Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За даною адресою перебувають на реєстраційному обліку: [PERSON] та [PERSON] (її діти). У будинку вони не проживають більше 10 років, їх речі особисті відсутні, не сплачують комунальні платежі. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові, надала згод на ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідачів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. 06.04.2004 року, є власником житлового будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ХДБТІ 06.04.2004 року за № 5360427. Згідно домової книги про осіб, які перебувають на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON], проте, у зазначеному будинку не проживають більше 10 років, їх речі відсутні, про що свідчить акт складений головою квартального комітету № 21 органу самоорганізації населення Дніпровського району м. Херсона 16.01.2017 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкають у житловому приміщені більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачами відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved