Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009 року. На даний час проживають окремо. Від спільного подружнього проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO] Зазначає, що відповідач не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому просить стягувати з нього в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, в обґрунтування яких надала пояснення аналогічні тим, що викладенні у ньому. Додатково пояснила, що на даний час вона здійснює догляд за дитиною, а тому не має змоги працевлаштуватись і отримувати додатковий дохід. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 300 грн. Пояснив, що не має на утриманні непрацездатних батьків, дружину та інших дітей, окрім спільних з позивачем. На даний час не працює, хоча не є інвалідом та не має медичних протипоказань до виконання робіт. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.2009 р. сторони зареєстрували шлюб. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільного надання відповідачем коштів на утримання дітей чи іншої допомоги в натуральній формі, між сторонами не досягнуто. Водночас, в силу положень ст. 180 СК України, [PERSON], будучи батьком неповнолітньої дитини, зобов'язаний брати участь в її утриманні до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З пояснень відповідача встановлено, що на його утриманні не перебувають непрацездатні батьки та інші діти, окрім спільних із позивачем, на даний час не працює, хоча не має інвалідності та медичних протипоказань до виконання робіт. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про спосіб стягнення аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач не працює, не отримує постійного доходу, тому суд прийшов до висновку, що з нього слід стягувати аліменти в користь позивача на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Та обставина, що відповідач не працює, не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, оскільки він не є інвалідом, не має жодних медичних протипоказань до виконання робіт, а тому не позбавлений можливості працевлаштуватись на роботу, отримувати дохід і забезпечити належний рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного, соціального розвитку. Визначаючи розмір аліментів в розмірі 400 грн. на дитину щомісячно, суд виходить з того, що даний розмір жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини на один місяць та спроможності відповідача з огляду на його молодий вік та повну працездатність працевлаштуватись і отримувати дохід, з якого сплачувати аліменти саме в цьому розмірі, а також бере до уваги, що цей розмір є максимально наближеним до 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітньої дитини та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Задовольняючи даний позов суд також враховує, що обов'язок утримувати дитину є не тільки обов'язком [PERSON], як батька дитини, а й рівною мірою і [PERSON], як матері дитини, яка не ухиляється від цього обов'язку і в повній мірі бере участь в її утриманні. В силу ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved