Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначивши, що вона є власником квартири № 19, що у будинку № 28 по вул. Преображенській у м. Кіровограді. В обґрунтування позову позивач вказала, що в її квартирі зареєстрований відповідач, проте на протязі останніх двох років в квартирі фактично не проживає. З урахуванням вказаної обставини та вважаючи, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, позивач з даним позовом звернулася до суду. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, розгляд справи здійснити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки у судове засідання не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти. Відповідно до свідоцтва про право власності від 28 липня 2013 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2013 року посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], а також згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу належить квартира № 19, що у будинку № 28 по вул. Преображенській у м. Кіровограді. Згідно з довідкою КП «ЖЕО №2 КМР» від 21.04.2015 року, № 1030, відповідач зареєстрований в квартирі позивача з 27.01.2006 року. Відповідач не проживає в квартирі позивача з 01.01.2013 року, що підтверджується актом про відсутність особи за місцем реєстраційного обліку від 23.04.2015 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позові знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованими, доведеними, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved