Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина до його повноліття в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.09.2016 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.09.2006 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. З червня 2014 року дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає. Домовленості між сторонами про порядок утримання дитини не досягнуто. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), починаючи від дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Між сторонами 02 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 100 (свідоцтво про шлюб Серії 1-КЕ № 018839). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія 1-СР № 052828 від 31 липня 2007 року) батьком дитини записаний відповідач по справі. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2015 року, справа № 759/11345/15-ц, шлюб між сторонам розірвано. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо від дитини, в добровільному порядку матеріальну допомогу дитині не надає. Домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач відповідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є одним із засновників та є керівником ТОВ «ЕКО ПАК», код ЄДРПОУ 40288964. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину. Будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану та стану здоров'я дитини, які б визначили необхідність здійснення витрат на утримання дитини у розмірі ? частин від усіх видів заробітку відповідача, позивачем не надано, що позбавляє суд можливості врахувати зазначені обставини під час постановлення рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Приписами ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При таких обставинах, враховуючи викладене, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим визначити аліменти в розмірі ? частки від заробітку відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial