Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] за №275 від 18.05.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скрипкою Юрієм Миколайовичем. Позивач вважає, що вказаний договір позики має бути визнаний недійсним з тих підстав, що дії [PERSON] по відчуженню належної їй 1/2 частини житлового будинку, правом користування якою має неповнолітній [PERSON], [INFO], є порушення його права на житло та порушення діючого національного законодавства України, яке регулює захист соціально-правових прав малолітніх та неповнолітніх дітей. Позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] за №275 ВІД 18.05.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скрипкою Юрієм Миколайовичем. Ухвалою суду від 25.06.2018 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні у зв'язку з їх необґрунтованістю. Третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Скрипка Ю.М. надав суду заяву з додатками. Третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради надала суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що 18.05.2016 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скрипкою Юрієм Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно умов даного договору [PERSON] продала, а [PERSON] придбала 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 253,8 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м. Щодо твердження позивача, що на момент укладення з відповідачем-2 оспорюваного договору купівлі-продажу був та на теперішній час залишається зареєстрованим неповнолітній [PERSON], [INFO], спростовується наявними у матеріалах справи документами, наданими відповідачем-2 та третьою особою: приватним нотаріусом Скрипкою Юрієм Миколайовичем. Відповідно пункту 7 оспорюваного договору купівлі-продажу продавець ([PERSON]) стверджувала, що, крім іншого, вчинення цього правочину не суперечить правам та інтересам малолітніх та неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб та інших членів сім'ї продавця. Теж саме [PERSON] підтвердила в окремій заяві, наданій приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Скрипці Ю.М. 18.05.2016 року. Згідно даних, що містяться в будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS], неповнолітнього [PERSON], [INFO] був знято з реєстрації місця проживання за вищезазначеною адресою 12 серпня 2008 року. Як вбачається з довідок відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради №16-21/2768 від 12.04.2017 року та №16-21/2869 від 19.04.2017 року то відповідно до відомостей, які містяться в наявній картотеці з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, переданий від організації, що забезпечувала її ведення, станом на день надання довідок за адресою [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Суд не приймає до уваги довідку відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Херсонській області від 13.07.2016 року №6327, оскільки дані, що в ній містяться спростовуються вищезазначеними документами. Крім того, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» № 888-VIII від 10 грудня 2015 року, з 04 квітня 2016 року, повноваження з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, передані до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Отже надана представником позивача довідка відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Херсонській області від 13.07.2016 року №6327 є недопустимим доказом, оскільки одержана з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом. Отже, при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу від 18.05.2016 року, сторонами дотримано вимог та приписів норм закону. Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав жодного доказу, на підставі якого можна було дійти висновку про недійсність оспорюваної угоди. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не доведені належними і допустимими доказами, є необґрунтованими, а тому такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed