Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2012 року на її користь з відповідача [PERSON] стягнуто грошову суму у розмірі 60329,71 грн. та з [PERSON] грошову суму у розмірі 16850,00 грн., а також судові витрати на користь держави. Вона неодноразово зверталась до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа про стягнення боргу. Проте, на даний час рішення суду не виконано. Постановами державного виконавця повернуто виконавчі документи стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження». Внаслідок того, що рішення суду не виконано вона як кредитор набула право на стягнення з відповідача індекс інфляції та 3% річних. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] індекс інфляцію у розмірі 28388,96 грн. та 3% річних в розмірі 2825,83 грн., а також судовий збір в розмірі 1430,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи. Причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не надавав. Правом на відзив не скористався. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2012 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20.02.2012 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення грошових сум та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 16850,00 грн. та судові витрати на користь держави. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.11.2013 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2012 року залишено без змін. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Постановами державного виконавця Дзержинського відділу ДВС КМУЮ від 14.10.2014 року та 28.09.2016 року виконавчий документ за виконавчим листом №2-915/11/0408, 2/408/120/12 про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] боргу в розмірі 16850,00 грн. повернуто стягувачеві без виконання (а.с.8). З листа Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровської області від 06.06.2019 року №26096 вбачається, що 26.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 16850,00 грн. Виконавчий документ №2-915/11/0408, за яким боржником є [PERSON] , повернуто стягувачу [PERSON] . Виконавче провадження №47581307 було передано на зберігання в архів. У ч. 1 ст.\~526\~ЦК України визначено,\~що зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зіст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з\~приписами ч.\~2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм ст. ст. 525,526,599,611,625\~ЦК України дозволяє зробити\~висновок про\~те,\~що наявність\~судового рішення\~про стягнення\~суми боргу,\~яке боржник\~не виконав,\~не припиняє\~правовідносин сторін\~цього договору,\~не звільняє\~боржника від\~відповідальності за\~невиконання грошового\~зобов`язання,\~передбаченоїстаттею 625 цього Кодексу. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] індекс інфляції в розмірі 28388,96 грн. та 3% річних в розмірі 2825,83 грн. за період з 12.12.2012 року по 19.07.2018 року. Що стосується вимог про стягнення судового збору в розмірі 1430,00 грн. з відповідача, то суд вважає за необхідним зазначити наступне. Звертаючись до суду з позовною заявою майнового характеру, позивач сплатила судовий збір в розмірі 1% від загальної ціни позову, яка становила 142974,85 грн. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зважаючи на те, що позивачем залишено без розгляду позовні вимоги до [PERSON] та судом стягнуто з [PERSON] загальну суму в розмірі 31214,79 грн., тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved