Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду та остаточно уточнивши позовні вимоги мотивує тим, що в 23.10.2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування квартири, розташованої за адресою : м.Суми , вул. Прокофєва, буд. 32 «А» кв. 50. З моменту укладання договору вона набула права власності на квартиру, у січні 2016 року вона вирішила продати квартиру , однак в процесі оформлення документів , вона дізналася про те, що на квартиру , як і інше її майно накладено обтяження у вигляді арешту. Вказаний арешт був накладений постановою державного виконавця Зарічного відділу ДВС серії АА № 595792 від 21.11.2005 року, яка була зареєстрована в єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна Першою Сумською нотаріальною конторою 30.12.2005 року за № 2765932. На звернення до Головного Зарічного відділу ДВС м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області із заявою про звільнення майна боржника з-під арешту, було надано лист № 10/933 від 01.04.2016 року , в якому зазначено про те, що виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на виконанні не перебувають та не зареєстровані, у звязку з цим зняти арешт з мана за постановою державного виконавця не можливо. Просить зняти арешт з квартири за адресою : [ADDRESS] , що належить [PERSON], накладений відповідно до постанови державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби серії № 595792 від 21.11.2005 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Представник позивача в судове засідання не зявилась, в письмовій заяві просить справу слухати в її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статей ст. 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391 ЦК України, глави 4 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що в провадженні Зарічного ВДВС Сумського міського управління юстиції перебував на виконанні виконавчий лист № 2-983/2004 від 11.01.05 року , виданого Зарічним районним судом м.Суми про стягнення з [PERSON] на користь Амвросіївської митниці боргу за проведення експертного дослідження в розмірі 130, 00 грн. (а.с.9) та в забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на майно [PERSON] [ADDRESS] , по вул. Прокофєва, м.Суми (а.с.9). З витягу з державного реєстру речових правна нерухоме майно вбачається, що на підставі постанови серія АА № 595792 виданої 21.11.2005 року , виданої Державною виконавчою службою накладено обтяження на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Вказана квартира на підставі договору дарування квартири від 23.10.2001 року належить [PERSON] (а.с.5). Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 02.09.2016 р. обєкт обтяження : кв. 50, буд. 32 , вул. Прокофєва, м.Суми, власник [PERSON], підстава обтяження постанова АА № 595792 , 21.11.2005 року, Державна виконавча служба. Як вбачається з квитанції від 20.04.2016 року заборгованість за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] боргу за здійснення експертного дослідження в сумі 130 грн.00 коп. відсутня (а.с.11). Накладений арешт на квартиру та заборона на її відчуження не дозволяє позивачу у повному обсязі на власний розсуд користуватися належною часткою домоволодіння та порушує її права як власника, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст..16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 154, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved