а в подальшому, 18.08.2010 року, прізвище «Бодак» змінила на «Курка» (а.с.20)) та [PERSON]. При цьому, кожній із зазначених осіб належить 1/5 (а.с.29). Згідно із копією свідоцтва про смерть, виданого повторно, серії І-ИД №222985 від 11.05.2017 року [PERSON] померла 10.12.2001 року (а.с.4). 01.10.2001 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Криве на вул. Косівка, 21 [PERSON] (а.с.7). Крім того, встановлено, що на момент смерті [PERSON] з нею проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). При цьому, згідно довідки виконавчого комітету Кривенської сільської ради Козівського району Тернопільської області, [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті матері [PERSON] (а.с.5). Згідно заяви [PERSON], останній відмовляється від права на свою частку у майні колишнього колгоспного двору на користь своєї дружини [PERSON]. При цьому, вказує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.14). Аналогічні заяви надійшли і від [PERSON] та від [PERSON], які відмовились від своїх часток на користь матері [PERSON] (а.с.17-18). При цьому, також не заперечили проти задоволення заявлених позовних вимог останньої. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Постановою державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори від 06.09.2017 року №472/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що [PERSON] померла, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду належним чином завірені заяви, у яких не заперечили проти задоволення позову та відмовились від своїх часток у майні колгоспного двору на користь позивача, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на вул. Косівка, 21 у с. Криве, Козівського району Тернопільської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved