Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі являється її колишнім чоловіком, з яким вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2001року по 17.12.2010року. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.11.2010 року з [PERSON], 20.08.1978р.н., стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки Михайлини, 21.11.2003р.н., в розмірі по 350грн. щомісячно. Проте рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.03.2017року з 17.02.2017року збільшено розмір аліментів та постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 850грн. Виконавчий лист знаходиться на виконанні в Калуському МРВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Позивач зазначає, що відповідач постійно несвоєчасно сплачує аліменти, в результаті чого на сьогоднішній день утворилася заборгованість в розмірі 2240,95 грн. Рішенням суду від 16.03.2016року з відповідача на користь позивача стягнуто неустойку по заборгованим аліментам в розмірі 1794,07грн. за період з листопада 2013року по січень 2016року. На даний час загальний розмір неустойки (пені) за заборговані аліменти за період з лютого 2016року по жовтень 2017року складає 1684,39грн. Тому позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Позивач та її представник подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в повному обсязі та просять суд його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, проте подав до суду заперечення. Відповідно до поданого заперечення відповідач просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили в сукупності про наявність правових підстав для задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 17.12.2010 р. шлюб між ними розірвано (а.с. 16). Від шлюбу народилася дочка [PERSON] [INFO] (а.с.11). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.11.2010 року по справі №2-2612/2010 з [PERSON], 20.08.1978р.н., на користь позивача на утримання дочки Михайлини, 21.11.2003р.н., стягнуто аліменти в розмірі по 350грн. щомісячно (а.с.14-15). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.03.2017року по справі №345/621/17 збільшено розмір аліментів та постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 850грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2017 року. Згідно із рішенням Калуського міськрайонного суду від 16.03.2016року з відповідача на користь позивача стягнуто неустойку по заборгованим аліментам в розмірі 1794,07грн., станом на 01.02.2016року (а.с.18-20). Як вбачається із долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості по аліментах (а.с.6,7) на даний час заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] становить 2240,95 грн. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно із ч.1\~ст.196 СК України\~із змінами від 17.05.2017р., у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 р., що набрав чинності 08.07.2016 р., було внесено зміни до\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів. У п.22\~постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~звернуто увагу на те, що передбачена\~ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Положеннями\~ст.60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на це слід зазначити, що відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості своєчасної сплати аліментів у стягнутому судом розмірі на утримання неповнолітньої доньки та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від нього причин. Суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з вини відповідача, який, маючи працездатний вік, не маючи на утриманні інших осіб, не вживав заходів щодо утримання своєї доньки у визначеному судовим рішенням розмірі. Аналіз ч. 1ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це повязано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд вважає, що позивачкою у позові вірно обрано спосіб розрахунок пені, а саме, що пеня нараховуються на заборгованість по сплаті аліментів за кожен місяць окремо і множиться на кількість днів того місяця, у якому виникла така заборгованість. Така ж позиція щодо розрахунку пені міститься і в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-94цс15, що відповідно до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України має бути врахована іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Наведений позивачкою розрахунок частково відповідає вказаним вимогам. Щодо покликань відповідача про наявність розбіжностей у розрахунках заборгованості в частині стягнення аліментів за лютий-березень 2017 року, суд звертає увагу на наступне. Дані розрахунки стосуються двох різних виконавчих проваджень, а саме із примусового виконання виконавчого листа №2-2612 від 26.11.2010 року (а.с.7) та виконавчого листа №345/621/17 від 12.04.2017 року (а.с.6). Тому суми, які сплачені на виконання виконавчого листа №2-2612 від 26.11.2010 року не відображені в розрахунку заборгованості по виконавчому листу №345/621/17 від 12.04.2017 року. Крім того, позивачем і не заявлено вимог про стягнення неустойки по аліментах за лютий 2017 року, хоча в графі «лютий» в розрахунку заборгованості по виконавчому листу №345/621/17 і не вказано про сплату аліментів, зате в розрахунку по виконавчому листу №2-2612 міститься вказівка про сплату нарахованих аліментів за лютий 2017 року. Тому позивачем обґрунтовано не здійснено нарахування пені за лютий 2017 року. Натомість щодо суми 730,00 грн., яка сплачена відповідачем в березні 2017 року і відображена в розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-2612 від 26.11.2010 року та не вказана в розрахунку заборгованості по виконавчому листу №345/621/17 від 12.04.2017 року, слід зазначити наступне. Рішення Калуського міськрайонного суду про збільшення з 17.02.2017 року розміру аліментів з 350 грн. до 850 грн., які підлягають стягненню з відповідача, було ухвалено 22.03.2017 року (а.с.12), набуло законної сили 03.04.2017 року (а.с.13), звернено до примусового виконання 12.04.2017 року (а.с.8 зворот). За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача щодо сплати в березні 2017 року аліментів у розмірі 850 грн. А тому, з урахуванням вимог ст. 196 СК України, пеня за березень 2017 року не підлягає нарахуванню. Отже, пеня за прострочення сплати аліментів становитиме: -за лютий 2016 року - 101,5 грн. (350*0,01*29); -за березень 2016 року 108,5 грн. (350*0,01*31); -за грудень 2016 року - 108,5 грн. (350*0,01*31); -за січень 2017 року 108,5 грн. (350*0,01*31); -за травень 2017 року 263,5 грн. (850*0,01*31); -за червень 2017 року 255,00 грн. (850*0,01*30); -за липень 2017 року 263,5 грн. (850*0,01*31); -за вересень 2017 року 255,00 грн. (850*0,01*30). Таким чином, загальний розмір пені за ті періоди, коли прострочення сплати аліментів відбувалось з вини відповідача, становить 1464,00 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 640,00 грн. судового збору (а.с.1), 1000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.27). А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 556,26 грн. сплаченого судового збору та 869,15 грн. витрат за надання правової допомоги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 184, 196 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed