Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що вона з 15.10.1993 року до 17.05.2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на цей час розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (який 12.11.2013 року змінив прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]»). Батьком дітей є відповідач. Зараз молодший син навчається в Автотранспортному коледжі Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» на денному відділенні на ІІІ курсі, термін навчання встановлений до 30.06.2015 року, у зв'язку з чим позивач та син потребують матеріальної допомоги від відповідача, тому позивач, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на місяць до закінчення навчання в навчальному закладі. 13.10.2015 року відповідач надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що позов визнає частково, оскільки він не має постійного заробітку, має на утриманні: малолітнього сина від другого шлюбу [PERSON], [INFO]; дружину [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та надає матеріальну допомогу своєму батьку [PERSON], який є інвалідом, тому відповідачу важко надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Відповідач згоден на сплату аліментів у розмірі, що не перевищує 413,40 грн., оскільки чинним законодавством встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01.09.2015 року складає 1378,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. Так, сторони перебували у шлюбі, який розірвано 17.05.2001 року, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис №166 відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 9). Від шлюбу мають двох повнолітній дітей. Молодший син [PERSON], [INFO], 12.11.2013 року змінив прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с. 6). Батьком у свідоцтві про народження дитини, вказаний відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Позивач також змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 7). [PERSON] навчається у Автотранспортному коледжі Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» на денному відділенні на ІІІ курсі з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. Навчається на бюджетній основі (а.с. 8). Дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Усі витрати, пов'язані з утриманням дитини позивач несе сама. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач з 01.06.2002 року перебуває у шлюбі із [PERSON] (а.с. 17) від якого у них є син [PERSON], [INFO] (а.с. 16). [PERSON] з 08.04.2013 року перебуває у відпустці по догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 18). Батько відповідача (а.с. 19) з 17.11.2014 року має другу групу інвалідності по зору (а.с. 20). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав. У відповідності до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Згідно ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у долі від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи норму ст. 199 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про те, що сплата аліментів на повнолітню дитину є обов'язком батьків не безумовно, а за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином доказуванню у даній справі підлягає наявність саме цієї умови, що є обов'язком позивача у справі. Проте, позивачем не доведено суду те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1000,00 грн. на утримання повнолітнього сина, який навчається на бюджетній основі і даний факт підтверджує позивач, що звільняє відповідача від доказування в цій частині на підставі ст. 61 ЦПК України. Суд, у сукупності з іншими доказами по справі, критично ставиться до тверджень позивача в частині можливості сплати відповідачем аліментів на утримання повнолітнього сина у сумі 1000,00 грн., оскільки позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів, які б свідчили про можливість відповідача утримувати повнолітнього сина до закінчення навчання або досягнення ним 23 річного віку, сплачуючи аліменти саме у вказаному розмірі. Зважаючи, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік» з 01.09.2015 року складає 1378,00 грн., беручи до уваги, що відповідач не має постійного місця роботи, має на утриманні малолітню дитину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 413,40 грн. щомісяця до досягнення повноліття, з послідуючою індексацією відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивач звернулася до суду 30.09.2015 року, суд вважає за необхідне стягнути аліменти починаючи з цієї дати. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати по оплаті судового збору в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial