Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 01.11.2017 року, шлюб зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №2281. Від шлюбу дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Сторони намагалися зберегти сім'ю, але прийшли до переконання, що їм краще розлучитися. Позивач твердо вирішила шлюб розірвати. Тому позивач просить шлюб розірвати, а також стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 01.11.2017 року зареєстрували шлюб в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2281, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Згідно із ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім'ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Щодо вимог про стягнення судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В матеріалах справи наявні квитанції за наступні види правничої допомоги: складання позовної заяви - 800,00 грн. (а.с.6) та ведення справи - 1000,00 грн. (а.с.21). Оскільки представником позивача подано заяву про розгляд справи без її участі (а.с.25), розгляд справи проведено без участі сторін, адвокат по суті не здійснював представництво інтересів позивача в судовому засіданні, вимога про стягнення 1000,00 грн. за вказану послугу є безпідставною. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення 800,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Водночас, з урахуванням предмету позову, суд вважає, що наслідки пов'язані із розірванням шлюбу сторони мають нести у рівних частинах, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. та 400,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved