Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку № 94 по вул. Левицького в м. Херсоні. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку [PERSON] її колишній чоловік. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, однак останній продовжує проживати у вказаному будинку, зловживає алкогольними напоями, не працює, виносить речі з будинку, систематично вчиняє сварки, у звязку із протиправною поведінкою був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення насилля в сімї, добровільно виселитись із будинку не бажає, користується електроенергією, газом, однак за комунальні послуги не сплачує. У звязку із чим, просить усунути перешкоди [PERSON] щодо користування житловим будинком, який розташований за адресою: м. Херсон, вул. Левицького, буд. 94, який належить їй на праві власності, шляхом зняття з реєстрації та виселення [PERSON] з зазначеного будинку. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 березня 2018 року провадження у справі відрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 07.09.2004 року житловий будинок № 94 по вул. Левицького у м. Херсоні належить на праві власності [PERSON] (а.с.8). Право власності зареєстровано в ХДБТІ 28 вересня 2004 року за реєстровим № 2312 в книзі № 130. 31.10.2014 року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона шлюб між [PERSON] та [PERSON] Згідно домової книги на житловий будинок № 94 по вул. Левицького у м. Херсоні за вказаною адресою перебувають на реєстраційному обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 264449 вбачається, що [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183-2 КУпАП за вчинення психологічного насилля в сімї. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців. Саме по собі право власності не є абсолютним та може бути обмежено у випадках, встановлених законом. Право вимагати в судовому порядку виселення членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має власник житла відповідно до\~ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1\~ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями\~9,\~156,\~157 ЖК\~обмеження щодо виселення членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ст.\~319, ч.1. 2 ст.\~321 ЦК\~власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями\~156,\~157 ЖК. Такий висновок Верховний Суд України зробив у справі N 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 р.). Подібне у справі N 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 р.). Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені\~ЖК УРСР\~підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4\~ст. 9 ЖК\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] проживає в спірному житлі без відповідних правових підстав, створив нестерпні умови для проживання, вчиняє сварки, веде аморальний спосіб життя, не сплачують комунальні платежі. Відповідно до\~ст. 157 ЖК\~члена сім'ї власника може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1\~ст. 116 ЖК. Таке виселення згідно із ч. 1\~ст. 116 ЖК\~може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Оскільки з досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття зробив неможливим проживання з ним в одному будинку, руйнує та псує житлове приміщення, позов в частині виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення підлягає задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Тобто, само по собі рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 386, 391ЦК України,\~ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., ст. ст. 9, 116, 156, 157 ЖК України,

Outcome: partial