Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернулася в Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до відповідача про визнання незаконним, скасування наказу про оголошення догани та позбавлення 100 % премії за червень 2019 року. Свої позовні вимоги, які підтримані нею в судовому засіданні в повному обсязі, мотивувала тим, що вона з 06.07.2018р. працює на посаді начальника дільниці №2 Ремонтно-будівельного цеху АТ «Покровський ГЗК». 10.07.2019р. начальником відділу внутрішньої безпеки АТ «Покровський ГЗК» був виданий наказ № 30-601760414 «Про результати розслідування нестачі ТМЦ в коморі РБЦ, виявленої за результатами вибіркових перевірок в структурних підрозділах комбінату у квітні 2019 року», яким їй оголошено догану та наказано не виплачувати премію за червень 2019р. за не виконання п.п. 2.12., 4.5 Посадової інструкції в частині не забезпечення роботи дільниці по виконанню місячних виробничих планів по кількісних показниках, які відповідають кількості матеріальних, енергетичних ресурсів, трудових витрат, надання не достовірних показників місячного обліку виробничої діяльності підрозділу, що виразилось в наявності приписок не виконаних обсягів робіт». Позивач вважає наказ про накладення дисциплінарного стягнення протизаконним та необґрунтованим, оскільки в її діях відсутні будь-які порушення трудової дисципліни, а оспорюваний наказ прийнятий із порушенням встановленого КЗпП України порядку в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення. З огляду на наведене, позивач звернулася з даним позовом до суду. Відповідач згідно відзиву на позов та пояснень, наданих його повноважним представником у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність останніх. При цьому відповідач вказував на те, що оспорюваний наказ винесений на підставі повного з`ясування всіх обставин за наслідками проведеного службового розслідування та дисциплінарне стягнення накладене на позивача у відповідності та на підставі чинного законодавства. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] з 06.07.2018р. працює на посаді начальника дільниці №2 Ремонтно-будівельного цеху АТ «Покровський ГЗК». У відповідності до п.2.12 посадової інструкції начальника дільниці Ремонтно-будівельного цеху від 24.03.2011 року, начальник ділянки ремонтно-будівельного цеху, як керівник ділянки зобов`язаний, зокрема, забезпечити роботу дільниці по виконанню місячних виробничих планів по кількісних показниках, які відповідають кількості матеріальних, енергетичних ресурсів, трудових витрат; забезпечити схоронність та раціональне використання ввірених товарно-матеріальних цінностей та інших ресурсів комбінату. Згідно п.4.5 посадової інструкції начальника дільниці Ремонтно-будівельного цеху від 24.03.2011 року, начальник ділянки ремонтно-будівельного цеху, як керівник ділянки несе відповідальність за достовірність показників поточного, місячного, квартального і річного обліку виробничої і господарської діяльності підрозділу, необхідних для оперативного керівництва і планування виробництвом. У квітні 2019 року під час проведення вибіркових перевірок наявності ТМЦ в підрозділах комбінату по коморі РБЦ була встановлена нестача ТМЦ (продукція власного виробництва РБЦ) в сумі 80 145,52 грн. 13.05.2019 року АТ «ПГЗК» видано наказ №30-550792992, згідно якого затверджено Протокол №44 від 13.05.2019 року засідання постійно діючої центральної інвентаризаційної комісії АТ «ПГЗК», яким зафіксовано факт нестачі ТМЦ по коморі РБЦ в сумі 80 145.52 грн. у тому числі блоків ФБС-4 у кількості 54 шт. на суму 58 850,28 грн. - за даними бухгалтерського обліку обліковується 76 шт., фактично в наявності 22 шт. Факт нестачі блоків ФБС-4 у кількості 54 шт. на суму 58 850,28 грн. підтверджується Протоколом №44 від 13.05.2019 року. 10.07.2019р. начальником відділу внутрішньої безпеки АТ «Покровський ГЗК» виданий наказ № 30-601760414 «Про результати розслідування нестачі ТМЦ в коморі РБЦ, виявленої за результатами вибіркових перевірок в структурних підрозділах комбінату у квітні 2019 року», яким [PERSON] оголошено догану та наказано не виплачувати премію за червень 2019р. Не погодившись із вказаним наказом, позивач звернулася до суду. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. За змістом статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку. Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Відповідно до частини 3 статті 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Тлумачення частини 3 статті 149 КЗпП свідчить, що її положення мають поширюватися при застосуванні будь-якого виду дисциплінарного стягнення, тобто як до звільнення, так і до догани. Такий висновок викладено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 401/512/16-ц. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача в судовому засіданні та відзиві на позовну заяву, вказує на те, що відповідно до наказу №30-550792992 від 13.05.2019 року відділом внутрішньої безпеки АТ «ПГЗК» було проведено службове розслідування. В ході проведення службового розслідування, відповідно до п.2 наказу №30-584997945 від 08.06.2019 року були враховані результати, отримані під час інвентаризації станом на 17.05.2019 року, з урахуванням нових обставин, а саме: -перевірка фактів надлишків та недостач ТМЦ, вказаних в наказі, шляхом прорахунку фактичної їх наявності; -перевірка руху ТМЦ згідно первинних документів; -опитування працівників РБЦ і відбір пояснень; -проведення додаткових перевірок наявності інших ТМЦ в РБЦ підтверджуючих (або спростовуючих) надлишок (або нестачу) продукції власного виробництва цеху, розслідування було продовжено. Згідно службової записки начальника дільниці №2 РБЦ [PERSON] від 06.06.2019 року вказано, що у жовтні місяці 2018 року було виготовлено блоків ФБС-4 у кількості 56 шт. Відповідно до письмових пояснень формувальника залізобетонних виробів РБЦ [PERSON] від 31.05.2019 року та дозувальника РБЦ [PERSON] від 05.06.2019 року у жовтні місяці 2018 року виготовлялись різні вироби, в тому числі і ФБС-4, але значну кількість, а саме 54 вироби не було виготовлено, а також бетон на таку кількість (56 шт.) не виготовлявся. Згідно пояснень комірника РБЦ від 06.05.2019 року [PERSON] , блоки ФБС-4 здавалися 29.10.2018 року, але на момент перерахунку блоки ФБС-4 були звалені до купи, що спричинило за собою неправильний підрахунок під час приймання готової продукції на склад. Інших доказів на підтвердження вини позивача, відповідачем до суду не надано. На підставі викладеного, наказ № 30-601760414 «Про результати розслідування нестачі ТМЦ в коморі РБЦ, виявленої за результатами вибіркових перевірок в структурних підрозділах комбінату у квітні 2019 року», яким [PERSON] оголошено догану та наказано не виплачувати 100% премії за червень 2019р., ґрунтується не на документальних об`єктивних фактах, які підтверджені первинними бухгалтерськими документами, а на підставі пояснень працівників АТ «ПГЗК». Натомість із наявних у матеріалах справи актів переробки за травень 2019р., прибуткових ордерів за травень 2019 року, накладних-вимог за травень 2019р. підтверджується виготовлення та здачу на зберігання дільницею №2 Ремонтно-будівельного цеху АТ «Покровський ГЗК» ТМЦ до комори. При цьому, суд враховує, що відповідно до проведеного на товаристві розслідування, факт нестачі ТМЦ виявлено саме в коморі РБЦ, при цьому позивач згідно своєї посадової інструкції, відповідальності за схоронність ТМЦ у коморі не несе. Окрім цього, згідно з частиною 4 статті 149 КЗпП дисциплінарне стягнення оголошується у формі наказу (розпорядження). Наказ (розпорядження) про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за своєю юридичною природою є рішенням відповідного суб`єкта згідно з його повноваженнями, яке спрямовано на регулювання трудових відносин у середині колективу, містить норми права (або правила), що були порушені, має персоніфікований характер і розрахований на одноразове застосування. Аналіз викладеного дає підстави для висновку про те, що наказ про накладення на працівника дисциплінарного стягнення є рішенням роботодавця, якому притаманні певні ознаки: стислий виклад обставин (причин) його видання, підстави його видання, зазначення конкретних норм, на яких воно ґрунтується, дата його видання, інші реквізити, які надають цьому розпорядчому акту індивідуальних рис. Зі змісту оспорюваного наказу вбачається, що він не містить таких обов`язкових його складових, як часу вчинення проступків, підстав їх видання (посилання на докази, що свідчать про вчинення проступків), що свідчить про те, що вказаний вище наказ за своєю суттю не відповідає вимогам закону. Крім того, відповідно до ст..147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Як слідує із оспорюваного наказу, дисциплінарне стягнення на позивача було накладене начальником відділу внутрішньої безпеки, технічним директором [PERSON], який згідно статуту АТ «ПГЗК» не є особою, уповноваженою приймати на роботу, що є порушенням вимог ст..147-1 КЗпП України. Натомість надані відповідачем наказ від 17.09.2019р. про виконання обов`язків Голови правління з 13.09.2019р. директором технічним [PERSON] та наказ від 07.03.2019р. про виконання обов`язків Голови правління з 11.03.2019р. директором технічним [PERSON] не можуть бути належними доказами на підтвердження повноважень [PERSON] на накладення дисциплінарного стягнення на позивача 10.07.2019р., оскільки наказ від 17.09.2019р. винесений після накладення на позивача дисциплінарного стягнення, а із наказу від 07.03.2019р. неможливо встановити дату закінчення його дії, що у свою чергу не підтверджує наявність таких повноважень у [PERSON] 10.07.2019р. Таким чином з огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість, безпідставність та винесення із порушенням норм чинного трудового законодавства відносно позивача наказу про наклданення дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Крім того, слід зазначити, що згідно усталеної судової практики при вирішені спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок i доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках i за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів, у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Водночас, оспорюваний наказ про накладення дисциплінарного стягнення та позбавлення премії не містить будь-яких посилань на нормативно-правовий акт, яким передбаченого можливість позбавлення позивача премії, умови такого позбавлення та розмір останніх, який може бути зменшено. Зважаючи на те, що позбавлення позивача премії за червень 2019р. було пов`язано із притягненням до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а відтак стягнення премії є похідними від застосування догани, накладення якої суд вважає безпідставним та необґрунтованим та зважаючи на те, що в оспорюваному наказі не вказано нормативно правовий акт, на пдставі якого позивача позбавлено премії, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо скасування наказу і в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved