Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку, укладеного 30.12.2014року з [PERSON] належить 52/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських побутових будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.13 договору купівлі-продажу від 30.12.2014 року [PERSON] зобов`язався оформити право власності на земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування відчужуваної частки житлового будинку, підготувати необхідні документи та посвідчити в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу в строк не пізніше одинадцятого червня 2015 року. [PERSON] , отримавши право власності на земельну ділянку площею 368,0кв.м. згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серія та номер 1-14, виданого 12.01.2015року державним нотаріусом Другої Херсонської нотаріальної контори, ухиляється здійснити переоформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташована належна їй частина домоволодіння, відповідно до умов укладеного 30.12.2014року договору купівлі-продажу. Власником іншої частини домоволодіння у розмірі 48/100 частин є відповідачка - [PERSON] . В цілому домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 32,1кв.м.,загальною площею 60,2кв.м., житлового будинку літ «Б», житловою площею 38,6кв.м.,загальною площею 64,6кв.м., гаража літ. «В», навісів літ. «К», «М», «Н», «Л», сараю літ. «И», туалету літ. «З», огорожі №1,2, водопроводу №3, мостіння №1 та розташоване на земельній ділянці площею 712 га. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила провести поділ в натурі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виділити їй у власність 42/100 частини домоволодіння, а саме: повністю житловий будинок літ.А, загальною площею 61,1кв.м, житловою площею 28,2кв.м. вартістю 189 103,00грн., навіс літ. Р розміром (10,80м*3,96) вартістю 53 124,00 грн.,сарай літ.И вартістю 32 669,00 грн., мостіння №1 вартістю 7 021,00 грн., вартість будівель та споруд складає 281 917,00грн. У власність [PERSON] , виділити 58/100 домоволодіння, а саме: повністю житловий будинок літ. Б, загальною площею 61,9кв.м., житловою площею 16,4кв.м., вартістю 250 566,00 грн., гараж літ. В, вартістю 103 361,00грн., навіс літ. К, вартістю 10 986,00грн., навіс літ. М, вартістю 14 504,00 грн., навіс літ. Л, вартістю 5 122, 00 грн., туалет літ. П, вартістю 6 734,00 грн., хвіртка №6 вартістю 2 134,00 грн., огорожа №7 вартістю 2045,00 грн., вартість будівель та споруд складає 395 452, 00 грн. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Припинити право власності на земельну ділянку площею 368,0кв. м. кадастровий номер 6510192500:01:010:0012 за [PERSON] і визнати право власності на земельну ділянку площею 368,0 кв. м. кадастровий номер 6510192500:01:010:0012 за [PERSON] . Стягнути солідарно з відповідачів на її користь судові витрати, які складаються із судового збору та витрат пов`язаних з проведенням експертизи. 11 квітня 2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження Позивач в судове засідання не з`явилась, надала повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Враховуючи подані заяви та належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Разом з тим, відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу частки житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання набула 30.12.2014 року право власності на 52/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських побутових будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS] . В цілому домоволодіння складається із житлового будинку літ. «А», житловою площею 32,1кв.м.,загальною площею 60,2кв.м., житлового будинку літ «Б», житловою площею 38,6кв.м.,загальною площею 64,6кв.м.,при них є гараж літ. «В»,навіси, літ. «К», «М», «Н», «Л», сарай літ. «И», туалет літ. «З», огорожа №1,2, водопровід №3, мостіння №1(зареєстровано в реєстрі 1623). Земельна ділянка перебуває у приватній власності. Державна реєстрація права спільної часткової власності [PERSON] на 52/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських побутових споруд та будівель проведена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. 30.12.2014року на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2014року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 31940125, сформованого 30.12.2014року, номер запису про право власності 8317212. Згідно з п.13 договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 30.12.2014 року укладеного між покупцем - [PERSON] та продавцем - [PERSON] , обов`язком продавця було оформлення права власності на земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування відчужуваної частки житлового будинку, підготовка необхідних документів та посвідчення в нотаріальній конторі договору купівлі-продажу в строк не пізніше одинадцятого червня 2015 року. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори 12.01.2015року на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] належить земельна ділянка площею 368,0кв.м., кадастровий номер: 6510192500:01:010:0012, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка). В порушення визначених умовами договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній після оформлення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування 12.01.2015року ухиляється від переоформлення права власності на земельну ділянку, розміром 368,0кв.м. на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належні [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2014року. [PERSON] є власником інших 48/100 частин домоволодіння з надвірними та побутовими будівлями та спорудами до нього, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.05.2015року укладеного між нею [PERSON] , зареєстрований в реєстрі №1-550. За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2015року [PERSON] передає покупцю [PERSON] у власність земельну ділянку розміром 0,0344га, кадастровий номер:65101925--:01:001:0231, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Державна реєстрація права спільної часткової власності [PERSON] на 48/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських побутових споруд та будівель за адресою: [ADDRESS] проведена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. 15.01.2015року на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2018року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 9678204 від 15.05.2015року. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,0344га, кадастровий номер: 6510192500:01:001:0231 за адресою: [ADDRESS] проведена 15.05.2015року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравчено І.О. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2015року, індексний номер: 21334988, номер запису про право власності: 9678239. Поняття спільної часткової власності визначено у ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику(власникам), що залишаються, має буди виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення(водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. При виділі сторонам відокремлених частин домоволодіння, відповідно до їх часток у праві власності суд приймає за основу висновок судової будівельно-технічної експертизи №24/20, складений судовим експертом Ларченко Г.І. 24.07.2020року, згідно з яким з урахуванням фактичного складу домоволодіння, господарських та побутових споруд поділ об`єкта на самостійні об`єкти нерухомого майна з дотримання чинних будівельних норм можливий, оскільки кожній із сторін виділяється відокремлена частина домоволодіння із самостійним виходом(входом), яка відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Введення в експлуатацію прибудови літ. «б-3» будівництво гаражу літ. «В», навісів літ. «К,Л,М», сараю літ. «И» у 2006році кожним із попередніх власників за свій рахунок(після розрахунку часток у 2000р.) не змінює розміру часток співвласників у праві спільної власності, тому компенсація не підраховується. Розподіл домоволодіння за даним висновком не пов`язаний з роботами по реконструкції житлових будинків та відповідає порядку користування, що склався. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Позовні вимоги в частини визнання за позивачем права власності на земельну ділянку та припинення права власності на неї [PERSON] суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з Державними актами на право приватної власності на землю земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 712,0кв.м. перебувала на праві приватної власності на землю у власності [PERSON] в розмірі 368,0кв.м(Державний акт серія ІІІ-ХС № 035469), у власності [PERSON] в розмірі 344,0кв.м(Державний акт серія ІV-ХС №0171140). За договором купівлі-продажу від 15.05.2015року [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку площею 0,0344га, кадастровий номер:6510192500:01:001:0231. [PERSON] згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія номер:1-14, виданого 12.01.2015року державним нотаріусом Другої Херсонської нотаріальної контори набув право власності на земельну ділянку площею 0,0368кв.м., кадастровий номер: 6510192500:01:010:0012, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] вичерпала всі можливі засоби вирішення питання оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташована належні їй 52/100 частини домоволодіння в досудовому порядку, а [PERSON] умови п. 13 договору купівлі-продажу від 30.12.2014року не виконав і ухиляється від добровільного вирішення питання переоформлення права власності позивача на земельну ділянку, тому порушене право позивачки підлягає захисту. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За нормами ч.1 ст.120ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднані з положенням ст. 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01.01.2002року слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020року у справі №689/26/17, яку суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином оскільки позивачка є власником 52/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2014року, то згідно викладених вище правових норм набула право власності на земельну ділянку, на якій розташована належна їй частина домоволодіння. Разом із тим, суд вважає вимоги про те, що визнанню за позивачем права власності на земельну ділянку обов`язково має передувати рішення суду про припинення права власності відповідача на земельну ділянку необґрунтованими,оскільки право відповідача - [PERSON] на земельну ділянку площею 368,0кв.м. припинено відповідно до ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України внаслідок набуття позивачкою права власності на 52/100 частини домоволодіння. Саме такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26.12.2019року у справі № 364/515/19 , який суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у розмірі 6 086,00 грн., які складаються: із судового збору в сумі -2000,00 грн.; витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 4086,00грн. При цьому з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1000,00грн., з відповідача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1000,00грн, та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 4086,00грн. На підставі ст.ст.11-16, 181,183,356, 358, 364, 377 ЦК України, ст. ст. 120,125 ЗК України,

Outcome: partial