Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Знам'янської міської ради Кіровоградської області про скасування наказів начальника відділу освіти № 218 «Про результати службового розслідування за фактом вчинення аморального проступку заступником директора з НВР НВК «ЗШ І-ІІІ ступенів № 2 ліцей [PERSON].» від 26.09.2014 року та № 168 від 26.09.2014 року «Про припинення трудового договору», стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Вказала, що працювала на посаді заступника директора з НВР НВК ЗШ І-ІІІ ступенів № 2 ліцей. 26.09.2014 року за № 218 начальником відділу освіти ВК Знам'янської міської ради видано наказ, яким затверджено результати службового розслідування за фактом вчинення нею (позивачем) аморального проступку. Цим наказом її звільнено з посади заступника директора школи на підставі ст. 43-1 КЗпП України без зазначення, на підставі якої саме частини та пункту відповідної статті. Того ж дня начальником відділу освіти видано наказ за № 168-к «Про припинення трудового договору», яким позивача вдруге звільнено з посади заступника директора школи за п. 3 ст. 41 КЗпП України без вказівки на відповідну частину статті, та залишено на посаді вчителя світової літератури. Підставами для видачі наказу зазначені наказ № 218 та акт службового розслідування від 23.09.2014 року, в якому комісія бездоказово, не розуміючи, що таке аморальний проступок, несумісний з подальшим продовженням роботи, зробила висновок про наявність її вини у конфліктній ситуації із вчителем історії [PERSON], та рекомендувала звільнити з посади. При цьому, згідно відповіді начальника СВ Знам'янського МВ УМВС Руденко О. від 0610.2014 року вона (позивач) не є учасником чи стороною жодних кримінальних проваджень. Вважає, що накази про її звільнення підлягають скасуванню, оскільки зміст аморального проступку начальником відділу освіти трактовано хибним чином, внаслідок чого порушено вимоги ст.ст. 41, 43-1, 149 КЗпП України. Просила суд скасувати такі накази, а також зобов'язати відділ освіти виплатити їй суму посадового окладу заступника директора школи; стягнути з відділу освіти матеріальну шкоду в сумі 1014,28 грн., що були витрачені на придбання ліків внаслідок загострення хронічних захворювань на ґрунті емоційних навантажень, перебування на лікування в Знам'янській ЦРЛ з 26.09.2014 року по 14.10.2014 року; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В подальшому вимоги уточнила, зокрема просить стягнути з відділу освіти виконавчого комітету Знам»янської міської ради Кіровоградської області на її користь різницю посадового окладу заступника директора з навчально-виховної роботи навчально-виховного комплексу «Знам»янська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. №2 -ліцей» та вчителя світової літератури у розмірі 5802.10 грн., та поновити її на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи навчально-виховного комплексу «Знам»янська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. №2 -ліцей». Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того, позивач від вимоги щодо відшкодування моральної шкоди відмовилася під час виступу в судових дебатах. Представники відповідача позов не визнали, вказали на його безпідставність та просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17.01.1994 року працювала на посаді заступника директора з навчально-вихованої роботи Знам'янської середньої школи № 2, яка з 01.08.2008 року реорганізована в НВК «ЗШ №2-ліцей». 26.09.2014 року згідно запису у трудовій книжці - звільнена з посади за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням цієї роботи за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Так, наказом начальника відділу освіти виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області № 218 від 26.09.2014 року Попової Н., виданого за результатами службового розслідування за фактом вчинення аморального проступку заступником директора школи з НВР [PERSON], що розпочато за повідомленням директора школи [PERSON] від 29.08.2014 року(а.с. 44) на підставі наказу № 192 від 05.09.2014 року, визначено звільнити останню із займаної посади за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи на підставі статті 43-1 КЗпП України; директору школи [PERSON] вказано на недопустимість виникнення конфліктних ситуацій в педагогічному колективі. При цьому, одразу ж суд зауважує, що на його думку зазначене у наведеному вище наказі посилання на ст. 43-1 КЗпП України, як на правову підставу звільнення [PERSON] є опискою, оскільки зі змісту самого наказу вбачається, що останній видано за результатами службового розслідування по встановленню факту аморального проступку при виконання трудових обов'язків, тобто за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Цього ж дня, наказом начальника відділу освіти за № 168-к від 26.09.2014 року на підставі акту службового розслідування від 23.09.2014 року [PERSON] звільнено з посади заступника директора школи з НВР з 26.09.2014 року за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням цієї роботи за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Цим же наказом визначено залишити [PERSON] на посаді вчителя світової літератури цієї школи з педагогічним навантаженням 10 годин на тиждень. Не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що відповідачем не зазначено саме частину статті 41, на підставі якої її звільнено, а лише пункт, оскільки зазначена обставина не є суттєвою, не впливає на правову підставу звільнення. Крім того, суд також дає критичну оцінку доводам позивача з приводу того, що вказаними двома наказами її звільнення фактично проведено двічі, з огляду на те, що наказом № 218 лише затверджено результати службового розслідування, за висновками комісії якого рекомендовано звільнити позивача з посади, а от вже наказом № 168-к з нею вже дійсно припинено трудові відносини шляхом звільнення з посади заступника директора школи з НВР. Отже, зі змісту акту службового розслідування від 23.09.2014 року, складеного комісією у складі голови Черкас Н., членів комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (підстава: наказ начальника відділу освіти № 192 від 05.09.2014 року, а.с. 57), судом встановлено, що 29.08.2014 року стався конфлікт між заступником директора з НВР школи [PERSON] та вчителем історії цієї ж школи [PERSON] Конфлікт був спровокований [PERSON] з приводу навчального навантаження. [PERSON] заперечила факт нанесення нею тілесних ушкоджень [PERSON] В свою чергу, [PERSON] відзначила, що конфлікт стався на її робочому місці в кабінеті № 2, до якого зайшла [PERSON], розмова з якою проходила в образливій формі, мали місце погрози з її сторони, після чого [PERSON] навіть її вдарила. Того ж дня [PERSON] звернулась до лікарні за фіксуванням факту нанесення їй легких тілесних ушкоджень, а також до органів міліції. Наступного дня заяву із міліції відкликала, сторони конфлікту примирилися. За висновками службового розслідування комісією зафіксовано факт вчинення аморального проступку [PERSON] по відношенню до [PERSON], не сумісного з подальшим продовженням роботи, та рекомендовано начальнику відділу освіти звільнити [PERSON] із займаної посади заступника директора з навчально-виховної роботи школи. За даними Знам'янського МВ УМВС в області від 26.12.2014 року (а.с. 82) судом з'ясовано, що [PERSON] 29.08.2014 року дійсно зверталась до міськвідділу з заявою про те, що в приміщенні ЗОШ № 2 в ході раптово виниклої сварки між заявницею та [PERSON], остання спричинила [PERSON] тілесні ушкодження, які за висновком експерта № 183 від 29.08.2014 року відносяться до категорії лекгих. Дане повідомлення було внесено до ЄРДР за № 12014120160001279 від 29.08.2014 року за ст. 125 ч. 1 КК України, та 13.09.2014 року закрите за ст. 284 п. 2 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] вказала на те, що конфлікт із [PERSON] стався на ґрунті особистих неприязних стосунків, внаслідок чого була застосована фізична сила з обох сторін. Претензій до [PERSON] наразі вона не має. [PERSON], директор школи, також допитаний у судовому засіданні у якості свідка, відзначив наявність тиску з боку представників ГО «Знам'янське об'єднання «Майдан» щодо звільнення [PERSON] При цьому, відмітив високий рівень професіоналізму, організаторські здібності [PERSON], її тривалий стаж роботи, загалом охарактеризувавши з найкращого боку як педагога і людину. Згідно пунктів 2.1, 2.31 Посадової інструкції заступника директора школи з НВР [PERSON], до її обов'язків в т.ч. належить організація навчально-виховного процесу в школі, керівництво ним і контроль за розвитком цього процесу; остання зобов'язана додержуватись етичних норм поведінки, які відповідають суспільному статусу педагога, в школі, побуті, в громадських місцях. У відповідності до п. 4.2 Посадової інструкції, за застосування (в тому числі одноразове) методів виховання пов'язаних з фізичним чи психічним насиллям над особистістю учня, а також скоєння іншого аморального вчинку, заступник директора з навчально-виховної роботи може бути звільнений з посади у відповідності з трудовим законодавством. Звільнення за подібний вчинок не є заходом дисциплінарного стягнення. На думку суду, особи, трудовим обов'язком яких є виховання, повинні бути не тільки висококваліфікованими спеціалістами, а й людьми високої духовності та моральних переконань, бездоганної поведінки в громадських місцях, на роботі та в побуті. Особистий приклад вихователя, його авторитет та високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні впливу вихователя на молодь, становлять ту виховну силу, яку не можна замінити ні підручниками, ні бесідами на моральні теми, ні системою заохочень та покарань. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під неослабним контролем тих, кого він виховує. Так, Закон України «Про освіту» передбачає, що педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки. Саме тому порушення моральних норм поведінки вказаними особами тягне за собою не тільки моральний осуд, а й певні правові наслідки. У пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова № 9) роз'яснюється, що на підставі здійснення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, можуть бути звільнені лише ті працівники, які зай\-маються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. До кола осіб, які здійснюють виховні функції, відносяться вчителі, керівні працівники шкіл, професійно-викладацький склад вищих навчальних закладів, майстри виробничого навчання, вихователі гуртожитків та дитячих установ та інші працівники, основною трудовою функцією яких є виховання. Звільнення на підставі пункту 3 ст. 41 КЗпП України можливе у випадку, коли працівник, який виконує виховні функції, вчинив аморальний проступок. Трудове законодавство не дає поняття аморального проступку. Поняття аморального співвідноситься з антигромадським як частина та ціле. Тому аморальним проступком слід вважати винні дії чи бездіяльність, що порушують моральні норми, притаманні даному суспільству, суперечать змісту трудової функції працівника та тим самим дискредитують виховні, службові повноваження певного кола людей. Звільнення за цією підставою можливе як за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з їх виконанням, тобто при вчиненні проступку в громадських місцях або у побуті. При цьому звільнення можливе саме за винні дії, не сумісні з продовженням даної роботи. Необхідно, щоб сам факт вчинення проступку був доведений до відома громадськості. Звільнення не може бути визнане правильним, якщо його здійснено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Звільнення на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України, відповідно до частини другої зазначеної статті, може здійснюватися лише з додержанням вимог ст. 43 КЗпП України, яка передбачає, що для правомірного звільнення працівника необхідно отримати попередню згоду профспілкового органу. Винятки з цього правила наведено у ст. 43-1 КЗпП України, де, зокрема, зазначено, що звільнення працівника без згоди профспілкового органу допускається, якщо він не є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі, організації, або профспілкової організації там взагалі немає. З урахуванням вищевикладених обставин судом з'ясовано, що між позивачем та [PERSON] на ґрунті особистих неприязних відносин стався конфлікт, що переріс у сварку на підвищених тонах із застосуванням фізичної сили з обох сторін, який у подальшому був погашений шляхом примирення і порозуміння сторін конфлікту. Наведена ситуація відбулась у приміщенні школи, у кабінеті вчителя [PERSON] за відсутності свідків і тим більше учнів. Факт вчинення зазначеного вище проступку встановлено судом на підставі належних і допустимих доказів. Однак, вказані обставини на думку суду не можна вважати проступком, який сам по собі заслуговує негативного ставлення всього суспільства та є грубим порушенням його моральних принципів. Тим більше, що підставою звільнення за пунктом 3 статті 41 КЗпП може бути не будь-який аморальний проступок, а лише несумісний з продовженням роботи на займаній посаді. При цьому, суд також враховує і тривалий педагогічний стаж роботи позивача, і її позитивну характеристику від керівництва школи, і факт примирення сторін конфлікту, а також відсутність згоди на звільнення позивача профспілкового комітету навчального закладу, членом якого вона є (а.с. 23). До того ж в суді представник відповідача не довів, які конкретно виховні функції позивач не зміг продовжувати виконувати, через вчинення нею проступку, який ставився їй в вину. Відтак, суд вважає, що оскаржувані позивачем накази підлягають скасуванню з одночасним поновленням її на посаді заступника директора школи з НВР. Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача різницю посадового окладу заступника директора з навчально-виховної роботи навчально-виховного комплексу «Знам»янська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. №2 -ліцей» та вчителя світової літератури у розмірі 5001,28 грн. Позовні вимоги у частині стягнення витрат в сумі 1014,28 грн., витрачених позивачем на лікування, придбання ліків внаслідок загострення хронічних захворювань на ґрунті емоційних навантажень, перебування на лікуванні в Знамянській ЦРЛ з 26.09.2014 року по 14.10.2014 року - задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю причинно-наслідкового зв'язку між цими подіями, враховуючи хронічний характер захворювань з приводу, яких позивач проходила лікування. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., а також в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial