Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2005 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 23 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірвано, а фактично сімейні відносини припинені з 2007 року. Сторони з того часу мешкають окремо, діти проживають разом з позивачем і знаходяться на її утриманні. Весь цей час відповідач життям дітей не цікавився, участі в їх утриманні не приймав, систематично не сплачував аліменти, у зв'язку з чим має велику заборгованість по аліментам. Діти свого біологічного батька не знають, оскільки усі ці роки батька не бачили. На засіданні опікунської ради Новокодацької райдержадміністрації у м.Дніпрі від 11 квітня 2017 року було вирішено за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей. Позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що позивач у 2007 році фізично позбавила його можливості спілкуватися з дітьми, не допускала його до дітей, у зв'язку з чим у травні 2009 року він звернувся до виконкому Ленінської районної у місті ради і були встановлені дні побачення його з дітьми кожного понеділка з 09-00 годин до 13-00 годин. Після отримання даного рішення відповідач навідався в дитячий садок «198 та отримав згоду на побачення з дітьми, діти його відразу впізнали, вони добре поспілкувалися. Однак коли він приїхав до дітей наступного понеділка, вихователька дитячого садку відмовила йому у побаченні з дітьми, посилаючись на те, що їх мати, позивач по справі, дуже обурилася за те, що йому дозволили спілкуватися з дітьми. Відповідач намагався поспілкуватися з позивачем з приводу дітей, однак остання двері не відчиняла, на телефонні дзвінки не відповідала. Пізніше позивач перевела дітей до іншого дитячого садку, який значно віддалений від їх місця проживання. 30 вересня 2009 року відповідач звернувся до голови районної у місті ради Ленінського району м.Дніпропетровська з метою впливу на позивача та зобов'язання її не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми, однак з того часу нічого не змінилося. Аліменти він сплачував, однак іноді виникали труднощі з роботою, у зв'язку з чим виникла заборгованість, однак половину заборгованості він на даний час сплатив. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав письмові заперечення проти позову і просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Також зазначив, що на даний час вирішується питання щодо встановлення часу його спілкування з дітьми. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті ради - у судове засідання не з'явився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просив суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У ст.150 СК України перелічені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Як вказано у ч.2, 3 ст.157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з яким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Із вищезазначеного випливає, що як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Як зазначено в п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також суд звертає увагу на вимоги ч.1 ст.60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто позивач, звертаючись з позовними вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав, зобов'язана довести суду всі обставини, які дають можливість вирішити справу на її користь, оскільки лише на припущеннях судове рішення ґрунтуватися не може. Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 23 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. З характеристики на учня 4-А класу КЗО «СЗШ №50» ДМР [PERSON], 2006 року народження, за час навчання дитини у вказаних закладах вихованням дитини займалася лише мати, батько дитини навчальні заклади не відвідував та не приділяв уваги вихованню доньки. З характеристики на учня 5-А класу КЗО «СЗШ №50» ДМР [PERSON], 2005 року народження, за час навчання дитини у вказаних закладах вихованням дитини займалася лише мати, батько дитини навчальні заклади не відвідував та не приділяв уваги вихованню доньки. Згідно розрахунку по аліментах, стягнутих з відповідача на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2008 року, станом на вересень 2017 року у відповідача існує заборгованість в розмірі 35125,60 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради від 11 квітня 2017 року, наданого в результаті перевірки умов проживання сім'ї позивача [PERSON], було визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], ТА [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач дітьми не цікавився, про сім'ю не піклувався, має заборгованість по аліментам. Відповідач вказані факти заперечує, посилається на те, що заборгованість по аліментам виникла у зв'язку з певними труднощами на роботі, на даний час він заборгованість погашає. Діти проживають разом з матір'ю у зв'язку з об'єктивними причинами, що склалися між сторонами, а не внаслідок умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, що підтверджується у тому числі і рішенням виконкому Ленінської районної у місті ради від 22 травня 2009 року, згідно якого відповідачу були встановлені дні побачення з дітьми кожного понеділка з 09-00 годин до 13-00 годин. Крім того, з наданих суду пояснень учасників процесу встановлено, що причиною розпаду сім'ї стали негативні стосунки між сторонами і відповідач не відвідував дітей не у зв'язку з ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків внаслідок свідомого нехтування ними, а у зв'язку зі стосунками, які виникли між ним та позивачем. На даний час відповідач має намір спілкуватися з дітьми, сплатив значну частину заборгованості по аліментам, про що свідчать відповідні надані суду квитанції, тому, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у даному випадку суд вважає застосування його до відповідача є передчасним. Отже, всі надані позивачем документи, у тому числі висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не доводять того, що невиконання ним батьківських обов'язків має місце саме внаслідок умисного, свідомого ухилення відповідача від їх виконання. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають згідно ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed