Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON]; Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільному майні. Просила з урахування уточнень до позову, ухвалити рішення, котрим визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/6 ідеальну частину земельної ділянки від загальної площі 0,0948 га призначеної для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 ідеальну частину земельної ділянки від загальної площі 0,0948 га призначеної для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26 грудня 2011 року, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», 1/6 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] належить їй на праві спільної часткової власності, 1/6 частини цього будинку належить її братові - відповідачу [PERSON] та 2/3 будинку належить її доньці [PERSON] Позивач зазначила, що вказаний будинок належав її батькам - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Після смерті [PERSON] його дружина - [PERSON] набула право власності на 2/3 будинку: 54 частини на підставі Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, 1/6 частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке посвідчено Третьою Львівською державною нотаріальною конторою. Решту частину будинку успадкувала вона з відповідачем, а саме: 1/6 частина належить їй, [PERSON] та 1/6 частина будинку належить [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою. З тексту позовної заяви вбачається, що для обслуговування вказаного житлового будинку [ADDRESS] призначена земельна ділянка площею 0.0948 га, яка належала на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Це підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю від 14.04. 1997 року. Згідно з рішенням Брюховецької селищної ради № 257 від 06.04.1995 року [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 650 кв.м для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], що належав їй в 4/6 частинах на праві особистої власності. [PERSON] відповідно до рішення № 160 передано у приватну власність земельну ділянку площею 200 кв.м для обслуговування 1/6 частини вказаного будинку, [PERSON] відповідно до рішення № 145 передано у приватну власність земельну ділянку площею 200 кв.м на обслуговування 1/6 частини будинку, що належить йому на праві особистої власності. Позивач зазначила, що за життя [PERSON] подарувала належні їй 2/З частини житлового будинку [ADDRESS], [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалась із 4/6 земельної, що розташована на території Брюховецької селищної ради і призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2006 року після смерті [PERSON], як вказала позивач їй належала 1/3 земельної ділянки призначеної для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2006 року після смерті [PERSON], відповідачеві належала 1/3 земельної ділянки призначено для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] Оскільки її донька, [PERSON] є власником 2/З частин будинку [ADDRESS] то вона звернулась з позовом до Шевченківського суду м. Львова про визнання права власності на 2/3 земельної ділянки, що призначена для обслуговування цього будинку. 12 червня 2012 року Шевченківським судом м. Львова було винесено рішення яким визнано недійсним право власності на спадщину за законом від 26.01.2006 року, видане Третьою Львівською державною нотаріальною конторою [PERSON] та [PERSON] А також суд визнав право власності на 2/3 ідеальну частину земельної ділянки площею 0,0948 га, призначеної для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] Позивач вказує, оскільки вона та відповідач є власниками по 1/6 частини будинку, то їм належить відповідна частка земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку. Вона, позивач звернулась в Третю Львівську державну нотаріальну контору з проханням виділити їй частку у земельній ділянці, однак, їй у цьому було відмовлено. У позовній заяві позивач вказала, що у зв'язку із невизначеністю розміру часток вона не може реалізувати свого права власника та вільно розпорядитися своїм майном, а тому змушена звертатися до суду. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, що аналогічні до викладеного в тексті позовної заяви. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, підтвердив доводи позивачки та не заперечив проти задоволення позову. Третя особа - [PERSON] висловила думку про під ставність позовних вимог та не заперечувала доводів позивачки. Інші сторони у справі в судове засіданні повторно не з'явились, хоча були належними чином повідомлені про час і місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані у справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, права і обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 26 грудня 2011 року, 1/6 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] належить позивачу - [PERSON] на праві спільної часткової власності, 1/6 частини цього ж будинку належить відповідачу - [PERSON], 2/3 частини будинку належить третій особі - [PERSON]. Сторонами визнано та не спростовувався факт, що, вказаний будинок належав їхнім батькам - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Після смерті [PERSON] його дружина - [PERSON] набула право власності на 2/3 будинку: 54 частини на підставі Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, 1/6 частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке посвідчено Третьою Львівською державною нотаріальною конторою. Решту частину будинку успадкували позивач та відповідач, а саме: 1/6 частина належить [PERSON] та 1/6 частина будинку належить [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою. Судом встановлено, що для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] призначена земельна ділянка площею 0.0948 га, яка належала на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю від 14.04. 1997 року. Згідно з рішенням Брюховицької селищної ради № 257 від 06.04.1995 року [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 650 кв.м для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], що належав їй в 4/6 частинах на праві особистої власності. Позивачеві [PERSON] відповідно до рішення № 160 передано у приватну власність земельну ділянку площею 200 кв.м для обслуговування 1/6 частини вказаного будинку, Відповідачеві [PERSON] відповідно до рішення № 145 передано у приватну власність земельну ділянку площею 200 кв.м на обслуговування 1/6 частини будинку, що належить йому на праві особистої власності. Як визнано сторонами у справі за життя [PERSON] подарувала належні їй 2/З частини житлового будинку [ADDRESS], третій особі - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалась із 4/6 земельної, що розташована на території Брюховицької селищної ради і призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2006 року після смерті [PERSON], позивачці належала 1/3 земельної ділянки призначеної для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2006 року після смерті [PERSON], відповідачеві належала 1/3 земельної ділянки призначено для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] Судом встановлено, що третя особа - [PERSON] будучи власником 2/З частин будинку [ADDRESS] звернулась з позовом до Шевченківського суду м. Львова про визнання права власності на 2/3 земельної ділянки, що призначена для обслуговування цього будинку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2012 року визнано недійсним право власності на спадщину за законом від 26.01.2006 року, видане Третьою Львівською державною нотаріальною конторою [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності на 2/3 ідеальну частину земельної ділянки площею 0,0948 га, призначеної для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ч.2 ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі споруди розмір земельної ділянки не визначений до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Вимогами ч.1ст. 86 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільно часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності( спільно сумісна власність). Згідно із ч. 1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У цій ж статті частиною 4 передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток у праві власності жилого будинку, будівлі, споруди . Суд вважає, оскільки позивачка та відповідач є власниками по 1/6 частини будинку, то їм належить відповідна частка земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку. У зв'язку із невизначеністю розміру часток позивач не має можливості реалізувати свого права власника та вільно розпорядитися своїм майном. Оцінюючи докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved