Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із дійсним позовом в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку [NUMBER] з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельної ділянки площею 0,0402 га, яка розташована у [ADDRESS]. 19.12.2005 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. 27.01.2013 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Луганського міського нотаріального округу Тіхоновій Л.В., а [PERSON] заявою від 07.04.2014 року відмовилась від спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] на користь іншого спадкоємця за заповітом - [PERSON]. Таким чином розподіл часток спадкового майна після смерті [PERSON] став - 2/3 частки спадкового майна на користь [PERSON] та 1/3 частина спадкового майна на користь [PERSON]. 24 травня 2016 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу Тіхонової Л.В., однак у зв'язку з тим, що з 17.06.2014 року було тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, у тому числі і до Спадкового реєстру, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. У зв'язку з тим, що питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у разі відкриття спадкової справи на території проведення антитерористичної операції не врегульоване жодним нормативно- правовим актом вона змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності на 2/3 частини вищезазначеного житлового будинку та на 2/3 частини вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшла письмова заява, згідно якої вона просила розгляд справи провести без її присутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач до початку судового засідання направив на адресу суду письмову заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Третя особа - Тіхонова Лариса Володимирівна також просила справу розглядати без її участі, про що зазначила у направленому на адресу суду письмовому клопотанні. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02.12.2005 р., [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) площею 0,0402 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.81). Відповідно до копій свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.1986 року, а також свідоцтва про право власності від 12.02.1986 року, які посвідчені старшим державним нотаріусом 3-ї Ворошиловградської державної нотаріальної контори Пастуховою Л., [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з належними надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.85, 86). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2013 року, яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO], про що зроблено актовий запис [NUMBER] (а.с.90). Померла [PERSON] проживала та була прописана за адресою: [ADDRESS] до [INFO]. На день смерті та протягом шести місяців після її смерті за цією адресою проживали та були прописані: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією довідки житлово-комунального управління (а.с.89). Відповідно до копії заповіту, складеного [PERSON] 19.12.2005 року та посвідченого державним нотаріусом Третьої Луганської державної нотаріальної контори Марченко І.Б., все своє майно остання заповіла [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.91). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру [NUMBER] від 24.01.2014 р., заповіт [PERSON] був посвідчений 19.12.2005 року Третьою луганською державною нотаріальною конторою (а.с.77-80). 27.01.2014 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Тіхонової Л.В. із заявами про прийняття спадщини, а 07.04.2014 року [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] на користь іншого спадкоємця за заповітом - [PERSON] (а.с.93-96). Відповідно до Інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна житловий будинок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] не знаходиться в обтяженні (а.с.117-122). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть спадкодавець [PERSON] померла у м.Луганськ, а тому спадщина після її смерті відкрилася в місті Луганську, який згідно із Розпорядженням КМ України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» входить до складу територій, що тимчасово непідконтрольні України і де проводиться антитерористична операція. З відповіді Головного територіального управління юстиції в Луганській області від 13.09.2016 року №1664/13/4/13/4, яка була надана на запит суду стосовно місцезнаходження заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що архів та незакінчені спадкові справи приватного нотаріуса Тіхонової Л.В., якою була заведена зазначена вище спадкова справа, залишились за місцем її попереднього розташування, тобто на території, непідконтрольній українській владі, передача зазначених документів до Луганського обласного державного архіву буде здійснюватись після закінчення форс-мажорних обставин. Приватний нотаріус Станично-Луганського районного нотаріального округу Тіхонова Л.В. у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначила, що у зв'язку із неможливістю виконувати обов'язки нотаріуса України на території Луганського міського нотаріального округу, діяльність приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Тіхонової Л.В. була припинена та перереєстрована приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу. Відповідно до п.2.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийняття заяви та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначене місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Законодавством України не врегульований порядок передачі спадкових справ з місця відкриття спадщини до іншого нотаріуса, у зв'язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не виявляється можливим (а.с.82-84) Позивач посилається на те, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса у зв'язку із проведенням антитерористичної операції у м.Луганську, оскільки відповідно до Наказу № 953/5 від 17.06.2014 року Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417, з 17.06.2014 року тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України на території, зокрема м. Луганська Луганської області. Як вбачається зі змісту заяв [PERSON] від 27.01.2014 року, а також [PERSON] від 07.04.2014 року, адресованих приватному нотаріусу Луганського міського нотаріального округу Тіхоновій Л.В., [PERSON] прийняла належну їй 1/3 частину спадкового майна після смерті [PERSON], а [PERSON] відмовилась від своєї частини спадкового майна у розмірі 1/3 частини на користь [PERSON] у зв'язку із чим [PERSON] отримала право на спадкування 2/3 частини зазначеного спадкового майна після смерті [PERSON] Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS] та на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0402 га, яка розташована в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки використати позивачем реалізацію її права на спадкове майно через такий механізм, як отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі виявляється неможливим з незалежних від неї причин. Тому реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд , у відповідності до ст. 16 ЦК України. Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивачем була сплачена сума судового збору у розмірі 2 600,00 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №57623 від 10.06.2016 року (а.с.2). За таких обставин, так як позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2600,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1216, 1223, 1268, 1270, 1274 ЦК України,

Outcome: approved