Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 05.05.2007, в якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.03.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання синів в розмірі по 2000 грн. щомісяця на кожну дитину, до їх повноліття починаючи з 14.02.2017. Однак, з лютого 2017 відповідач аліменти сплачує частково, внаслідок чого заборгованість станом на 01.06.2019 за період з 14.02.2018 по 30.04.2019 становить 93155, 48 грн. Матеріальне становище позивача значно погіршилося і вона не в змозі самостійно утримувати дітей, а відповідач фізично здоровий та працездатний, працює не офіційно, має нерегулярний мінливий дохід, інших утриманців не має. Однак, добровільно допомагати дітям відповідач відмовляється, як і сплачувати визначену судом суму аліментів та погасити заборгованість. Позивач зазначає, що загальна сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з 14.02.2017 по 30.04.2019 складає 27975, 00 грн., яку позивач просить стягнути дану суму з відповідача. Відповідач подав до суду відзив, згідно якого позов визнає частково та просить зменшити розмір пені до 5000, 00 грн. Зокрема зазначає, що в рахунок погашення боргу за виконавчим листом про стягнення на користь [PERSON] аліментів звернуто стягнення на належну йому Ѕ частку квартири, що по [ADDRESS] . Іншого рухомого чи нерухомого майна у нього немає. Крім цього, постановою від 25.09.2018 на нього накладено штраф в сумі 13331, 10 грн., який ним не сплачено, а також стягнуто судовий збір в сумі 6665, 54 грн. Також у нього на утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене змоги сплатити пеню в сумі 27975, 00 грн. він змоги не має та просить суд даний розмір неустойки зменшити до 5000, 00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є сторони по справі (а.с. 7, 8). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.03.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 грн. щомісяця на кожну дитину, до їх повноліття (а.с. 5-6). Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 345/581/17 від 15.03.2017 про стягнення із [PERSON] по 2000, 00 грн. аліментів на кожну дитину сума заборгованості станом на 01.04.2018 складає 46655, 48 грн. (а.с. 9). Окрім цього, як вбачається із долученого розрахунку із сплати аліментів заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів станом на 01.06.2019 становить 39155, 48 грн. (а.с. 10). До матеріалів справи також долучено розрахунки суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а загальна сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей за період з 14.02.2017 по 30.04.2019 складає 27975, 00 грн. (а.с. 11). Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно із ч.1 ст.196 СК України із змінами від 17.05.2017, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017, що набрав чинності 08.07.2016, було внесено зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів. У п.22 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на це слід зазначити, що відповідачем, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не надано доказів на підтвердження неможливості своєчасної сплати аліментів у стягнутому судом розмірі на утримання неповнолітніх дітей та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від нього причин. При цьому, у поданому відзиві відповідач не заперечує факт неналежної сплати ним аліментів та не оспорює суму заборгованості по них. Також розрахунок пені [PERSON] не спростував. Відповідач не надав пояснення з приводу неможливості оплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Тому, суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з вини відповідача, який, маючи працездатний вік не вживав заходів щодо утримання своїх дітей у визначеному судовим рішенням розмірі. При цьому наявність несплачених штрафів, іншої дитини на утриманні тощо, не звільняє його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Аналіз ч. 1 ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд вважає, що позивачкою у позові вірно обрано спосіб розрахунок пені, а саме, що пеня нараховуються на заборгованість по сплаті аліментів за кожен місяць окремо і множиться на кількість днів того місяця, у якому виникла така заборгованість. Така ж позиція щодо розрахунку пені міститься і в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-94цс15, що відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має бути врахована іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Наведений позивачем розрахунок відповідає вказаним вимогам. На підставі викладеного, ст.ст. 184, 196 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved