Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача не виплачену при звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 48173,77 грн. Ухвалою судді від 25.07.2018 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позову зазначено, що 25.10.2010 року [PERSON] відповідно до наказу № 166-к прийнято на роботу в Державний проектно-вишукувальний науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект» у відділ релейного захисту і автоматики на посаду інженера-конструктора 1 категорії. 18.07.2016 позивача призначено на посаду начальника відділу релейного захисту і автоматики відповідно до наказу від 18.07.2016 № 80-К. 17.07.2018 позивач звільнилася з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно із наказом від 10.07.2018 № 108-К. На день звільнення їй була нарахована сума, яка складалась із заробітної плати, але відповідачем не виплачена. На підтвердження заборгованості позивачем надана довідка ДПВНДІ «Укренергомережпроект» № 48 від 25.07.2018, відповідно до якої заборгованість перед позивачем складає 48173,77 грн. за період вересень 2017- липень 2018. Представник відповідача через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовна заява [PERSON] не містить в собі жодних підтверджуючих документів, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, не надано письмових доказів, на підтвердження позову, на підставі чого просить залишити позов без розгляду. Зазначає, що підприємством відповідно до наказу від 16.01.2017 № 4 встановлено режим роботи з неповним робочим тижнем, оплата праці здійснювалась пропорційно відпрацьованого часу. Відповідачем не надано доказів відсутності заборгованості перед позивачем. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25.10.2010 року [PERSON] відповідно до наказу № 166-к прийнято на роботу в Державний проектно-вишукувальний науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект» у відділ релейного захисту і автоматики на посаду інженера-конструктора 1 категорії. 18.07.2016 позивача призначено на посаду начальника відділу релейного захисту і автоматики відповідно до наказу від 18.07.2016 № 80-К. 17.07.2018 позивач звільнилася з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно із наказом від 10.07.2018 № 108-К. На день звільнення Державним проектно-вишукувальним науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект» нарахована позивачу заробітна плата. Згідно довідки ДПВНДІ «Укренергомережпроект» № 48 від 25.07.2018, відповідно до якої заборгованість перед позивачем складає 48173,77 грн. за період вересень 2017- липень 2018. Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що зазначена заборгованість до теперішнього часу відповідачем не сплачена. Доказів на спростування зазначеної інформації відповідачем до суду не надано. Будь-яких доказів поважності причин невиплати розрахунку позивачу при звільненні, відповідач не надав. Відповідно до вимог ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із ч.1ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.94. ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.ч.1,2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з цим Порядком середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд визнає, що заявлений [PERSON] позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. Згідно до п.2 ч.1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За правилами статті Закону України «Про судовий збір» позивачі при поданні позову про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», пропорційно розміру позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладено,

Outcome: approved