Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, зазначивши, що 25 квітня 2008 року між її колишнім чоловіком - [PERSON], та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11335189000. Розмір основного зобов'язання склав 197000 доларів США, процентна ставка - 14%, термін виконання до 27 квітня 2015 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між нею та банківською установою було укладено Договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, за яким в іпотеку передавалися належній їй на праві власності: житловий будинок, загальною площею 163,60 кв.м., що знаходиться за адресою:Київська область, м. Васильків, вул. Молочна, 22; та земельна ділянка, загальною площею 0,095 га, за той же адресою. В подальшому, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 20 грудня 2011 року, а також Договір факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, за якими відбулося відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, на користь останнього. 3 жовтня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснив державну перереєстрацію права власності з заявниці на імя ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» на предмет іпотеки: житловий будинок та земельну ділянку по вул.Молочній, 22, в м.Василькові. Разом з заявницею за спірною адресою зареєстровані та проживають її малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У звязку з наведеним, заявник вважає, що нотаріус не мав права порушувати права дітей та вчиняти реєстрацію права власності на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» без попередньої згоди та дозволу органу опіки і піклування, крім того, було неможливо здійснювати перереєстрацію прав власності на предмет іпотеки через необхідність укладання окремого договору між нею та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» про задоволення вимог іпотекодержателя. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Представник третьої особи служби у справах дітей та сімї Васильківської міської ради Київської області, в судовому засіданні наполягав, що при ви рішенні спору суд зобовязаний врахувати права та інтереси малолітніх дітей позивача, не порушуючи їх. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 і 3\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.ст.\~2,\~4,\~12,\~76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з положень ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (на далі «Закон»), у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення ст.3 Закону передбачають, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до положень ст.33 Закону та ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. З урахуванням положень ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Положеннями п.39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В правовій позиції постанови Верховного суду України від 28 вересня 2016 року у справі 6-1243цс16 зазначено, що відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень ст.512\~ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з положеннями ст.513 ЦК України, правочин щодо зміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Положеннями ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно з положеннями ст.516 ЦК України,\~заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~положень ст.517 ЦК України,\~первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Відповідно до положень ч.3 ст.24 Закону, правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. \~ \~ \~ \~За положеннями ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~положень ч.3\~ст.17\~ «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. \~ \~ \~ \~З аналізу положень Конвенціїї ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року вбачається, що держава у спорах про захист прав та інтересів дітей, повинна діяти, виходячи з їх найкращих інтересів. Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11335189000, за яким розмір основного зобов'язання склав 197000 доларів США, процентна ставка - 14%, з терміном виконання до 27 квітня 2015 року (а.с.184-186). На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між [PERSON] та Банком 25 квітня 2008 року було укладено Договір іпотеки № 83265/6622 (а.с.12-13), за яким в іпотеку передавалися: житловий будинок, загальною площею 163,60 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул.. Молочна, 22, та є власністю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серія САВ №555024 від 06 березня 2008 року (а.с.14); земельна ділянка, загальною площею 0,095 га, в м.Василькові, по вул. Молочна, 22, та є власністю [PERSON] згідно з державним актом на право власності від 23 лютого 2006 року (а.с.15). Як вбачається з положень п.5.2.1 зазначеного Договору, передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; п.5.2.2 отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки в будь-якій спосіб на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, у порядку, встановленому Законом України « Про іпотеку» (а.с.13). Відповідно до Довідки виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, разом з позивачкою за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Молочна, 22, зареєстровані та проживають її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.19). 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, а також Договір факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, за якими відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором відповідно, на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с.167-169, 173-177). На адресу позивача 25.12.2013 року та 05.04.2016 року відповідачем було направлено Повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.180). На підставі заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с.225, 234), приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] були прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: ?індексний номер: 31744876 від 6 жовтня 2016 року, про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на житловий будинок, загальною площею 163,60 кв.м., житловою площею 82,1 кв.м., розташований за адресою: м. Васильків Київської області, вул.Молочна, 22; ?індексний номер: 31745664 від 6 жовтня 2016 року, право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», земельну ділянку, кадастровий № 3221484000:013:0012, загальною площею 0,095 га, розташовану за адресою: м. Васильків Київської області, вул.Молочна, 22. Суд зазначає наявність в матеріалах справи укладеного 7 березня 2017 року між позивачем та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» попереднього договору про зобовязання останнього, тобто ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у строк до 07 вересня 2017 року продати заявниці спірну земельну ділянку та житловий будинок, та на підтвердження своїх вона передала представнику товариства кошти у сумі 27\~320 грн. (а.с.137). Таким чином, оскільки Договір іпотеки між Позивачем та банком містить застереження щодо порядку задоволення вимог іпотекодержателя, та реєстрація його права власності на предмет іпотеки здійснюється лише за окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який між сторонами не укладався, крім того, нотаріус вчинив реєстраційні дії без попередньої згоди та дозволу органу опіки і піклування, а тому, дії приватного нотаріуса про здійснення спірних реєстраційних дій суперечать вищезазначеним вимогам законодавства, підлягають визнанню неправомірними з їх скасуванням, та витребуванням житлового будинку та земельної ділянки із чужого незаконного володіння - співвідповідача ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ». Суд задовольняє позов частково, оскільки вимоги позову, саме, щодо правомірності дій ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ», можуть стосуватися, саме, лише дій приватного нотаріуса, а не товариства. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджені письмовими доказами, а саме, в розмірі 5334, 15 грн. На підставі та

Outcome: partial