Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання відповідачів такими, які втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на такі обставини. Позивачка є наймачем квартири [ADDRESS], доказом чого є розпорядження Іллічівської районної адміністрації міськвиконкому № 682 від 23 серпня 2002 року. 14 липня 1993 року у вказаній квартирі була зареєстрована відповідачка [PERSON], а 10 листопада 2006 року за адресою даної квартири був зареєстрований син відповідачки - [PERSON]. З 1995 року відповідачі за зареєстрованим місцем проживання не проживають. Наявність зареєстрованих за адресою вказаної квартири відповідачів порушує права позивача як власника, у зв'язку із чим остання змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Представник позивача надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності у порядку заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, поважних причини неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з їх повторною неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. У відповідності до розпорядження Іллічівської районної адміністрації міськвиконкому № 682 від 23 серпня 2002 року, позивачка винаймає квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,60 кв.м. За довідкою про склад сім'ї від 03 липня 2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON], починаючи з 26 січня1983 року, [PERSON] - з 07 серпня 2002 року, [PERSON] - з 22 червня 2007 року, [PERSON] - з 14 липня 1993 року, [PERSON] - з 10 листопада 2006 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі за адресою спірної квартири фактично не проживають з 1995 року. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, письмові пояснення сусідів в акті від 14 серпня 2014 року, суд враховує що позивачка щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, надані комунальні та інші послуги. Реєстрація місця проживання відповідачів створює [PERSON] перешкоди у користуванні нею, оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідачі у вказаному житлі не проживають, втім факт їх реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Додатково судом враховано, що жодна з направлених поштою на ім'я відповідачів кореспонденцій за адресою спірної квартири адресату вручена не була, інших доказів проживання відповідачів за вказаною адресою судом не отримано, відповідачі до суду з вимогою про визнання за ним права користування спірною квартирою або вселення до неї не зверталися, відповідних доказів суду не надали. Останнє не позбавляє цю сторону звернутися у подальшому із заявою про скасування та перегляд цього заочного рішення, спростуванням наведених висновків з наданням на доведення цього відповідних доказів. Такі встановлені судом обставини дозволяють суду зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідачі, зареєстровані за адресою вказаної квартири, проте в ній постійно не проживають. Згідно довідки Ф-1 спірна квартира приватизована, а відповідачі [PERSON] і [PERSON] вселилися в вказану квартиру як члени сім'ї власника квартири, тому до спірних правовідносин слід застосовувати вимоги ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Нормами СК України покладено на батьків обов'язки забезпечити дітям належні умови розвитку, в том числі житлові умови. Так у відповідності до ч.ч. 1,2,3,4 статті 150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язанні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язанні поважати дитину. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За правилом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, ця квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути зняті з реєстрації за цією адресою, беручи до уваги, що доказів наявності права користування житлом у вказаній квартирі суду не надано. Таким чином, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved