Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом та вимоги мотивує тим, що з 1992 року зареєстрована в гуртожитку по [ADDRESS] . З моменту вселення та до теперішнього часу позивач фактично проживає в кімнаті [ADDRESS]. 19.08.2014 Рішенням Виконкому Сумської міської ради № 399 затверджено Акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за вказаною адресою від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. 20.06.2018 року рішенням Сумської міської ради № 3607-МР було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми даний гуртожиток. У листопаді 2018 року позивач звернулась до Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР із заявою щодо приватизації кімнати [ADDRESS] . Листом від 14.11.2018 року департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив позивача про відмову у приватизації кімнати, в якому причиною відмови було зазначено: відсутність ордеру про надання житлової площі, відсутність реєстрації в кімнаті [ADDRESS] та наявність на праві власності будинку за адресою: [ADDRESS] . На думку [PERSON] така відмова є необґрунтованою, тому позивач просить суд визнати її наймачем кімнати [ADDRESS] , а також зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м.Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації за нею даної кімнати за вказаною адресою без надання ордера про надання житла. Ухвалою суду від 17.09.2019 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за позовом, призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Виконавчого комітету Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив про заперечення проти задоволення позову, оскільки згідно даних, зазначених в паспорті гр. України, [PERSON] зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS] , без зазначення номеру кімнати. Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за позивачем зареєстровано право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , що суперечить положенням ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Також, в позивача відсутній ордер на жилу площу в гуртожитку. Представник Управління «ЦНАП у м. Суми» СМР, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що з 1992 року [PERSON] зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS] , та фактично проживає у кімнаті [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 05.12.2016 року, Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.09.2019 року та Протоколом загальних зборів мешканців гуртожитку за адресою: [ADDRESS] від 28.03.2018 року (а.с.7-16). Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.08.2014 року №399 затверджено Акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Суми гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (а.с.17). 05.10.2016 року Сумська міська рада своїм рішенням №1225-МР надала дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] їх законними мешканцями в порядку, установленому чинним законодавством (а.с.18). Рішенням Сумської міської ради від 20.06.2018 року №3607-МР зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Суми 986/1000 гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Таким чином, власником гуртожитку по [ADDRESS] є територіальна громада м. Суми. На звернення [PERSON] стосовно приватизації кімнати [ADDRESS] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 14.11.2018 року надав відмову, яка мотивована: 1) відсутністю реєстрації у кімнаті [ADDRESS] ; 2) наявністю зареєстрованого на праві власності будинку за адресою: [ADDRESS] ; 3) відсутністю копії ордеру на житлову площу в гуртожитку (а.с.20). Статтею 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року N 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», мешканці гуртожитку, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Згідно з ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд. Однією з обставин, з якою пов`язано право особи на захист відповідно до вищевказаного закону, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Даний перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на кімнату позивача не розповсюджується. Отже, кімната [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а [PERSON] є суб`єктом приватизації, яка на законних підставах зареєстрована та тривалий час проживає у гуртожитку. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Як вбачається з Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року, громадянин, який виявив бажання приватизувати займане ним жиле приміщення у гуртожитку, подає до органів приватизації, крім іншого, копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Сумське міське об`єднання громадян «Вікторія» мешканців гуртожитку по [ADDRESS] не має змоги надати [PERSON] копії ордеру на кімнату [ADDRESS] в гуртожитку, оскільки під час прийняття гуртожитку від попереднього власника не була передана картотека на його мешканців (а.с.21). Відповідно до Довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03.08.2018 року, [PERSON] значиться в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів; житловий чек не використаний (а.с.22). Посилання представника відповідача на наявність у [PERSON] на праві власності будинку за адресою: [ADDRESS] , як на підставу для відмови у приватизації жилого приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10.06.2010 року у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) передбачено можливість здійснення приватизації за наявності у особи житла: Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про порушення права [PERSON] на приватизацію кімнати у гуртожитку по [ADDRESS] , який відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Суми, оскільки позивач є такою, що вселилась у вказане житлове приміщення на законних підставах і протягом тривалого часу (з 1992 року) добросовісно використовує кімнату [ADDRESS] як єдине житло, а отже підпадає під дію ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», крім того, передбачені законом підстави для відмови в приватизації житлової площі відсутні та на спірну кімнату ніхто не претендує, тому [PERSON] має право на отримання кімнати [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , у власність в порядку приватизації без ордеру на житло. Даний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.06.2018 року по справі №200/18858/16-ц. За таких обставин, позовні вимог [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved