Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2018 року сторони уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., допоміжною площею 29,4 кв.м. В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказана квартира. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивачприйняла його та сплатила [PERSON] , [PERSON] визначені договором гроші, почала користуватись нерухомим майном, тобто фактично вступила у володіння та користування ним. Позивач також домовилась з відповідачами, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачами, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідачі постійно відмовлялись від зустрічі, мотивуючи нестачею часу. Таким чином позивач вважає, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Позивач у судове засідання не з`явилась, від представника позивача адвоката Златі Н.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення сповіщались, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4\~ст.44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судові засідання належним чином повідомлених відповідачів, задля недопущення порушення\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності відповідачів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідачів є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачам на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 25 грудня 2018 року сторони домовились про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказана квартира. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивачприйняла його та сплатила відповідачам визначені договором гроші, почала користуватись нерухомим майном тобто фактично вступила у володіння та користування цим майном. Позивач також домовилась з відповідачами, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачами, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідачі постійно відмовлялись від зустрічі, мотивуючи нестачею часу. Таким чином позивач вважає, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачі передали позивачу нерухоме майно, а позивач прийняла його та сплатила належну суму. Статтею 328\~ЦК України,\~встановлено,\~що право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином [PERSON] правомірно володіє спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.4 ст.\~10\~ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved