Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить продовжити стягувати із [PERSON] аліменти на утримання спільної повнолітньої дочки [PERSON], яка навчається, в твердій грошовій формі у сумі 400 грн. щомісячно. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони є батьками двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходились і знаходяться на повному утриманні позивача. Обґрунтовуючи вимоги [PERSON] у позові вказала, що на даний час старша дочка [PERSON] є студентом ІІІ-го курсу денного відділення Житомирського базового фармацевтичного коледжу ім. Г.С. Протасевича. Крім того, позивач просить суд врахувати незначний розмір її заробітку і те, що на даний час відповідач добровільно допомогу не надає. /а.с. 1-2/ Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її особистої участі, при цьому позовні вимоги підтримала повністю та проти заочного розгляду справи не заперечувала. /а.с. 15/ Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку, за відсутності сторін, що відповідає положенням передбачених ст.ст. 158, 169, 197 і 224 ЦПК України. /а.с. 17/ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених особами вимог та на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст.ст. 1, 2 Конвенції ООН «Про права дитини» від 27.09.1991 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та духовний і фізичний розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено наступні юридичні факти. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER] сторони є батьками двох дітей: [PERSON], [INFO] (відповідний запис № 991), та [PERSON], [INFO] (відповідний запис № 2254) /а.с. 3/ Зі змісту довідки під № 272, виданої 11.12.2014 р. директором і головним бухгалтером КВНЗ «Житомирського базового фармацевтичного коледжу ім. Г.С. Протасевича» ЖОР встановлено, що [PERSON] дійсно є студенткою ІІІ-го курсу денного відділення за спеціальністю «Фармація». Термін навчання закінчується 01.07.2015 р. /а.с. 16/ Виходячи з норм ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Статтями 180, 181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Право на отримання аліментів має той з батьків, з ким дитина проживає. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 199 цього ж Кодексу, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я; матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень п. 20 згаданої Постанови обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно із ч. 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів як на неповнолітніх, так і на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням зазначених статтею 182 обставин. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, суд виходить із матеріального стану сторін, враховує те, що добровільно матеріальної допомоги [PERSON] не надає, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, і те, що вона проживає із матір'ю - позивачем по справі, яка не може одноосібно забезпечувати дитину належним матеріальним рівнем, а тому своїм рішенням стягує аліменти на утримання рідної повнолітньої дочки, яка навчається, у твердій грошовій формі у сумі 400 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] 23 років, за умов її навчання. Водночас, згідно норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Задовольняючи позов, згідно норм встановлених ст. 88 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved