Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що влітку 2016 року придбав у [PERSON] домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] , з приватизованою присадибною земельною ділянкою площею 0,156 га. Вартість домоволодіння та земельної ділянки була обумовлена в розмірі 82 000 грн. Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, позивач віддав гроші повністю, отримав ключі від будинку, документи. Але договір купівлі - продажу не був оформлений, так як [PERSON] померла. Спадкоємцями є доньки [PERSON] та [PERSON] , яким відомо про відчуження матір`ю домоволодіння та присадибної ділянки. Будь-яких претензій на придбане позивачем нерухоме майно вони не мають. Позивач користується даним домоволодінням та земельною ділянкою. Позивач вважає, що зі своєї сторони він виконав всі покладені на нього обов`язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатив всю обумовлену суму вартості будинку та присадибної ділянки, безперешкодно користується ними, а у зв`язку зі смертю [PERSON] неможливо виконати вимоги ст.209 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. За цих обставин він звернувся з даним позовом до суду. Позивач також зазначає, що пропустив строк подачі позову, так як вважав розписку втраченою. Після того, як розписка була знайдена, зразу ж звернувся до суду. Прохає поновити пропущений строк. Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача надано до суду заяву, в якій він прохає розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, згідно ст.206 ЦПК України, а також відповідно до ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні. Ст. 220 ЦК України /правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору/, стверджує, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Але якщо сторони домолися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилитися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.04.2001 року домоволодіння в [ADDRESS] , належав [PERSON] (а.с. 21). Згідно технічного паспорту загальна площа будинку становить 92,25 м 2 , жила - 46,63 м 2 (а.с. 22-24). Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором, при цьому якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідною для їх обслуговування. Тому право власності на присадибну земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП без № від 25.12.1997 року площею 0,156 га в [ADDRESS] (а.с. 20) перейшло до [PERSON] як покупця нерухомого майна. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 17.10.2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] - відповідач по справі - є донькою померлої [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] - відповідач по справі - є донькою померлої [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки про реєстрацію шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 15). Бажаючим придбати будинок став позивач, який після передачі грошей, у повному обсязі виконав договір. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт неможливості нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 77, 78 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відтак, з урахуванням визнання позову відповідачами, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсно обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов. У відповідності до ст.ст. 256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, при цьому якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Outcome: approved