Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами за набувальною давністю.В подальшому позов було уточнено та змінено відповідача по справі на Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради. В обґрунтування уточненого позову позивач зазначила, що в жовтні 1960 року її батько, [PERSON] отримав у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок будував її дід, вона народилася в цьому будинку, майже все життя прожила у ньому, за виключення періоду з 2001 по 2006 рік, коли з чоловіком отримали квартиру по [ADDRESS] . Але у 2006 році вона знову стала жити в спірному будинку, і мешкає в ньому по теперішній час. Місце проживання в будинку зареєструвати не могла, бо документи на належну їй частину будинку після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , вона оформила лише у 2015 році. Після цього, у лютому 2016 року зареєструвала місце проживання у спірному будинку. Незадовго до смерті, батько одружився з [PERSON] , але з дружиною батька вона відносини не підтримувала. 26.08.2015 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок, та тільки тоді дізналася, що 1/2 частка родового будинку, як спадкоємиці батька, належить його дружині [PERSON] . Після смерті батька вона її ніколи не бачила, в будинку по [ADDRESS] , вона ніколи не мешкала. В ході розгляду справи було з`ясовано, що [PERSON] померла ще 05.12.1994 року, спадкоємців щодо цього майна немає. З 2006 року і по теперішній час вона постійно мешкає у будинку, користується ним відкрито, утримує його належним чином та вважає себе власником. У нотаріуса вона дізналась, що [PERSON] є такою, що фактично прийняла спадщину після її батька, внаслідок реєстрації з померлим на день його смерті за однією адресою, але особистої заяви про прийняття спадщини нею подано не було. Тому, просить суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/2 житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею - 37,9 кв.м., літньої кухні «Б», літньої кухні «В», вбиральні «Г», замощення ІІ, водоколонки І, огорожі №1, ворота з хвірткою №2. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Заяви про відкладення розгляду не надав, правом на відзив не скористався. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою державною нотаріальною конторою м. Кривого Рогу від 04.10.1960 року, реєстраційний номер 1-5767 (а.с. 5, 6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть виданого Саксаганським РАГС м. Кривого Рогу, актовий запис № 1299 (а.с.7). У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] записаний батьком, свідоцтво видане Дзержинським районним бюро РАГС м. Кривий Ріг, актовий запис 883 (а.с. 152, зворот) Прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 30.12.1983 року, видане Тернівським районним відділом РАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 994 (а.с. 153) 15.07.2015 року [PERSON] звернулась до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 149) З заяви Третьої Криворізької державної нотаріальної контори від 26.08.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом в рівних частках є донька [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с. 159). Державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.08.2015 року, відповідно якого остання отримала у спадщину 1/2 частину житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] . З наведеного свідоцтва слідує, що свідоцтво по право на спадщину на іншу 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд не видано (а.с. 170). Відповідно до звіту про оцінку майна №AG170724-005, проведеної ТОВ «Арті Груп» вартість 1/2 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , становить 62135,00 грн. (а.с. 10-20). З матеріалів справи встановлено, що 15.02.1980 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Дзержинським відділом РАГС м. Кривий Ріг, актовий запис №136 (а.с.154). Проте, зі спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що остання [INFO] померла, актовий запис №1975 зроблено відділом РАГС Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 123). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.06.1995 року Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою, слідує, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її донька [PERSON] . Відповідно до даного свідоцтва спадковим майном є однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 128). Таким чином, судом встановлено, що 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у спадок після смерті [PERSON] , а ні його дружиною [PERSON] , а ні спадкоємцями самої [PERSON] після її смерті, не перейшла та по час ухвалення рішення суду документально належить померлому [INFO] [PERSON] . Проте, з липня 2005 року по теперішній час в будинку за адресою: [ADDRESS] , постійно мешкає [PERSON] , яка утримує будинок належним чином, проводить поточні ремонти, що підтверджено актом, засвідченого Головою квартального комітету №4 Металургійного району, м. Кривого Рогу (а.с. 9). Крім того, відповідно до паспорту громадянина України виданого Тернівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.12.2000 року, [PERSON] з 29.02.2016 року зареєстрована у будинку [ADDRESS] (а.с. 37). Згідно з ст.344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення ст. ст. 335,\~344\~ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно положення п 8 та перехідних про те, що правила статті 344\~ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15,16\~ЦК України, а також частини четвертої статті 344\~ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови), отже Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради є належним відповідачем у даній справі. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним житловим будинком разом із господарськими будівлями та спорудами, розташованих по за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати право власності1/2 частину домоволодіння за набувальною давністю.

Outcome: approved