Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просить визнати житловий будинок №8 з господарськими будівлями і спорудами по вул.\~Яблунева у м.Переяслав-Хмельницький Київської області об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на 2/3 частки житлового будинку №8 з господарськими будівлями і спорудами по вул.\~Яблунева в м.Переяслав-Хмельницький Київської області. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та показала, що з 1991 року проживає у зазначеному будинку з сином та донькою, а до 2002 року також разом із відповідачем. Весь час до 2003 року вважала, що їй належить половина цього будинку, але з 2003 року розраховувала на 2/3 частини будинку, про що відповідач дізнався у 2012 році. Діти не вчились у ВУЗах, донька стала повнолітньою у 2004 році, син 2006 році. Вони не претендують на будинок. З питань утримання дітей з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем до нього не зверталась. Після того, як відповідач поїхав з будинку, позивач взяла на себе витрати з утримання будинку, у тому числі щодо сплати обовязкових платежів. Відповідач її не уповноважував на здійснення цих дій. Проведення комунікацій у будинок щодо електро- та газопостачання здійснював відповідач, позивач здійснила проведення у будинок центрального водопостачання. Відповідач та його представник заперечили проти позову частково. Відповідач повідомив, що спірний будинок будував «власними руками». Позивач у той час йому допомагала. Визнає будинок спільним майном подружжя, але у рівних частках. Із позивачем та дітьми спілкувався 10-15 разів на рік, відвідував будинок. Щодо оплати вартості комунальних послуг та обовязкових платежів позивач не зверталась до нього. З того моменту, як сторони припинили спільне проживання, на території домогосподарства лише звели вольєр та маленьку огорожу. Приблизно 4 місяці до подання позову позивач перестала допускати відповідача до будинку. Відповідач на користь сина відмовився від частки спадкового майна, залишеного його батьком, у тому числі на частину будинку батька. Ніяких домовленостей щодо порядку розподілу спільного майна подружжя між сторонами не було. Свідок [PERSON] (син сторін) повідомив, що відповідач з 2002 року не проживає у спірному будинку. При розірванні шлюбу із позивачем з будинку забрав ліжко та велосипед, інші речі залишив. При спільному проживанні відповідач часто бив сина. [PERSON] успадкував після смерті діда більшу половину його будинку у звязку із відмовою від своїх часток спадщини відповідачем (син померлого), бабцею (дружина померлого) та тіткою (донька померлого). Будь-яких перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком свідок не чинив. Усі ремонтні роботи у будинку узгоджувались із відповідачем. Свідок [PERSON] (донька сторін) повідомила, що відповідач з 2002 року не проживає у спірному будинку. Коли проживав спільно з позивачем, погрожував їй фізичною розправою, бив посуд та стільці, скло у дверях. Відповідач її не утримував, але подарував спальню. Аліменти з відповідача не стягувались, так як його батьки про це просили та допомагали матеріально онукам. Ремонт у спірному будинку робила позивач. Відповідач обіцяв доньці подарувати свою частку у спірному будинку. З батьком (відповідачем) не спілкується через непорозуміння. З 2002 року на подвірї побудували огорожу зліва від фасаду. Свідок [PERSON] (сусідка позивача) повідомила, що бачила як відповідач бив позивача під час їх спільного проживання. Відповідач не платив за комунальні послуги. В останні роки позивач збудувала огорожу за хатою від собаки. Свідок [PERSON] (подруга позивача) повідомила, що відповідач зловживав спиртними напоями та бився. Донька сторін ([PERSON]Г.) після заміжжя має своє тимчасове житло. Відповідач ніде офіційно не працював, одного разу допомагав позивачу лагодити дах у спірному будинку. Свідок [PERSON] (подруга позивача) повідомила, що відповідач бив позивача, що й стало причиною розірвання шлюбу. У спірному будинку живуть позивач, донька та син сторін. Свідок [PERSON] (сусід відповідача по спірному будинку) повідомив, що бачив відповідача 1-2 рази на тиждень. У спірному будинку не був давно, але бачив як відповідач особисто лагодив фронтон на даху у спірному будинку після буревію. За останній час на території спірного домоволодіння збудували лише вольєр, альтанку та сіткову огорожу пересунули. Зявився на будинку кондиціонер. Свідок [PERSON] складав акт депутата від 28.10.2015. Відповідач до нього звернувся із відповідним проханням як до депутата, так як позивач його не пускала до спірного будинку. Для цього також залучили дільничного працівника міліції й ще одного депутата міськради. Відповідач надав йому документи на підтвердження його права власності на спірний будинок. Позивач категорично відмовила комісії у допуску відповідача у будинок. Телефоном син сторін [PERSON] погрожував у звязку з цим відповідачеві. Свідок [PERSON] (мати відповідача) повідомила, що має гарні відносини з сином. Він часто їздить у рейси, так як працює далекобійником. За останній час онук - [PERSON] зробив сіткову огорожу від курей, на що частково використав належну їй сітку. Відповідач допомагав лагодити у спірному будинку фронтон та дах сараю, які знесло буревієм. Будинок, де зараз вона живе, у тому числі через її та синову відмови від спадщини, належить її онукам [PERSON] та [PERSON] приблизно 1/3 на 2/3. Відповідач дітям матеріально допомагав. Останні три роки онучка - [PERSON] проживає окремо з чоловіком у квартирі, а не у спірному будинку. Альтанку у спірному домоволодінні зробив онук - [PERSON], а також він зробив вольєр та сітку від птахів. Бачила, як позивач та її діти перешкоджали відповідачеві потрапити у спірний будинок. Свідок [PERSON] вказав, що мешкає поруч із спірним домоволодінням, часто ходить через їх двір. За останні роки на території зробили альтанку, вольєр, сітку, а також ремонт у кімнатах, де живуть позивач та її син. У двох кімнатах нічого не робили. Був свідком перешкоджання позивачем відповідачу потрапити у спірний будинок. Був присутній 02.09.2015 при складенні акту від 28.10.2015. Син сторін [PERSON] замінив котел у будинку три роки назад. Донька сторін - [PERSON] не проживає зараз у будинку, а мешкає у квартирі у районі Борисівка. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-БК №451482, сторони з 28.09.1985 перебували у шлюбі. Під час шлюбу сторони побудували житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Яблунева, 8 в м.\~Переяслав-Хмельницький Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданим 10.11.1995 на імя [PERSON] 11.09.2003 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК №305019 від 29.10.2003. В даному шлюбі мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишились проживати із позивачем та на той момент були неповнолітніми. Відповідно до копії паспорта [PERSON] він з 28.11.1998 зареєстрований в [INFO]. Майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу, оцінено у розмірі 201005 грн. на підставі довідки ТОВ «Едванс-Інформ» від 05.10.2015 №\~845. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови що розмір аліментів недостатній для забезпечення їхнього фізичного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, що діяла на момент набуття права власності на спірний будинок), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Суд не може визнати обставинами, які впливають на питання поділу спільної сумісної власності, обставини заподіяння моральних страждань, у тому числі через зловживання відповідачем алкогольними напоями, нанесення ушкоджень відповідачем членам сім`ї під час їх спільного проживання, оскільки ці правовідносини стосуються можливого вчинення адміністративних правопорушень чи злочинів. Доказів щодо приховування, знищення чи пошкодження відповідачем спільного майна судові не надано. Крім того, суд враховує те, що зазначені обставини мали місце понад 12 років тому. Оцінюючи посилання позивача як на підставу позову те, що відповідач не утримував спільне майно подружжя, суд доходить висновку, що ця обставина не є такою, що впливає на відносини поділу спільного майна подружжя. У разі виникнення спору між сторонами щодо питання утримання спільного майна позивач мала право та можливість вирішити це питання в порядку, визначеному ЦК України та ЖК України. Крім того, судом встановлено, що відповідач здійснював заходи щодо утримання спірного будинку, зокрема при відновленні зруйнованих фронтону та даху сараю. Будь-яких доказів того, що позивач висувала вимоги до відповідача щодо його участі у сплаті комунальних послуг та інших обовязкових платежів, суду не надано. Оплата позивачем комунальних послуг судом оцінюється як виконання договірних зобовязань щодо оплати вартості послуг, які споживала позивач. Крім того, донька та син сторін, які проживали тривалий час у спірному будинку у 2004 та 2006 роках стали повнолітніми. Даних про те, що вони продовжили навчатись суду не надано. Частина 3 ст. 151 ЖК України передбачає, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Таким чином, суд не вбачає підстав для врахування у питанні поділу спільного майна, набутого подружжям під час шлюбу, обставин оплати позивачем або членами її сім`ї вартості комунальних послуг, якими вони користувались, та інших обовязкових платежів. Дослідивши обставини здійснених поліпшень у спірному будинку, суд вважає, що проведення центрального водопостачання у будинок не збільшило вартість спільного майна на стільки, щоб впливати на зміну часток сторін у цій власності. Здійснення особами, які фактично проживали у спірному будинку ремонтних робіт з огляду на тривалий час їх користування спірним будинком, в силу положень ч.3 ст.151 ЖК України, суд також не може врахувати при поділі спірного майна. Крім того, зважаючи на пояснення свідків, ремонтні роботи проведені не у всьому будинку, а лише у частині, якою здебільшого користувались позивач та її діти, що мешкали у цьому будинку. При цьому, суд визнає недопустимим доказом копію товарного чеку від 05.04.2012 на суму 855 грн., оскільки вказана у ньому дата його видачі є раніша за дату державної реєстрації субєктом підприємницької діяльності [PERSON], відтиск печатки якого міститься на цьому чеку, що підтверджується листом Переяслав-Хмельницької ОДПІ від 16.11.2015 №\~1922/10/10-17-17-00. Суд також враховує те, що спір з приводу поділу спільного майна у сторін виник через 12 років після розірвання шлюбу та супроводжувався перешкоджанням позивачем відповідачеві користуватись будинком, який є його власністю, що підтверджується актом депутата Переяслав-Хмельницької міської ради від 28.10.2015 №\~119/10. Доказів щодо того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, суду не надано. При цьому суд бере до уваги те, що питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей позивачем не порушувалось; з пояснень сторін, а також свідків вбачається, що відповідач та його батьки допомагали, у тому числі матеріально, позивачеві та дітям; відповідач відмовився від належної йому частки у спадщині після смерті батька, до складу якої входило й нерухоме майно, на користь свого сина, який мешкав у спірному будинку. Придбання позивачем або членами її сім`ї майна, що не є невідємною частиною домоволодіння, суд не відносить до предмету поділу спільного майна й не може враховувати при вирішенні цього питання. Відповідно до положень ст. 1 Протоколу №\~1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд не вбачає, що за обставин, досліджених під час судового розгляду, є підстави вважати, що відступлення від рівності часток при поділі будинку, що перебуває у спільній власності сторін, наявні інтереси інші ніж позивача. На підстави вищевикладеного,

Outcome: partial