Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 20.07.2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції , актовий запис №52. Від шлюбу мають дочок [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, між ними часто виникають конфлікти та сварки на ґрунті ревнощів та побутового непорозуміння, дочки залишилися проживати. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з?явився, подав заяву про визнання позовних вимог, просить шлюб розірвати, проводити розгляд справи у його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.4 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 20.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції , актовий запис №52, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони від шлюбу мають дочок [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі викладеного та враховуючи, що сторони примирення не бажають, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved