Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона згідно Договору дарування квартири від 24.10.2017 року є власником зазначеної квартири. На час укладення вказаного договору у квартирі була зареєстрована колишній власник квартири - [PERSON] та її син - [PERSON] . Так, [PERSON] у виконання п. 8 Договору дарування квартири знялась з реєстраційного обліку та звільнила квартиру, однак відповідач з реєстраційного обліку не знявся, позаяк з 2010 року виїхав проживати за кордон до Російської Федерації, зв`язку ні з ким не підтримує та де саме перебуває не відомо, речей його у квартирі немає, комунальні платежі, які на нього нараховуються не сплачує. Позивач у судове засідання не з`явилась, але її представник надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно Договору дарування квартири від 24.10.2017 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2017 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10, 11-12). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20.05.2020 року відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі (а.с.22). Між тим, згідно акту від 04.03.2020 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS] [ADDRESS] не проживає з 2010 року по теперішній час (а.с.16). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відсутність відповідача у зазначеній квартирі без поважних причин понад один рік установлена судом на підставі матеріалів справи. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача у зазначеній квартирі, судом не встановлено, а відтак є підстави вважати, що відповідач втратив право користування зазначеною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved