Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача, просить стягнути в її користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] Максима-Миколи Павловича, [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 01 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 18 жовтня 2013 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова по справі №463/1614/13 шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] Максим-Микола Павлович, [INFO]. Після припинення подружніх відносин, сторони домовились щодо участі відповідача в утриманні дитини, шляхом надання позивачу коштів для придбання продуктів харчування, одягу, та в інших необхідних витратах на дитину. Водночас, незважаючи на дану домовленість, відповідач своїх зобовязань не виконує, ухиляється від утримання своєї дитини, його виховання, не піклується про його здоровя, фізичний і духовний розвиток, хоча його стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє утримувати свою дитину, оскільки відповідач, працює не офіційно і отримує не регулярний дохід (однак досить високий), який повністю витрачає на свої потреби, в той час як заробітна плата, яку отримує позивач не дає можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, його уподобань та розвиток обдарувань. Неодноразові прохання надати матеріальну допомогу є безрезультатними, що і слугувало підставою предявлення позову про стягнення аліментів.? В обґрунтування заявленого розміру аліментів, зазначила, що син наділений здібностями та проявляє серйозний інтерес до компютерного програмування. З метою розвитку вказаного обдарування дитини, позивач уклала догорів на навчання з Компютерною академією «Шаг», розмір плати за яке становить близько 8\~000 грн. на рік, строк навчання - 5 років. Після розірвання шлюбу, відповідач тільки протягом півроку, частково виконував домовленість щодо його участі в утриманні дитини, звернення позивача щодо належного виконання ним батьківських обовязків, абсолютно ігноруються. Враховуючи наведене, вважає, що цілком обґрунтованою є позовна вимога про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1500,00 грн., щомісячно починаючи не з дня предявлення позову, а й за минулий час з 01 травня 2014 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання спільної дитини, однак у розмірі 1/4 частки його заробітної плати, починаючи з моменту предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітнього сина та не припиняв такої надавати, особисто сплачував кошти за місцем навчання в ЛНВК «Школа-гімназія 1 ступеня», а також з метою оздоровлення та відпочинку влітку 2015 року возив його за власний кошт на Чорноморське узбережжя. Крім цього, не зважаючи на те, що [PERSON] Максим-Микола Павлович проживає разом з позивачем, однак зареєстрований разом з відповідачем у його квартирі та відповідач особисто несе витрати по квартирній платі за себе і за дитину. Крім того, позивачу після розлучення було залишено автомобіль [NUMBER], який було придбано спільно під час перебування у шлюбі в кредит. Кредит був оформлений на прізвище відповідача та повністю сплачений, а транспортний засіб хоч і зареєстрований на його прізвище, однак фактично ним розпоряджається тільки позивач. Також звернув увагу суду на те, що позивач не представила суду жодних доказів того, що відповідач не сплачував аліменти на дитину у добровільному порядку, крім цього, позивачем не представлено жодних (будь-яких) доказів, в тому числі письмових, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів на утримання сина, вважає твердження позивача у позовній заяв і голослівними та такими, що не відповідають дійсності.? Оскільки відповідач не ухилявся від свого обовязку утримувати дитину, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час просить відмовити. Крім цього, оскільки відповідач має постійне місце праці, де отримує регулярний дохід, тому просить стягувати з нього аліменти не у твердій грошовій сумі, як про це просить позивач, а у частці від його доходу в розмірі 25 відсотків щомісячно. При цьому, просить врахувати, що у лютому 2016 року відповідач перерахував позивачу аліменти в сумі 1000 грн. на утримання спільної дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №058894 вбачається, що сторони є батьками [PERSON] Максима-Миколи Павловича, [INFO] (а.с.4). Як вбачається з копії довідки ЛКП «Навколо базару» №2585 від 23.11.2015р. (а.с.7) [PERSON] Максим-Микола Павлович зареєстрований разом з відповідачем за адресою [ADDRESS], однак, як визнано в судовому засіданні сторонами, фактично проживає разом з позивачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, всупереч вищевказаним вимогам позивач не представила суду доказів наявності обставин, які давали би підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, в той як відповідачем представлено суду докази отримання ним регулярного заробітку у ПП «Шериф-Еліт Груп», де останній працює на посаді охоронника, що підтверджується довідкою про доходи відповідача (а.с.26), копією трудової книжки відповідача (а.с.25). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на утримання дитини слід стягувати аліменти не у твердій грошовій сумі, а в частині від заробітку (доходу) відповідача, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. При цьому, відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітнього сина, судом враховано, що відповідач є здоровою працездатною людиною, має регулярний дохід, жодних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про необхідність стягувати аліменти у розмірі 25% відсотків від зарплати відповідача останнім не подано, зокрема, відсутні відомості про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина чи інших обставин, що мають істотне значення, а тому враховуючи потреби дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] Максима-Миколи Павловича, [INFO], слід стягувати аліменти у розмірі 30% (тридцяти відсотків) із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та визнано позивачем, відповідач 12.02.2016р. перерахував позивачу на утримання спільної дитини кошти в розмірі 1000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.27), а тому суд вважає, що здійснений відповідачем платіж підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з останнього за вказаний період. При цьому, при визначенні розміру аліментів судом не беруться до уваги посилання позивача на ту обставину, що з метою розвитку обдарування дитини до компютерного програмування, позивач уклала догорів на навчання з Компютерною академією «Шаг» (а.с.31-33), розмір плати за яке становить близько 8 000 грн. на рік, строк навчання - 5 років, оскільки позивачем не представлено доказів того, що дитина на даний час дійсно навчається у зазначеній школі та що позивач несе витрати на оплату цього навчання. Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Крім цього, відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Разом з тим, всупереч вищевказаним вимогам Сімейного кодексу України, а також вимогам ст.10, 60 ЦПК України, позивачем не представлено суду жодних доказів не лише на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів, а й на підтвердження тої обставини, що позивач взагалі вживала заходів щодо одержання аліментів, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, починаючи з травня 2014 року, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, тому приходить до висновку, що у відповідності до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти з відповідача слід стягувати з дня предявлення позову 04.02.2016р. Крім цього, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то такий у відповідності до вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 551 грн. 20 коп. 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial