Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2003 року. В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON], [INFO] народився син [PERSON]. Покликається на те, що з відповідачем тривалий час не проживають як подружжя, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинено. Вважає, що подальше збереження сім'ї є недоцільним, шляхів для відновлення шлюбних відносин немає. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не займається їх вихованням. В добровільному порядку вирішити питання по утриманню дітей вони не можуть. Просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який був укладений 25 січня 2003 року, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? части від заробітку (доходів) щомісячно на кожну дитину. Позивач в судове засідання не з'явилась, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав в частині стягнення аліментів частково. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин справа розглянута за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 січня 2003 року шлюб між сторонами зареєстрований 25 січня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 48 (а.с. 4). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 грудня 2003 року [PERSON] з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 липня 2008 року [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] є їх батьком (а.с. 6-7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд встановив, що відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з'явився, але подав заяву, в якій не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, враховуючи стан здоров'я відповідача, який потребує лікування, про що було надано відповідну довідку, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати аліменти з [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Outcome: approved