Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до Іванівського районного суду Одеської області з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,03 умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 6,03 га, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кірова», на території Олександрівської сільської ради Ширяївського району Одеської області. За життя спадкодавцем було складено заповіт, відповідно до якого, померла все своє майно заповідала позивачу. В управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець за заповітом позивач вступив своєчасно та фактично прийняв спадщину. Постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено в отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), у зв'язку з відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай), який підтверджує право спадкодавця на спадкове майно. За життя спадкодавець не встигла отримати ні сертифікату на право на земельну частку (пай), ні державного акту на право власності на земельну ділянку. За таких обставин, з метою належного оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], померлої [INFO], яку включено в списки, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю, однак за життя не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач змушений звертатися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, проте представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управляння Держгеокадастру в Одеській області надав до суду пояснення з приводу позовної заяви. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За життя, [PERSON] склала заповіт від 22.12.1987 року, відповідно до якого все своє майно заповідала [PERSON], тобто позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 6,03 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова» та грошові вклади в АТ «Ощадбанк». З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до вимог позивача про визнання права на майно в порядку спадкування за законом мають застосовуватися положення ЦК УPCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями . Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно довідки Олександрівського старостату Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області позивач разом з померлою [PERSON] спільно проживала з 15.01.1996 року по день смерті, піклувалася про неї, після її смерті поховала її та зробила всі поминальні обіди, користувалася її майном. З постанови державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. від 18.12.2017 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, вбачається, що позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], та є таким що прийняла спадщину. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №49328976 від 03.10.2017 року видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі були відсутні. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №49328982 від 03.10.2017 року заповіт [PERSON] від 22.12.1987 року чинний та не скасований. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №49329007 від 03.10.2017 року спадкова справа на померлу [PERSON] була заведена 03.10.2017 року. Згідно постанови державного нотаріуса Любашівської районної державної нотаріальної контори від 117.11.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] на підставі того, що не було надано оригіналу правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай). В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом, але не може цього зробити, так як за життя спадкодавець не встигла отримати ні сертифікату на право на земельну частку (пай), ні державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до довідки відділу у Ширяївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, громадянка [PERSON] була включена до списку громадян - членів КСП «імені Кірова» на території Олександрівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, який є додатком до державного акту [NUMBER] на право колективної власності на землю за №4 від 02.11.1995 року. Відповідно до довідки виданої на ім'я [PERSON], який отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі державного акту [NUMBER] на право колективної власності на землю КСП «імені Кірова», розмір земельної частки паю складає 6,03 умовних кадастрових гектарів. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] дійсно внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] по КСП «імені Кірова». Згідно ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну мастку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO], належало право на земельну частку (паю) розміром 6,03 в умовних кадастрових гектарах по КСП «імені Кірова» Ширяївського району Одеської області, оскільки вона була внесена до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай), розміром 6,03 в умовних кадастрових гектарах, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved