Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. 06.10.1997 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від спільного проживання народилось двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] та дочка [PERSON] - [INFO]. Рішенням Калуського міськрайсуду від 25.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON]. в грудні 2000 року придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було оформлено на [PERSON] Дана квартира куплена за спільні кошти. З 1999 року позивачка з чоловіком постійно їздили на роботу в м. Москва. Зароблені кошти складали, щоб придбати житло. Малолітню дитину позивачка залишала у своїх батьків, які її доглядали, утримували. З народженням другої дитини позивачка не їздила на роботу, бо доглядала дітей. [INFO] [PERSON] раптово помер. Вирішити питання поділу майна не встигли. Виходячи із принципу рівності часток, позивач має право на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Коли позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], їй було відмовлено, оскільки на час смерті [PERSON] вони були розлучені, не мали статусу подружжя, не визначена його частка у праві спільної сумісної власності. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], зменшивши з цілої до 1/2 частини право власності [PERSON]. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує з наведених у ньому підстав та просить суд його задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду був повідомлений завчасно та належним чином. Суд, за згодою позивача та, враховуючи вимоги ст.ст.224-226 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.1997 року (а.с.26 зворот). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.11.2013 року (а.с.9) шлюб між ними було розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що під час перебування у шлюбі, а саме 23.12.2000 року, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, згідно якого придбав квартиру по [ADDRESS] (а.с.5). Згідно технічного паспорта (а.с. 11-12), оцінка квартири по [ADDRESS], загальною площею 41,8 кв.м., становить 38 486,00 грн. Таким чином, квартира за адресою по [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Положеннями ст.372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер (а.с.6). Як роз'яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину квартири по [ADDRESS]. Щодо вимог позивачки про зменшення з цілої до 1/2 частини права власності [PERSON], то дана вимога не ґрунтується на нормах чинного законодавства. З аналізу положень ч.3 ст.372 ЦК України випливає, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється із перетворенням у спільну часткову власність із визначенням розміру часток власників майна. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного, ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 61, 69-72 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed