Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить визнати незаконним та скасувати наказ від 05.12.2018р. про її звільнення з посади бухгалтера, поновити її на посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, 20000грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 5000грн. Свої вимоги мотивує наступним. 05.12.2018р. згідно наказу №409-к у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників її звільнено з роботи на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що таке скорочення є безпідставним, оскільки її ніхто не повідомляв про майбутнє звільнення та про вакантні посади за два місяці до такого звільнення. Повідомлення не вручали наручно та не надсилали поштою. При її звільненні не було враховано її переважне право на залищення на роботі з огляду на стаж понад 30 років та нагороди. Також її не ознайомлено з наказом про скорочення посади бухгалтера І категорії, яку вона обіймала. Їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що її звільнили з посади, яку вона обіймала близько 30 років, внаслідок чого вона переживає, змушена приймати ліки, погіршилося її матеріальне становище. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та навели суду обставини, викладені в позові. Представник відповідача позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що на даний час КП «Сокальжитлокомунсервіс» перебуває в скрутному фінансовому становищі та непокриті збитки підприємства станом на 01.10.2018р. становлять 2597000грн. З огляду на зазначене 03.09.2018р. винесено наказ про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників, яке повинно було відбутися в першій половині грудня 2018 року, в тому числі посада бухгалтера І категорії. 03.09.2018р. листом повідомлено уповноважених працівників колективу про скорочення та запропоновано проведення консультацій стосовно проведення процедури вивільнення. 07.09.2018р. видано наказ про створення робочої групи для визначення переважного права залишення на роботі та 26.09.2018р. проведено засідання даної групи і визначено осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. Після порівняльного аналізу встановлено, що [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має освіту вищого рівня, володіє знаннями програмного забезпечення, в неї відсутні прогули, тривалі відпустки без збереження заробітної плати та перебування ла лікарняних, відсутні зауваження щодо строків та якості роботи, вона виконує більший обсяг та складність робіт тощо. Поряд з цим, [PERSON] є пенсіонером, в неї на утриманні немає непрацездатних осіб, вона має освіту нижчого рівня, володіє меншим обсягом знань програмного забезпечення, перебувала у більш-тривалих відпустках без збереження заробітної плати, в неї відсутні зауваження щодо строків та якості роботи, однак вона виконує менший обсяг робіт з меншою складністю. 04.10.2018р. видано наказ про внесення зміну штатний розпис, з яким позивач ознайомилася, однак відмовилася від підпису, мотивуючи це рекомендаціями адвоката. Тому було складено акт про її попередження про наступне звільнення та відмову від підпису. Оскільки [PERSON] не подала заяви про переведення на запропоновані посади, її було звільнено. Позивач подала відповідь на відзив та зазначила, що попередження від 04.10.2018р. їй не було вручено. Про звільнення вона була повідомлена 29.11.2018р., про що свідчить копія попередження, в якому в графі «ознайомлено 29.11.2018р .» міститься її особистий підпис, прізвище та ініціали. Також, вона не заперечувала проти переведення її на посаду начальника дільниці з благоустрою та саночистки, що виключає ту обставину, що вона погодилася із звільненням. Вважає, що скорочення чотирьох посад, поряд з наявністю двадцяти восьми вакансій, свідчить про брак кадрів, а не про необхідність скорочення, а тому, зміни в організації виробництва і праці недоведені, звільнення незаконне. Крім того, вказала, що її вже втретє намагаються звільнити з вказаної посади. Представник відповідача подав заперечення щодо відповіді на відзив, в яких зазначив, що вказані позивачкою обставини не відповідають дійсності, оскільки посада двірника звільнилася лише 29.11.2018р., а тому на момент попередження останньої про звільнення, їй не пропонували таку посаду. Також звертає увагу, що остання в позові вказувала, що її взагалі не попереджали про майбутнє звільнення та не пропонували вакансій, однак у відповіді на відзив вона вже зазначила, що її попереджали про звільнення, пропонували посади і вона погодилася на зайняття посади начальника дільниці з благоустрою та саночистки. Дані обставини є суперечливими. [PERSON] не підписувала жодних документів, про що складений відповідний акт та оригінал попередження, яке останньою не підписано. Надане позивачкою попередження, яке містить її підпис є підробленим. Також, на підприємстві дійсно наявні вакансії, однак такі є робітничими і малооплачуваними і саме з цих підстав відбулося скорочення з метою підвищення рівня оплати праці даним посадам, на які важко підшукати працівників. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З копії диплому вбачається, що [PERSON] 1989р. здобула спеціальність «бухгалтерський облік» у Львівському житлово-комунальному технікумі. Позивач нагороджена за багаторічну працю та вагомий внесок в розвиток житлово-комунального господарства, що стверджується дипломом, та грамотами. Згідно витягу з трудової книжки. [PERSON] з 18.09.1992р. працювала на посаді бухгалтера, з 01.04.2002р. бухгалтера ІІ категорії та з 07.07.2004р. - бухгалтера І категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс». Заробітна плата позивачки за жовтень-листопад 2018р. складає 14753,62грн., що вбачається з довідки про доходи. Згідно балансів (звітів про фінансовий стан) звіту про фінансові результати, рішення від 16.03.2018р., листа від 02.10.107р., встановлено, що КП «Сокальжитлокомунсервіс» отримує фінансування (дотації, допомоги) від Сокальської міської ради Львівської облатсі, згідно рішень сесій і програм. Наказом №96-о від 03.09.2018р. зобов`язано підготовити повідомлення про заплановане вивільнення працівників, створити робочу групу з визначення осіб, які мають право на залишення на роботі. З повідомлення № 592 від 03.09.2018р. встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зменшення чисельності працівників, в тому числі посади бухгалтера І категорії, заплановано на першу половину грудня 2018р. Наказом №101-0 від 07.09.2018р. створено робочу групу для визначення переважного права залишення на роботі. Робоча група по визначенню серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, на засіданні, після проведення порівняльного аналізу, шляхом голосування вирішили рекомендувати залишити [PERSON] , як працівника, який має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та має переважне право на залишення на роботі. При цьому було враховано, що [PERSON] , незважаючи на значний стаж роботи, є пенсіонером, не має на утриманні непрацездатних осіб, має нижчий рівень освіти, володіє меншим обсягом знань щодо програмного забезпечення, виконує менший обсяг робіт, в той час, як [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має вищий рівень освіти, володіє вищими професійними знаннями, виконує більший обсяг та складність роботи та не має іншого доходу. Зазначене встановлено з протоколу від 26.09.2018р. Згідно наказу №409-к від 05.12.2018р., [PERSON] звільнена з посади бухгалтера І категорії у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом №113-о від 04.10.2018р. скорочено, крім інших посаду бухгалтера І категорії, та виключено її із штатного розпису з 06.12.2018р., зобов`язано інспектора з кадрів письмово попередити працівників про майбутнє звільнення, запропонувати їм переведення на вакантні посади та в разі відмови або браку вільних посад - підготувати документи для їх скорочення та звільнення, внести зміни в штатний розпис. [PERSON] попереджена про майбутнє звільнення 05.12.2018р. та їй запропоновано переведення на вакантні посади, наявні станом на 04.10.2018р. Остання ознайомлена з даним попередженням, однак від підпису відмовилася, що засвідчили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та про що складено відповідний акт від 04.10.2018р. З наданої позивачкою копії попередження від 29.11.2018р. вбачається, що вона не заперечила щодо переведення її на посаду начальника дільниці з благоустрою та саночистки, про що свідчить рукописний текст та особистий підпис. Разом з тим, представником відповідача надано аналогічне попередження, в якому відсутній будь-який рукописний текст та підпис позивачки. Також, відмову [PERSON] від підписання попередження від 29.11.2018р. зафіксовано актом, який підписано членами комісії [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Тому, суд не надає віри наданим поясненням позивачки з приводу цих обставин та не приймає до уваги представлену нею копію попередження, оскільки такі повністю спростовуються вказаними доказами та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що [PERSON] дійсно відмовилася від підпису вказаного попередження, з яким ознайомилася та отримала його копію 05.12.2018р. в день звільнення, на її вимогу. Інших доказів, які свідчать про згоду позивачки на переведення на наявні вакантні посади (заяви, звернення тощо), нею суду не надано, чим не доведено зазначених нею обставин та не спростовано позиції відповідача. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади. Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення. Судом встановлено, що в КП «Сокальжитлокомунсервіс» дійсно відбулося скорочення штату та чисельності, про що позивачку завчасно було повідомлено та запропоновано їй вакантні посади на підприємстві. Однак, остання не надала своєї згоди на переведення, а представлену нею копію попередження від 29.11.2018р. суд не враховує як згоду на переведення з наведених вище підстав. Також, підприємством проведено порівняльний аналіз та враховано переважне право на залишення на роботі, однак з врахуванням всіх характеристик позивачки, їй такого права не надано, оскільки [PERSON] , яку залишено на роботі, має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Таким чином, наведені позивакою обставини, як підстава скасування наказу про її звільнення, повністю спростовані в судовому засіданні. Викладені позивачкою вимоги та мотиви на їх обґрунтування свідчать про небажання останньої припиняти трудову діяльність, проте не доводять незаконності її звільнення. Суд враховує і ту обставину, що [PERSON] після звільнення отримала відповідні виплати та є пенсіонером, а тому такі зміни, як звільнення в її житті є неминучими, як і для кожної особи після досягнення пенсійного віку, що повинно сприйматися нормально. Оскільки судом не встановлено жодних підстав скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивачки, то вимоги про її поновлення, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу також не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed