Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, який складається з літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., літ. «Б» - сарай, № 1,2 огорожа, І- вимощення, який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Нікітіна,37, розташований на земельній ділянці площею 0,04 га після смерті [PERSON], яка померла 28.05.2008 року. У судовому засіданні представник позивачки надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином. У звязку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] була матірю позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 1600. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, який складається з літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., літ. «Б» - сарай, № 1,2 огорожа, І- вимощення, який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Нікітіна,37, розташований на земельній ділянці площею 0,04 га. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою від 14.09.2016 року, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок у звязку з відсутністю документів оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують право власності спадкодавця. 1 (14).08.1918 року, [PERSON] [PERSON] (дід позивачки), придбав у [PERSON] нерухоме майно, яке знаходиться у м.Одеса, на розі вулиць Романовська та Золотаревська (Нікітіна), №№37,42. А саме: дворове місце, разом з розташованими на ньому будівлями. 09.09.1918 року, після придбання вищевказаного майна, дідом (вже проживаючим за адресою: [INFO] (Нікітіна,37), було складено Домашній заповіт, згідно якого, нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Золотаревська,37, на випадок своєї смерті він заповів своїй дружині [PERSON], та своїм дітям [PERSON], та [PERSON] (батько позивачки). Згідно даних, дід позивачки помер 26.07.1949 року, у віці 70 років. Про що свідчить Копія Свідоцтва про смерть серія ЯР №658936, запис про смерть №1872. 10.07.1941 року, батько позивачки ([PERSON]) одружився з [PERSON], про що свідчить Посвідка про шлюб №966 від 10.07.1941. Після смерті діда позивача, залишилася спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку. Спадщину після його смерті прийняли: бабуся позивачки [PERSON], дядько позивачки [PERSON], батько позивачки [PERSON], але вони належним чином не оформили свої спадкові права на той час. В червні 1970 року померла бабуся позивачки [PERSON]. Після чого знову ж таки спадщину прийняли але не оформили батько, та дядько позивачки. 07.07.1972 року, помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №4495. [PERSON] помер в 1987 році. Спадкоємцем після смерті [PERSON], та власником будинку розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Нікітіна,37, залишилась мати позивачки [PERSON], яка померла 28.05.2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-ЖД №150358 від 29.05.2008 року. Остання, за життя не встигла привести документи до ладу, та провести державну реєстрацію права власності. В пп. 4.14, 4.15 п.4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» зазначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Такими доказами при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування є записи у погосподарських книгах підтверджують право власності на житловий будинок та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленням органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до постанови КМ України від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна . Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „ Про судову практику у справах про спадкування , п. 2 , справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення , які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкодавців. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved