Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, відділ Держземагенства у Вижницькому районі Чернівецької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом . В позові вказував, [INFO] року помер її чоловік [PERSON], про що Банилівською сільською радою Вижницького району в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 35 і видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із надвірними будівлями та господарськими спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] і на який Вижницькою державною нотаріальною конторою йому було видано свідоцтво про право на спадщину та зареєстровано за нею право власності, а також земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га (вартістю 15617 грн. 50 коп.) і ведення особистого селянського господарства - 0,25 га (вартістю 6862 грн. 10 коп.) всього загальною площею 0,50 га, вартістю 22479 грн. 60 коп., як присадибна ділянка до житлового будинку у [ADDRESS], що підтверджується рішенням Банилівської сільської ради №20 від 18.03.1994 року та довідкою Банилівської сільської ради № 863 від 18.08.2015 року . Зазначала, що за життя її чоловік склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 11.01.2010р. та зареєстрований у реєстрі за № 9, який не був змінений чи скасований на момент його смерті, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, заповів їй . Як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняла спадщину, фактично вступила в управління спадковим майном, звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 1/2011 року . Інших спадкоємців за законом чи заповітом та осіб, які б мали право на обов'язкову частку немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1/2011 Вижницької державної нотаріальної контори та довідкою Банилівської сільської ради № 863 від 18.08.2015 року. Оскільки померлий [PERSON] на вищевказані земельні ділянки за життя встиг оформити тільки рішення сільської ради, а технічну документацію, Державний акт і Свідоцтво про право власності виготовлені ним не були, тому змушена звернутися до суду із даним позовом. Просила встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме рішення виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №20 від 18.03.1994 року про приватизацію землі в кількості 0,50 га [PERSON], що помер [INFO] року. Крім цього, оформити відповідно до діючого законодавства, належну їй земельну ділянку в порядку спадкування не може також через те, що у рішенні виконкому Банилівської сільської ради №20 від 18.03.1994 року про приватизацію земельної ділянки та у свідоцтві про смерть є розбіжності у написанні прізвища чоловіка. Так, у свідоцтві про смерть прізвище чоловіка зазначено, як «[PERSON]», а у рішенні сільської ради записано, як «[PERSON]», що очевидно є звичайною опискою при написанні прізвища. Довідкою Банилівської сільської ради №787 від 03.08.2015 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] є однією особою і був чоловіком [PERSON]. Таким чином, наведені докази безперечно свідчать про те, що її чоловіку [PERSON] належить рішення виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №20 від 18.03.1994 року про приватизацію землі в кількості 0,50 га. Просила встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме рішення виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №20 від 18.03.1994 року про приватизацію землі в кількості 0,50 га [PERSON], що помер [INFO] року. Просила визнати за [PERSON], [INFO], як спадкоємця прав [PERSON], що помер [INFO] р., право на завершення виготовлення технічної документації на земельні ділянки загальною площею 0,50 га на своє ім'я та отримання на своє ім'я Свідоцтв про право власності на земельні ділянки відповідно до рішення виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №20 від 18.03.1994 року про приватизацію землі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав , просив його задовольнити в повному обсязі. Представник Банилівської сільської ради в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав. Представник відділу Держкомзему у Вижницькому районі в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивача, [PERSON], про що Банилівською сільською радою Вижницького району в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 35 і видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із надвірними будівлями та господарськими спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] і на який Вижницькою державною нотаріальною конторою йому було видано свідоцтво про право на спадщину та зареєстровано за нею право власності, а також земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га (вартістю 15617 грн. 50 коп.) і ведення особистого селянського господарства - 0,25 га (вартістю 6862 грн. 10 коп.) всього загальною площею 0,50 га, вартістю 22479 грн. 60 коп., як присадибна ділянка до житлового будинку у [ADDRESS], що підтверджується рішенням Банилівської сільської ради №20 від 18.03.1994 року та довідкою Банилівської сільської ради № 863 від 18.08.2015 року . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 11.01.2010 р. та зареєстрований у реєстрі за № 9, який не був змінений чи скасований на момент його смерті, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, заповів позивачу . Даний заповіт не змінювався та не скасовувався. Як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняла спадщину, фактично вступила в управління спадковим майном, звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 1/2011 року . Інших спадкоємців за законом чи заповітом та осіб, які б мали право на обов'язкову частку немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1/2011 Вижницької державної нотаріальної контори та довідкою Банилівської сільської ради № 863 від 18.08.2015 року. Крім того судом встановлено, що оформити відповідно до діючого законодавства, належну позивачу земельну ділянку в порядку спадкування вона не може також через те, що у рішенні виконкому Банилівської сільської ради №20 від 18.03.1994 року про приватизацію земельної ділянки та у свідоцтві про смерть є розбіжності у написанні прізвища чоловіка. Так, у свідоцтві про смерть прізвище чоловіка зазначено, як «[PERSON]», а у рішенні сільської ради записано, як «[PERSON]», що очевидно є звичайною опискою при написанні прізвища. Довідкою Банилівської сільської ради №787 від 03.08.2015 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] є однією особою і був чоловіком [PERSON]. Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки за законом не може в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із абзацом 2 п 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Отже, оскільки у даному випадку, спадкодавець розпочав процедуру приватизації, про що свідчать відповідне рішення виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №20 від 18.03.1994 року про приватизацію землі в кількості 0,50 га, однак, її не закінчив у зв'язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації зазначених вище земельних ділянок та одержання правовстановлюючих документів на право власності на них. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін зобов'язаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення даного факту є підставою відмови у задоволенні позову. За частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У пункті 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право спадкоємця може бути захищено шляхом визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення його права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов належить задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved