Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, яким просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» (код за ЄДРПОУ 32125274) на її користь заборгованість із нарахованої але не сплаченої заробітної плати в сумі 4400,00 гривень а також пеню за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 9580,56 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічнгого забезпечення ТОВ «Авто-Електромаш» у період з 10.09.2013 року на підставі наказу № 101-к від того ж числа, при цьому отримувала заробітну плату, розмір якої було встановлено в сумі 2800,00 гривень основного окладу та 800,00 гривень персональної надбавки. При звільненні із підприємства відповідачів 14.01.2014 року відповідно до наказу № 05-к від того ж числа, позивачу не було виплачено відповідачами персональної надбавки за жовтень та листопад 2013 року в сумі по 800,00 гривень, а також заробітну плату за листопад 2013 року в сумі 280,00 гривень, що загалом складає 4400,00 грн., не зважаючи на те, що наказом про звільнення позивача такі виплати було передбачено. Просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2014 року, з наступного дня що слідував за днем звільнення позивача по день пред'явлення позву, який позивач визначила 04.04.2014 року., що складає 57 днів. У судовому засіданні позивач повністю підтримала розглядувану позовну заяву з викладених у позові обставин, та просила її задовольнити. Представники відповідача у судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у відсутність представника відповідача суду не надавали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних по справі доказів. Так судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки позивача від 02.09.1983 р. серії [NUMBER] остання працювала на підприємстві відповідачів, куди згідно наказу № 101-к від 10.09.2013 року була прийнята на посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення звідки, відповідно до наказу № 05-к від 14.01.2014 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Як вбачається із наданих позивачем розрахункових листів ТОВ «Авто-Електромаш» за листопад та грудень 2013 року, тобто за два останні місяці, що передували звільненню відповідача, остання у листопаді відпрацювала на підприємстві у листопаді 168 годин а у грудні 160 годин, при цьому останньою було відпрацьовано у листопаді 2013 року 21 день а у грудні 2013 року 20 днів. Відповідно до наказу № 05-к від 14.01.2014 року відділу бухгалтерії підприємства відповідачів при звільненні позивача було надано вказівку сплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості дев'яти календарних днів. Згідно проведеної державною інспекцією України з питань праці перевірки встановлено, що при звільненні позивача з підприємства відповідачів станом на 21.03.2014 року із першою не було проведено остаточний розрахунок на загальну суму, із урахуванням компенсації позивачу за невикористану відпустку в розмірі 7659,00 грн., чим порушено відповідні норм КЗпП України. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Також, відповідно до п.8 вищезгаданої постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці що перебували її звільненню з підприємства відповідачів дорівнює 153,58 гривень (3600 грн. +2697,00 грн ( загальна сума належної до сплати позивачу заробітної плати за останні два місяці що передували звільненню позивача) : 41 (загальна кількість відпрацьованих позивачем днів за вказаний період). Кількість робочих днів за період з 14.01.2014 року, тобто з наступного робочого дня після звільнення позивача, по 04.04.2014 року, тобто по день, по який позивач в межах заявлених позовних вимог просить проводити розрахунок та який зазначає як день її звільнення, із урахуванням дослідженого судом графіку роботи структурних підрозділів ТОВ «Авто-Електромаш», що безпосередньо не пов'язані з виробництвом продукції, які за винятком святкових днів, встановлено п'ятиденний робочий тиждень, складає загалом 57 днів. Таким чином середній заробіток позивача належний їй до виплати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2014 року по 04.04.2014 року складає 17 661,70 грн, із розрахунку 153,58 грн: 57 дн.. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення позивача до часу здійснення з ним фактичного розрахунку при звільненні обґрунтованими, та таким, що підлягають задоволенню із урахуванням вищенаведених судом розрахунків. Разом із тим, як вбачається із розрахункового листа з приводу її праці на підприємстві відповідачів за жовтень 2013 року, то позивачу, при нарахуванні за вказаний період заробітної плати, було враховано персональну надбавку в сумі 800,00 гривень, через що вимоги позивача про стягнення вказаної суми із відповідачів є безпідставними. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення із відповідачів нарахованої але не виплаченої заробітної плати за жовтень-листопад 2013 року підлягають частковому задоволенню, тобто за мінусом персональної надбавки позивачу за жовтень 2013 року в сумі 800,00 гривень, яку згідно дослідженого розрахункового листа було виплачено позивачу разом із усією заробітною платою за вказаний період за мінусом утриманих 561,00 грн., з приводу чого у позивача спір відсутній. Питання щодо розподілення судових витрат підлягає вирішенню із урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial