Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вона, [PERSON], являється власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Відповідачка, [PERSON], була зареєстрована у будинку з її дозволу, однак там не проживала та не проживає більше трьох років у зв'язку з чим позивач вважає, що остання втратила право на користування її житлом. Відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 19.12.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що згідно Свідоцтва про право власності (а.с.4), [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Згідно облікової картки об'єкта погосподарського обліку на вищевказаний житловий будинок, судом встановлено, що по-між позивача у житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON] (а.с.6). Як убачається з довідки №02-10/223 від 16.10.2018 виданої виконкомом Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, гр. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але згідно даних погосподарського обліку за даною адресою не проживала та не проживає по теперішній час (а.с.5). Позивач вказує у позові, що відповідач являється її колишньою невісткою, у зв'язку із чим була вселена до належного їй житлового будинку. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зібрані у справі докази підтверджують обставини наведені позивачем у позовній заяві щодо невикористання відповідачем сервітуту на користування чужим житлом протягом трьох років підряд, отож наявність порушених прав позивача є очевидною, які підлягають захисту судом, у спосіб що нею обраний, тому право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень статті 406 ч.1 п.5 ЦК України, у зв'язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України. На підставі ст.ст.16, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved