Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про скасування наказу Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради Львівської області від 28.08.2014 року № 41 «Про звільнення з посади [PERSON]», поновлення на посаді вихователя Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради Львівської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.08.2014 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що в Дитячому дошкільному будинку № 1 Львівської міської ради вона працювала з 01.08.1985 року на посаді вихователя та наказом від 28.08.2014 року № 41 була звільнена із займаної посади. Вважає вказаний наказ незаконним, таким, що винесений відповідачем з порушенням її трудових прав. Зокрема, зазначила, що з наказом про звільнення вона була ознайомлена лише 03.09.2014 року при отриманні трудової книжки та розрахунку при звільненні, в той час, як її звільнення відбулося 28.08.2014 року у не робочий для неї день. Крім цього, у трудовій книжці вчинено запис про звільнення її із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням численності, що не відповідає тексту самого наказу про її звільнення, де зазначено, що її звільнено у зв'язку із скороченням чисельності або штату. Таке формулювання причини звільнення вважає незаконним, оскільки правова природа звільнення у зв'язку із скороченням штату або чисельності працівників є різною. Крім цього, вважає порушеною процедуру проведення відповідачем змін в організації праці шляхом проведення відповідного скорочення, оскільки про майбутнє вивільнення працівників її не було попереджено за два місяці до звільнення та не запропоновано їй іншої роботи в даній установі. З наказом від 12.06.2014 року № 49 «Про закриття групи в дитячому дошкільному будинку № 1» її ознайомлено не було, такий їй під розписку не вручався. Також вважає, що було порушене її право на участь у розгляді подання відповідача щодо доцільності її звільнення на засіданні профспілкового комітету, оскільки на засідання комісії її ніхто не викликав, про проведення такого вона не була повідомлена навіть станом на 05.09.2014 року, коли особисто зверталася у профспілковий комітет та комісію по трудових спорах. А тому просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить суд позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, додатково зазначив, що представлена відповідачем розписка про ознайомлення позивача з наказом від 12.06.2014 року № 49 не може підтверджувати обставини належного повідомлення роботодавцем про наступне вивільнення працівників, оскільки його довіритель заперечує факт приналежності їй підпису на вказаній розписці. Крім цього, до самого наказу долучений список усіх працівників закладу, з яких 25 осіб, в тому числі і позивач не підписалися. А посилання відповідача на ту обставину, що вказані працівники бажали розписатися на окремому аркуші вважає необґрунтованими, оскільки їх число не відповідає числу осіб, підпис яких відсутній у наказі про ознайомлення з ним. Крім цього, не вручено позивачу зазначеного наказу і через засоби поштового зв'язку. Також вважає, що в порушення процедури вивільнення працівників не було ознайомлено позивача із відповідними наказами відділу освіти Личаківського району Львівської міської ради про проведення змін в організації праці Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради, які відповідно до подання директора закладу профспілковому комітету були також підставою звільнення позивача. Тому вважає звільнення позивача проведено незаконно, така підлягає поновленню на роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а наказ про її звільнення - скасуванню. Представник відповідача Дубік О.А. в судовому засіданні відносно позову заперечила, суду пояснила, що у відповідності до наказу відділу освіти Личаківського району управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 29.05.2014 року № 08-09/84-ос, із внесеними до нього змінами наказом від 04.08.2014 року № 08-09/108-ос, Дитячим дошкільним будинком № 1 Львівської міської ради було винесено наказ від 12.06.2014 року № 49 із змінами внесеними в нього наказом від 08.08.2014 року № 54, яким передбачалися зміни в організації праці установи, а саме проведення скорочення чисельності штату працівників, що передбачало майбутнє вивільнення частини працівників. Про таке вивільнення вважає позивач належним чином була повідомлена, що підтверджується представленою розпискою з наявним її підписом. При цьому зазначила, що відсутність підпису позивача на самому наказі не спростовує факту її ознайомлення із наказом, оскільки частина працівників виявили бажання розписатися про ознайомлення із наказом на окремому аркуші. Крім цього зазначила, що повідомлення про майбутнє вивільнення працівників позивачу направлялося через поштове відділення з повідомленням про вручення, однак таке не вручене та повернуте відправнику за закінченням терміну зберігання. Вказала, що з врахуванням наведеного, а також того, що профспілковим комітетом була надана згода на звільнення позивача від 15.08.2014 року, позивач на засіданні зборів трудового колективу 20.08.2014 року була ознайомлена із списками вакансій у дошкільних навчальних закладах м.Львова, однак не виявила бажання на переведення на іншу роботу, у зв'язку із відсутністю у позивача переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників, така була на законних підставах звільнена наказом від 28.08.2014 року № 41. Крім цього вважає, що відповідачем на законних підставах винесено наказ про звільнення позивача 28.08.2014 року, оскільки згідно представленого відповідачем графіку, вказаний день для позивача був робочим. Також вважає, що формулювання підстав звільнення позивача слід вважати правильним таке, яке зазначене у її трудовій книжці. А тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з наступних підстав. Як вбачається із копії трудової книжки (а.с.4-6), позивач [PERSON] працювала з 05.01.1998 року на посаді вихователя Дитячого дошкільного будинку № 1 та 28.08.2014 року звільнена із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності п.1 ст.40 КЗпП на підставі наказу від 28.08.2014 року № 41. Дійсно, як вбачається з наказу Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради Львівської області від 28.08.2014 року № 41 (а.с.3), [PERSON] звільнено з посади вихователя у зв'язку із скороченням чисельності або штату з 28.08.2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Як встановлено в судовому засіданні, із вказаним наказом позивач ознайомлена 03.09.2014 року при отриманні трудової книжки та розрахунку при звільненні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому ч.2 ст.40 Закону передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частинами 1-3 ст.49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Пленум Верховного Суду України в п.19 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. В судовому засіданні встановлено, що дійсно на підставі наказу відділу освіти Личаківського району управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 29.05.2014 року № 08-09/84-ос (а.с.33), із внесеними до нього змінами наказом від 04.08.2014 року № 08-09/108-ос (а.с.34), директором Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради було винесено наказ від 12.06.2014 року № 49 із змінами внесеними в нього наказом від 08.08.2014 року № 54, яким передбачалися зміни в організації праці установи, а саме закриття з 28.08.2014 року однієї групи компенсуючого типу для дітей з ЗПР. П.2 наказу передбачено попередження працівників закладу про скорочення штату відповідного до чинного законодавства. При цьому суд враховує наявність розбіжностей між формулюванням підстав проведення змін в організації праці Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради в наказах від 12.06.2014 року № 49, від 28.08.2014 року № 41 та записі у трудовій книжці позивача про причини звільнення, однак вважає, що правового значення для правильного вирішення трудового спору щодо підставності звільнення позивача із займаної посади даний факт не має, оскільки як при скороченні чисельності працівників, так і при скороченні штату працівників застосовується одна і та ж правова процедура визначена положеннями КЗпП України. Разом з тим, суд переконаний, що з врахуванням роз'яснень наданих Міністерством праці та соціальної політики України у своєму листі від 07.04.2011 р. № 114/06/187-11, а також характеру проведених відповідачем змін в організації праці установи, правильним слід вважати проведеним скорочення штату працівників Дитячого дошкільного закладу № 1 Львівської міської ради. В той же час суд вважає, що відповідачем була порушена процедура попередження працівників про можливе вивільнення у зв'язку із змінами в організації праці, передбачена ч.1 ст.49-2 КЗпП України виходячи з наступного. Як вбачається із долученого до наказу списку працівників закладу (а.с.36-38), підпис позивача [PERSON] про ознайомлення з наказом від 12.06.2014 року № 49 відсутній. Крім цього, повідомлення відповідача про можливе вивільнення позивача із займаної посади з 28.08.2014 року у зв'язку із закриттям групи (а.с.93), позивачу не вручене, таке направлялося їй поштою рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулося адресату за закінченням терміну зберігання (а.с.92). Оскільки інших доказів відповідачем суду не надано, і таких в ході судового розгляду не здобуто, тому суд приходить до висновку про те, що позивач не була належним чином повідомлена, за два місяці до звільнення, про можливе вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників внаслідок змін в організації праці установи. Одночасно суд, у відповідності до положень ст.58 ЦПК України, не приймає до уваги представлену відповідачем розписку на а.с.39 про ознайомлення позивача із наказом від 12.06.2014 року № 49, як належний доказ, оскільки така розписка не містить відомостей про те, що позивач з даним наказом була ознайомлена за два місяці до її звільнення. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що відібрання розписки на окремому аркуші було зумовлене відмовою позивача здійснити відмітку про ознайомлення з наказом у самому наказі, оскільки у випадку відмови працівника від ознайомлення з наказом, відповідач вправі був засвідчити такий факт шляхом складання відповідного акту за участю трьох працівників установи. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що на момент звільнення позивач була членом профспілкового комітету Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради. У відповідності до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною 2 та 3 названої статті Закону врегульовано, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Як встановлено в судовому засіданні, директор Дитячого дошкільного будинку № 1 звернувся із поданням (а.с.66-67) до профспілкового комітету установи про надання згоди на звільнення частини вихователів у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Як вбачається з протоколу № 51 (а.с.61-64), дане питання було предметом розгляду на спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації закладу 15.08.2014 року за результатами якого профспілковий комітет надав згоду на звільнення частини працівників Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради, в тому числі і позивача. Однак позивач на засіданні профспілкового комітету присутня не була, відомостей про те, що вона була повідомлена про засідання профспілкового комітету, чи надавала згоду на проведення такого засідання у її відсутності, або що така неявка позивача була повторною, відповідачем не представлено. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що згода профспілковим комітетом на звільнення позивача надана з порушенням вимог законодавства України про працю, а саме з порушенням права позивача на взяття участь в ході засідання профспілкового комітету та надання пояснень. За таких обставин суд приходить до переконання про те, що оскільки відповідачем в процесі здійснення змін в організації праці установи було порушено процедуру повідомлення позивача про можливе вивільнення із займаної посади, а згодом звільнено із займаної посади без отриманої у законний спосіб згоди профспілкового комітету, членом якого була позивач, тому, наказ від 28.08.2014 року № 41 є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач відповідно поновленню на займаній посаді - вихователя Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради Львівської області. Крім цього, у відповідності до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України поновлюючи позивача на займаній посаді слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення з 28.08.2014 року і по час винесення рішення суду, що з врахуванням отримуваних позивачем доходів (а.с.88) та кількості робочих днів за вказаний період становить суму 14513,0 гривень. У відповідності до положень п.2, 4 ч.1 ст.367 ЦПК України судове рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання. Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Одночасно задовольняючи позовні вимоги, суд не враховує покликання позивача на ті обставини, що їй в порушення ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України не було запропоновано переведення на іншу роботу оскільки, як вбачається з протоколу № 4 (а.с.70-71), і вказані обставини не заперечуються позивачем, [PERSON] була присутня 20.08.2014 року на зборах трудового колективу Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради в ході якого її під розписку (а.с.72) було ознайомлено із актом (а.с.68-69) про наявність вакансій в дошкільних навчальних закладах м.Львова. Однак своєї згоди на переведення на іншу роботу позивач не надала. Крім цього суд вважає безпідставними посилання позивача і на ту обставину, що відповідачем неправомірно винесено наказ про її звільнення 28.08.2014 року в неробочий для неї день з таких підстав. Дійсно не зважаючи на представлений відповідачем графік роботи вихователів за серпень 2014 року (а.с.58), де 28.08.2014 року значиться робочим днем позивача, факт неробочого дня для позивача 28.08.2014 року підтверджується іншим завіреним відповідачем графіком роботи за серпень 2014 року (а.с.76), а також поясненнями представника позивача про те, що в цей день позивач здійснювала догляд за двома неповнолітніми дітьми [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS]. Однак письмові пояснення [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки вказана особа не була допитана судом в якості свідка безпосередньо в судовому засіданні, а відтак в силу вимог ст.59 ЦПК України не є допустимим доказом. В той же час, суд вважає, що прийняттям наказу про звільнення позивача саме у неробочий для позивача день 28.08.2014 року її права не порушено, оскільки норми чинного законодавства України про працю, зокрема, ч.3 ст.40 КЗпП України передбачають заборону звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу виключно в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Також суд вважає за доцільне вказати, що оскільки позивачем правомірність рішень комісії по трудових спорах не оскаржується в даному цивільному процесі, так як про це жодних позовних вимог не заявлено, а рішення про відмову у розгляді заяви позивача від 05.09.2014 року приймалося уже після звільнення позивача, а відтак таке жодного значення не має при перевірці судом законності звільнення позивача та підстав для її поновлення на роботі, а тому в цій частині посилання позивача до уваги також не приймаються.

Outcome: approved