Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на її будинок за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення відповідача [PERSON] з даного будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Факт належності вказаного житлового будинку підтверджується свідоцтвом про право власності виданого 29.08.2013 року органом приватизації житлового фонду Катеринопільської селищної ради. На даний час у вказаному будинку разом з позивачем та її сином проживає колишній чоловік [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала на адресу суду заяву від 25.05.2017 року про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик № 2050100362192 від 02.06.2017 року та № 2050100384765 від 10.08.2017 року. З наведеного вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про суть спору та розгляд справи Катеринопільським районним судом. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з свідоцтва про право власності від 29 серпня 2013 року серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином на даний час позивач та її син [PERSON] є власниками вказаного домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно до рішення Катеринопільського районного суду від 28.11.2016 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Факт проживання [PERSON] у домоволодінні позивача, без відповідної реєстрації підтверджується довідкою Катеринопільської селищної ради № 456/02-25 від 16.05.2017 року. Враховуючи що позивач звернулася до суду з вимогою усунути перешкоди у вільному володінні належним їй майном, тому суд вважає, що відповідач не має законних підстав проживати у домоволодінні яке йому не належить. Згідно ч. 1 ст. 98 Житлового Кодексу України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З огляду на наведені обставини та досліджені судом матеріали справи, суд вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення в повному обсязі. Судові витрати понесені позивачем, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved