Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. В первісній позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог посилалась на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредитка «Універсальна», виданої на її ім'я 28 жовтня 2012 року, визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13135 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на її ім'я, нечинною та зобов'язано банк повернути їй кошти в сумі 13135 грн. шляхом відновлення на картковому рахунку. Однак до даного часу рішення суду не виконано. З огляду на викладене, із врахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню у розмірі 8458 грн. 94 коп., проценти за користування коштами - 5065 грн. 08 коп., інфляційні втрати - 7527 грн. 71 коп. та 3 відсотки річних - 695 грн. 26 коп., а всього 21746 грн. 99 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення судового розгляду, оскільки він зайнятий в іншому судовому засіданні. Враховуючи, що відповідач у справі юридична особа, яка має можливість направити в судове засідання будь-якого іншого представника, ніж той, що зайнятий в іншому судовому засіданні, суд вважає, що представник відповідача не зявився в засідання без поважних причин. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, неявку представника відповідача в судове засідання без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, що в засідання не зявився. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню наступних підстав. Як встановлено судом, правовідносини, що складися між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово були предметом судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року в цивільній справі №554/838/16 встановлено, що 28 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання банківських послуг (т.1, а.с.10-14).\~\~ Підписом в Анкеті-заяві від 28 жовтня 2010 року [PERSON] приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг та отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку 4149437705939955. 24 грудня 2014 року з вказаної картки було здійснено списання коштів у сумі 13135,00 грн. 24 грудня 2014 року о 16:44 год. з телефонного номеру позивача 380956909449, який був зазначений нею в Анкеті-заяві, здійснено телефонний дзвінок за телефонним номером ПАТ КБ «Приватбанк» 3700. Після цього позивач активно зверталася до керівників НБУ в Полтавській області, ПРУ КБ «Приватбанк», правоохоронних органів з заявами про вчинення злочину (зняття з кредитної картки коштів), в яких вказувала про те, що не здійснювала переказ грошей та телефонувала на номер 3700 для заблокування картки та анулювання платежу, який не здійснювала. 31 грудня 2014 року слідчим СВ Октябрського РВПМУ УМВС України в Полтавській області зареєстрована заява [PERSON] про кримінальне правопорушення за тим фактом, що 24 грудня 2014 року невідома особа з корисливих спонукань з метою заволодіння чужим майном шахрайським шляхом під приводом придбання товару через сайт «ОLX» ввівши її в оману заволоділа грошовими коштами в сумі 13135,00 грн., чим завдала матеріальної шкоди. Заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за реєстраційним номером № 12014170040003586. за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст. 190 КК України. Розпочато досудове розслідування. 23 січня 2015 року позивачем здійснено поповнення її кредитної картки на суму 13135,00 грн. Вказаним судовим рішенням частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна», виданою на ім'я [PERSON] 28 жовтня 2012 року. Визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі\~\~\~13135 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім'я позивача, нечинною та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти в сумі 13135 грн. шляхом відновлення на картковому рахунку (т.1, а.с.10-14). Таким чином вказаним судовим рішенням у іншій цивільній справі встановлено вину банку у порушенні вимог договору про надання банківських послуг від 28 грудня 2010 року, зокрема в здійсненні несанкціонованої транзакції щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13135 грн. з кредитної картки позивача, та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти [PERSON] шляхом відновлення на її картковому рахунку. Разом з тим, грошові кошти не були переказані на рахунок позивача. До даного часу вказане судове рішення не виконано, у звязку з чим позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також процентів за користування коштами. Рішенням Київського районного суду м.Полтави в цивільній справі №552/3833/15-ц від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Скасовуючи зазначені судові рішення, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 20 липня 2016 року зазначив, що відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір\~\~пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, що було чинним станом на вересень 2012 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Оскільки зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено вину банку при здійсненні несанкціонованої платіжної операції, наявні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача, зокрема в частині нарахування пені. Обраховуючи розмір пені за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, згідно якого: розмір пені -0,1% від суми неналежного переказу: 13135 грн. х 0,1 % = 13,135 грн. за 1 день; період нарахування: з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року = 644 дні; розрахунок пені: 13,135 грн. х 644 дні = 8458 грн. 94 коп. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже встановлено наведеними вище судовими рішеннями, боржник ПАТ КБ «ПриватБанк», який одразу ж за повідомленням [PERSON] мав повернути кошти на її картковий рахунок, цього не зробив, відповідно прострочив виконання зобовязання, починаючи від дня неналежного переказу. Тому на вимогу кредитора [PERSON] має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 24 грудня 2014 року по 01 вересня 2016 року розмір інфляційних втрат позивача у звязку з простроченням зобовязання відповідачем становить 7527 грн. 71 коп. Три проценти річних за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року становить 695 грн. 26 коп. Вказані суми обраховані позивачем у точній відповідності до вимог закону та відповідають обставинам справи. Але суд не погоджується з доводами позивача, яка наполягає, що відсотки за користування належними їй коштами необхідно обраховувати, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України. При цьому суд зазначає, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 20 липня 2016 року встановлено, що застосуванню в даному випадку підлягає ч.2 ст.1070 ЦК України, згідно якої проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Встановлено, що договір у цій справі не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими коштами клієнта (позивача) у разі неналежного виконання банком зобов'язань за договором. Вказаною ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ встановлено, що з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу(Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1891цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права). В ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткова ставка за вкладом «до запитання» становить 1% річних. Тому розмір процентів, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача суд обраховує за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року у розмірі 257 грн. 67 коп. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня в сумі 8458 грн. 94 коп., компенсація інфляційних втрат в сумі 7527 грн. 71 коп., три відсотки річних у розмірі 695 грн. 26 коп., 1% за користування коштами в сумі 257 грн. 67 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених відносно нього вимог. Загальна сума судових витрат понесених позивачем 1429 грн. 88 коп. Позов задоволено на 77,9%, відповідно, позивачу підлягає до відшкодування 77,9 % понесених нею витрат 1113 грн. 89 коп. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 18053 грн. 47 коп.

Outcome: partial