Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.01.1995 р. позивач та відповідач уклали шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстровано відділом РАГСу Мінського району м. Києва, а/з № 8, від шлюбу є діти - [PERSON] [INFO] , який є інвалідом дитинства 3 гр. та [PERSON] [INFO] . Як вказано у позові, шлюб між сторонами було розірвано 03.08.2000 р., а/з № 781, а відповідач [PERSON] сплачував аліменти на обох дітей до їх повноліття, але у червні 2016 р. припинив виплати. Тому позивач просить розглянути заяву на продовження сплати аліментів з червня 2016 р. по теперішній час, а також участь у додаткових виплатах на доньку, сплата за навчання з вересня 2015 р. по лютий 2017 р. у сумі 23535 грн., згідно довідки з університету про сплату. Також позивач вказує, що з лютого 2016 р. була зарахована до лав ЗСУ і з червня 2016 р. знаходилась у зоні АТО, а також брала безпосередню участь в АТО. При цьому вказує, що згідно довідки № 1011 від 21.04.2018 р. [PERSON] вступила на навчання у вересні 2015 р. до Київського національного економічного університету імені В. Гетьмана на факультет управління персоналом соціології та психології, де продовжує навчання по теперішній час. [PERSON] 1993 р.н. закінчує навчання і не працює за станом здоров`я, а позивач також не працює за станом здоров`я та знаходиться на обліку в центрі зайнятості. Зі слів позивача, відповідач [PERSON] - працездатний, отримує дохід та пенсію, має нерухоме майно, транспортний засіб, а тому може сплачувати аліменти. Витрати на утримання дітей є для позивача значними, оскільки син є інвалідом дитинства та потребує не однієї операції та постійної підтримуючої терапії (ліки). У зв`язку із цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, за період з червня 2016 і до червня 2021 р., зобов`язати відповідача брати участь у додаткових витратах на доньку та стягнути 11767 грн. 50 копійок, як 50% від суми сплати за навчання. У судовому засідання позивач [PERSON] підтримала свій позов у повному об`ємі та надала суду підтвердження встановленої їй інвалідності 3 гр., яка пов`язана із захистом Батьківщини. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні даний позов підтримала та вказала, що її навчання закінчується у липні 2019 р., але вона планує і далі навчатись на магістратурі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.01.1995 р., який зареєстровано відділом РАГСу Мінського району м. Києва, а/з № 8. Від даного шлюбу є діти - [PERSON] [INFO] , який є інвалідом дитинства 3 гр. та [PERSON] [INFO] . При цьому 03.08.2000 р. шлюб між сторонами було розірвано, і відповідач [PERSON] почав сплачував аліменти на обох дітей до їх повноліття, але у червні 2016 р. припинив виплати. Починаючи з лютого 2016 р. була зарахована до лав ЗСУ і з червня 2016 р. знаходилась у зоні АТО, а також брала безпосередню участь в АТО до лютого 2017 р. Станом на травень 2019 р. позивач є інвалідом 3 гр. у зв`язку із захистом Батьківщини. У відповідності до довідки № 1011 від 21.04.2018 р. [PERSON] вступила на навчання у вересні 2015 р. до Київського національного економічного університету імені В. Гетьмана на факультет управління персоналом соціології та психології, де продовжує навчання по 30.06.2019 р. За нормою ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як з`ясував суд, син позивача та відповідача - [PERSON] 1993 р.н. закінчує навчання і не працює за станом здоров`я, позивач також не працює та знаходиться на обліку в центрі зайнятості. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч. 2 ст. 200 СК України) При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що відповідач [PERSON] - працездатний, отримує дохід та пенсію, має нерухоме майно та автомобіль 2018 р.в., а тому може сплачувати аліменти. Витрати на утримання обох дітей для позивача є значними, оскільки син є інвалідом дитинства та потребує не однієї операції та постійної підтримуючої терапії (ліки), а 3 особа по справі навчається, що також підтверджується сплаченими позивачем коштами у сумі 23535 грн. У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 25.06.2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь 3 особи - [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до моменту 23 років, а саме до 23.07.2023 р включно. Також суд роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial