Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом вказуючи, що 15 вересня 2011 року вона була призначена на посаду згідно наказу №37 - к на 0,5 ставки завідуючої Гербінським сільським клубом та 0,5 ставки бібліотекаря Гербінської сільської бібліотеки без трудового договору на підставі заяви до відділу культури Балтської райдержадміністрації. В січні 2012 року згідно наказу відділу культури №5 к, її перевели на повну ставку на посаду завідуючої Гербінським сільським клубом. 18.09.2013 року її було незаконно звільнено по ст.40.п.2КЗпП України. 11.06.2014 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області її поновлено на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом,та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Оскільки начальник відділу культури навмисно не виконала негайно рішення суду в частині поновлення на роботі, і тільки 05.05.2015 року начальник відділу культури Балтської районної державної адміністрації видала наказ за номером 49 - к про поновлення позивача згідно рішення Котовського міськрайонного суду на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом,тому за період часу з 11.06.2014 року - по 05.05.2015 року їй не виплачена заробітня плата,тому позивач просить стягнути середній заробіток. Крім того в звязку із несвоєчасним поновленням позивача на посаді згідно рішення Котовського міськрайонного суду ,ввесь цей час позивач вимушена була нервувати, звертатися з захистом своїх прав до керівництва району, до Відділу примусового виконання рішень в м. Одеса, до Міністерства юстиції в м. Києві - в звязку з чим їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у сумі 20 000 гривень, яку також просить стягнути з відповідача. Відповідач двічі до судового засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки (а.с. 68, 73), але будучи присутньою на підготовчому судовому засіданні, на вимогу суду надала довідку про заборговану заробітню плату за вищевказаний період (а.с. 70). В судовому засіданні встановлені наступні обставини. 11.06.2014 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області позивача поновлено на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом,та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі (а.с. 9-12). Рішення в частині негайного виконання відповідачем добровільно не було виконано, і тільки 05.05.2015 року начальник відділу культури Балтської районної державної адміністрації видала наказ за номером 49 - к про поновлення позивача згідно рішення Котовського міськрайонного суду на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом (а.с. 59 ). Відповідно до наданої довідки (а.с. 70) заборгованість по зарплаті позивача за період з 11 червня 2014 року по 5 травня 2015 року становить 14768,21 грн.,а за мінусом всіх передбачених відрахувань із заробітної плати у відповідні фонди - 11879,52 грн. Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до п.32 постанови Пленуму ВС України N 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів з відповідними змінами, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Таким чином враховуючи пояснення позивача,надані суду докази,та встановлені в судовому засідані обставини, - суд вважає позов в частині стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу обґрунтованими ,та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст..237-1 КЗпП України порушення законних прав працівника,які призвели до моральних страждань, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню,виходячи із засад виваженості,розумності та справедливості. Суд вважає ,що навмисне невиконання рішення про поновлення на роботі,дійсно призвело позивача до моральних страждань,втрати нормальних життєвих звязків,що вимагало додаткових зусиль для організації нею свого життя,а відтак достатнім для отримання позивачем морального відшкодування буде визначення моральної шкоди в суммі 2000 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: approved