Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною заявою. Зазначила, що за час шлюбу сторін у них народилася дитина, яка на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У звязку з наведеним просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позову у звязку з недоведеністю викладених у позові обставин (а.с. 19). У судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала (а.с. 28). Відповідач у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи під час його відсутності, позов визнав частково, зазначив, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн, оскільки на даний час ніде не працює. (а.с. 30). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 15 серпня 2017 року був розірваний шлюб сторін (а.с. 5). 17 вересня 2017 року у сторін народилася спільна дитина [PERSON] (а.с. 6). Як убачається з трудової книжки відповідача, він був звільнений з останнього місця роботи 14 вересня 2017 року. Відомості про нове місце роботи відсутні (а.с. 27-28). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України установлено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України Про охорону дитинства). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на наведене, беручи бо уваги те, що відповідач на час розгляду справи не працює та не має офіційного заробітку, зважаючи на необхідність забезпечити дитині рівень життя, достатній для її всебічного розвитку, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з дня подання заяви і до повноліття, буде розумним, достатнім і справедливим та відповідатиме інтересам дитини, задовольнивши відтак частково вимоги позивача. Суд звертає увагу позивача на те, що стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача, який на даний час офіційно не працює, не здатне забезпечити належну допомогу по утриманню дитини, оскільки він не має офіційного заробітку, з якого має визначатися сума стягнутих аліментів. Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу її право на звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів за наявності відповідної підстави, якою, поміж інших, може бути офіційне працевлаштування відповідача. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У даному випадку позов пред'явлено 08 травня 2018 року. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача має бути стягнено судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial