Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] \~ про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08.07.1974 року вона з відповідачем по справі зареєстрували шлюб у Малокрушлинецькій сільській раді бюро ЗАГС Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 8. Неповнолітніх дітей на утриманні у сторін немає. Позивач вказує, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами постійно виникають непорозуміння та конфлікти. Також зазначає, що відповідач неодноразово вчиняв щодо неї фізичне насильство, у зв`язку з чим позивач зверталась за допомогою до органів поліції. Сторони з 2016 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини між ними припинені та будь які інші відносини між сторонами відсутні, тому просила шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище та стягнути. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву в якій\~ просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач подав до суду заяву за змістом якої, заявлені вимоги визнав, просив розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.\~\~\~\~\~\~ Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.1974 р., сторони зареєстрували шлюб у Малокрушлинецькій сільській раді бюро ЗАГС Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 8 (а.с.3). У сторін на утриманні неповнолітніх дітей немає, щодо поділу спільного майна у сторін спору нема. Шлюб між сторонами носить формальний характер.\~ Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. В силу вимог ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище [PERSON] . На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved