Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача щодо стягнення на її користь з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема зазначила наступне. Позивач працювала в Публічному акціонерному товаристві ««Укргазвидобування» заступником начальника прес-служби, а останній рік прес-секретарем, відповідно до наказу про прийом на роботу №199-к від 30.04.2010 року. 01.09.2014 року згідно наказу № 122-к позивача звільнено з роботи у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників. Відповідач, не зважаючи на письмове звернення позивача, порушуючи чинне законодавство та існуючий на підприємстві регламент, звільняючи не сплатив всі належні позивачу при звільненні кошти. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року №754/18712/14-ц, яке набрало законної сили, залишено без змін судовими рішеннями апеляційної інстанцій, по цивільній справі було частково задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Дане рішення суду виконано відповідачем тільки 16.04.2015 року. Тобто з дня звільнення по день фактичної виплати, що складає 158 робочих днів, тому сума яку слід стягнути на користь позивача складає: 1030,94 грн. (середньоденна заробітна плата)*158(кількість робочих днів)=162888,85 грн. Таким чином, відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 162888,85 грн. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 128183,82 грн. Уточнені позовні вимоги обґрунтувала тим, що кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати за період з 02.09.2014 року по 16.04.2014 року становить 158 робочих днів. Зокрема зарплата за останні два місяці (липень та серпень) становить 12169,34 грн. Отже зарплата, що дорівнює 12169,34 грн. поділена на кількість відпрацьованих днів 15 = середньоденний заробіток 811,29 грн. Таким чином, сума відшкодування за час затримки виплати заробітної плати становить: 811,29 грн. (середньоденний заробіток) помножений на 158 (кількість днів затримки) =128183,82 грн. У судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказувала на те, що позивачкою не вірно визначений розмір середньоденної заробітної плати та останній відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату [PERSON] складає 800,78 грн. також вказувала на те, що позивачка у липні 2014 року знаходилася у відпустці з 24.06.2014 року по 04.07.2014 року та з 22.07.2014 року по 25.07.2014 року, в серпні 2014 року на лікарняному з 01.08.2014 року по 29.08.2014 року, тому розрахунковим періодом буде липень 2014 року, в якому позивачкою відпрацьовано 15 робочих днів. Крім того, звернула увагу суду, що у них з позивачкою був спір щодо виплати коштів, та після рішення суду вони відразу сплатили кошти, тобто прострочки в розрахунку у них немає. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та проаналізувавши наведенні дані, письмові заперечення відповідача, всі інші матеріали даної справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2006 року [PERSON] було прийнято на роботу до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування». Наказом № 122-к від 01.09.2014 року позивача було звільнено із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпПУ. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в день звільнення працювала в ПАТ «Укргазвидобування». Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року №754/18712/14-ц, яке набрало законної сили, залишено без змін судовими рішеннями апеляційної інстанцій, по цивільній справі було частково задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 18417 грн. 91 коп. та моральну шкоду в розмірі 3500 грн. При цьому, судовим рішенням, зокрема, встановлено, що [PERSON] згідно з наказом від 01.09.2014 року було звільнено з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» у зв'язку зі скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу, проте, всупереч вимогам діючого законодавства, в тому числі, вимогам ст.116 КЗпП України, при звільненні позивача, останній не була виплачена відповідачем в день звільнення заробітна плата в сумі 18417,91 грн. при цьому, було встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача, становить суму 18417,91 грн. 483 грн. 38 коп. Всупереч вимогам діючого законодавства, в тому числі, вимогам ст. 116 КЗпП України, заробітна плата при звільненні в сумі 18417,91 грн. була виплачена позивачу відповідачем лише 16.04.2015 року, що вбачається з виписки по рахунку позивача в ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК» від 16.04.2015 року, що не заперечується стороною відповідача. Так, відповідно до положень ст. 61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, відповідно до положень ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З положень ст. 116 Кодексу законів про працю України вбачається, що: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналізуючи наведені норми закону, враховуючи, що спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум задоволено в повному обсязі, та частково задоволено суму моральної шкоди - відповідач має провести виплату середнього заробітку за весь час затримки з моменту звільнення по день фактичного розрахунку, тобто з 02.09.2014 року по 16.04.2015 року, тобто за 158 робочих днів. Однак, суд вважає, що позивачем помилково визначена сума середньоденньої заробітної плати, враховуючи довідку видану спеціалістом в даній галузі розмір середньоденного заробітку [PERSON] складає 800,78 грн., отже позивачу має бути виплачено кошти виходячи з розрахунку 800,78 грн.*158 = 126523,24 грн.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 1265,23 грн. належить стягнути з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: partial