Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 25.09.1987 року постійно проживає в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] на праві користування житлом, що підтверджується наявними документами. У позові вказує, що має на меті приватизувати вказану кімнату. Дана кімната була надана позивачу [PERSON] на підставі розпорядження №12 від 25.09.1987 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.09.2018 року (справа № 554/4213/18) було встановлено факт постійного проживання позивача в кімнаті [ADDRESS] з 25.09.1987 року. Згідно цього рішення позивачу внесені точні дані до паспорту про її місце проживання, тобто зазначили кімнату гуртожитку. При зверненні до відділу приватизації майна їй було повідомлено, що однією з умов для завершення процедури приватизації кімнати є підтвердження правомірності проживання в гуртожитку та його користування. 27.11.2019 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем Управлінням майном комунальної власності міста 24.12.2019 року надано відзив, у якому зазначено, що право на приватизацію - це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян. Однак для його реалізації особа має подати до уповноваженого органу всі необхідні документи, які в тому числі підтверджують її право на користуванням житловим приміщенням на законних підставах. При вирішенні даної справи Управління покладається на розсуд суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду. Відповідач надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. На балансі Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» знаходився гуртожиток в [ADDRESS] Згідно рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року даний гуртожиток по [ADDRESS] було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави. Згідно рішення позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року надано дозвіл мешканцям гуртожитку на приватизацію кімнат в гуртожитку по [ADDRESS] . Рішенням Октябрскього районного суду м. Полтави від 11.09.2018 року встановлено факт проживання [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] ) з 25.09.1987 року. Як слідує з даного рішення судом було досліджено довідку № 07/66 ПрАТ «Електромотор» від 30.05.2018 року щодо надання дублікату ордеру, який був підставою для вселення [PERSON] в кімнату [ADDRESS] (гуртожиток) від 25.09.1987 року. Цією довідкою було повідомлено про неможливість видати дублікат ордеру у зв`язку з тим, що ордер видано Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор», а книги обліку таких ордерів у зв`язку з реорганізацією підприємства у правонаступника ПрАТ «Електромотор» в архівах не зберіглися. Як вбачається зі змісту позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за нею права користування жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах в судовому порядку, а тому звернулась до суду із відповідним позовом. Наданим правом на приватизацію займаної кімнати та згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО № 2» № 3296 від 20.08.2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 11,6 кв. м, загальна площа - 14,4 кв. м. Відповідно до розпорядження Полтавського електромеханічного заводу «Електромотор» № 12 від 25.09.1987 року [PERSON] , яка працює на цьому заводі табельщицею, вселена в гуртожиток по [ADDRESS] Отже, позивач з 25.09.1987 року має право на користування кімнатою [ADDRESS] . Судом встановлено, що копії технічного паспорту на кімнату [ADDRESS] (з погашеною відміткою щодо встановлених перепланувань) та Витягу з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 239 від 08.10.2019 року підтверджується погоджене Виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради перепланування приміщення в гуртожитку, яким користується позивач, а саме кімнатою (1) площею 11,6 кв.м, в загальній власності знаходиться площа 2,8 кв. м, в загальному користуванні знаходиться коридор (1) площею 2,6 кв. м, санвузол (ІІ) площею 4,1 кв.м. Всього по кімнаті [ADDRESS] з загальним користуванням площа складає 14, 4 кв. м., житлова площа складає 11,6 кв. м. Статтею 127 ЖК України визначено поняття гуртожиток, якою передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Для гуртожитків надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Позивач в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Суд, оцінюючи надані позивачем докази, на підставі аналізу наведених норм матеріального права вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачем право користування жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах. Без визнання права користування жилим приміщенням на законних підставах позивач не зможе реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved