Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на ті обставини, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], добровільно не надає матеріальної допомоги на його утримання. У звязку з наведеним просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн, щомісячно з моменту звернення та до повноліття дитини. Позивач та її представник в судове засідання надали заяви, в якій просили розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просила позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не сповістив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.10.2007 року, та відповідно до Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу, згідно свідоцтва про народження, серії №І-КГ №201861 виданого 07.07.2015 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дніпровського РУЮ у м. Херсоні, мають малолітнього сина [PERSON],[INFO], де батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2017 року встановлено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матірю - [PERSON]. Так, відповідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вивчивши обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі, оскільки з матеріалів справи та наданих позивачем додаткових письмових пояснень вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO] часто хворіє, що підтверджується наданими виписками із картки хворого та квитанціями про покупку ліків, тому потребує особливого догляду та лікування, крім того потребує щоденного здорового харчування, забезпечення іграшками, фруктами, одягом та інше. Враховуючи вищевказане, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, на підставі наявних у матеріалах справи документах.

Outcome: approved