Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом з метою усунення їй перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання онуки [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач проживала у житловому будинку [ADDRESS] з 2013 року. Позивач бажає розпорядитися своєї власністю на свій розсуд, але позбавлена цієї можливості у зв`язку із тим, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання її онуки [PERSON] , яка 19.07.2020 виїхала з будинку забравши всі свої речі і не знявшись з обліку реєстрації. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява позивача щодо слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином. Про проведення судового засідання відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надав. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно. За відсутності підстав встановлених ч.2 ст.223 ЦПК для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.1986р., виданого державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Гришиною В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2-5540 та угоди від 28.11.1986р., посвідченої державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Гришиною В.І., зареєстрованої в реєстрі за № 2-5542 є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, який сформовано за відомостями електронної бази даних департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 28.07.2021, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Згідно актів від 20.07.2020р., від 15.01.2021р., від 01.07.2021р., складених квартальним комітетом № 31 [PERSON] не проживає в будинку з 19 липня 2020 року, її особистих речей в будинку немає. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач тривалий час (понад один рік) не проживає у будинку через що втратив право користування ним, а його реєстрація місця проживання порушує (обмежує) право користування власністю позивача [PERSON] , тому вимоги останньої є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved