Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, вказавши, що на вона є власником автомобіля ТОУОТА VЕNZА, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER]. 15.01.2015 року зазначений автомобіль перебував на автостоянці за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Броварська. Близько 23 год. 50 хв. де сусідній автомобіль Таврія, державний номерний знак [NUMBER] загорівся. Причиною пожежі є коротке замикання електричних проводів у відсіку двигуна автомобіля «Таврія». Внаслідок вказаної пожежі був пошкоджений належний позивачу автомобіль. Автомобіль ЗАЗ 110206, належить Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації. 30.5.2005 року вказаний автомобіль був виданий Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації у користування інваліду [PERSON], який помер 31.08.2011 р. Рішення про передачу автомобіля членам сім»ї померлого не приймалось. У реєстраційних документах на автомобіль підрозділом MBС робиться позначка про видачу автомобіля головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, а також про заборону відчуження автомобіля та передачі права користування ним без дозволу головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Відповідно до висновку від 21.01.2015 року, складеного Бориспільським MB ГУМВС України в Київській області та акта про пожежу від 16.01.2015 року, вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] експлуатуючи транспортний засіб залишили його на території автостоянки по вул. Броварській, 2 в м. Бориспіль. Коли ж [PERSON] намагався завести вищезазначений автомобіль то помітив, що з-під капоту автомобіля почало вириватись полумя, після чого він покинув автомобіль. Вказане дає підстави стверджувати, що у звязку з бездіяльністю Департамента соціального захисту автомобіль ЗАЗ 110206, 2005 року перебував у протиправному користуванні відповідачів [PERSON] JI. та [PERSON], експлуатувався ними та мав незадовільний технічний стан. Позивач повернувшись з відпустки та побачивши машину відчула стрес та моральні переживання і страждання. Просить стягнути з Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 110313,91 грн. солідарно, моральну шкоду в сумі 10000 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні адвокат позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації [PERSON], а в подальшому [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та пояснив, що автомобіль на праві власності належить Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, а [PERSON] мала право лише на керування ним. [PERSON] взагалі немає ніякого відношення до даного автомобіля, немає ні права на керування ні права власності. Просив в позові позивачу відмовити. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви про видачу автомобіля від 20.04.2005 року, [PERSON] було видано на пільгових умовах автомобіль Таврія, 2005 року випуску, без права продажу чи передачі іншій особі, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу [PERSON] МВЧ №265513. Рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної держаної адміністрації №6-2 від 18.05.2005 року, відповідно до заяви [PERSON], право керування автомобілем було передано його дружині [PERSON] 31.08.2011року [PERSON] помер. 16.01.2015 року, за адресою м. Бориспіль, вул. Броварська, 2 на автостоянці близько 23.50 год сталася пожежа. Автомобіль ЗАЗ 110206 «Таврія», 2005 року випуску, державний номер СА 3661АВ загорівся. Ймовірною причиною пожежі стало коротке замикання електричних проводів в відсіку двигуна автомобіля «Таврія». Внаслідок пожежі був пошкоджений автомобіль позивачки ТОУОТА VЕNZА, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER]. Відповідно до висновку Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській обл. від 21.01.2015 року встановлено, що згідно пояснень [PERSON], під час того як він намагався завести автомобіль, то помітив, що з-під капоту автомобіля почало вириватись полум»я. В ході перевірки було встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди та просила стягнути з відповідачів шкоду в солідарному порядку. Проте, суд вважає, що вимоги позивачки в даному випадку підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до облікової картки приватного транспортного засобу від 10.06.2015 року ЗАЗ 110206 Таврія, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] належить [PERSON]. Згідно заяви [PERSON] та рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної держаної адміністрації №6-2 від 18.05.2005 року, право керування автомобілем було передано [PERSON]. На даний час рішення не скасоване. Відповідно до абз. 1 п. 16 Порядку після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сімї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда. На підставі абз. 8 п. 16 Порядку в іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Листом від 19.08.2014 р. №1067-06 та від 22.10.2014 року №421/11-14 Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації було повідомлено [PERSON] про необхідність повернення автомобіля в зв»язку зі смертю інваліда [PERSON] Автомобіль відповідач [PERSON] Департаменту не повернула. 06.11.2014 року [PERSON] звернулась до Христинівського районного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної адміністрації про зобов»язання вчинити дії спрямовані на переоформлення автомобіля. Ухвалою суду від 21.01.2015 року даний позов був залишений без розгляду за заявою [PERSON] Таким чином, автомобіль на час пошкодження автомобіля позивачки в зв»язку з пожежею перебував в володінні та користуванні у відповідача [PERSON] Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що відповідальність саме за заподіяну позивачу матеріальну шкоду повинна нести відповідач [PERSON] у якої в користуванні на час скоєння пожежі і перебував автомобіль Таврія. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач просить стягнути з відповідача суму збитків 110313,91 грн. Так згідно висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 23.01.2015 року №338 вартість матеріальних збитків автомобіля ТОУОТА VЕNZА, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER] складає 101797,83 грн., але враховуючи зміну курсу долара США відповідно до гривні, фактично роботи по відновленню автомобіля було виконано на суму 110313,91 грн, про що свідчить акт надання послуг №3 від 12.03.2015 року підписаний ФОП [PERSON] Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 110313,91 грн. підлягають до задоволення. Вимоги позивача про відшкодування шкоди до [PERSON] про відшкодування шкоди також не підлягають до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не мав ніяких правових підстав на користування чи володіння транспортним засобом, а саме автомобілем Таврія. Щодо посилання позивача на те, що ним було написано пояснення працівникам Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області про те, що він намагався завести автомобіль та помітив з-під капоту полум»я, ніяким чином не доводить його правомірність керування чи розпорядження даним автомобілем. Щодо вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає. що дані вимоги позивача не підлягають до задоволення. Відповідно до судової практики та розяснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 «підставою для цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995) Суд вважає, що відповідачем [PERSON] шкода заподіяна не навмисно, а по незалежних від неї обставин. Крім того позивачем не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не доведено факту наявності позивачу відповідачем моральної шкоди та не надано жодного доказу. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Так згідно довідки до акта довідки МСЕК №148567 [PERSON] 10 ААБ [PERSON] має другу групу інвалідності. На підставі викладеного,

Outcome: partial