Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У даному житлі 18.04.2013 р. з її згоди була зареєстрована відповідач, котра була її невісткою, а також її внучка [PERSON], внук [PERSON] Шлюб між відповідачем та її сином розірваний. Однак з часу реєстрації відаовідач у даному житлі непроживала жодного дня. Добровільно знятись із реєстрації у даному помешканні відповідач не бажає. Просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити, в обгрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач із своїми дітьми жодного дня не проживала у цій квартирі. Перешкод у користуванні цим помешкання їй не чинилось. Факт реєстрації відповідача у квартирі чинить перешкоди у користуванні цим помешканням, зокрема вона не може оформити субсидію, а також несе додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідача та її дітей, котрі фактично не користуються цим житлом. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечила позивач. В судове засіданні представник служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради нез»явився, подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач, котра була його невісктою, а також її діти, у спірному житлі не проживали жодного дня з часу їхньої реєстрації у цьому помешканні. Перешкод у користування квартирою їм не чинилось. Заслухавши пояснення позивача, свідка та дослідивши і оцінивши доказив їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 23.10.1992 р. Із будинкової книги на дану квартиру та довідки про зареєстрованих осіб вбачається, що у спірному житлі зареєстрована [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Із пояснень позивача та свідка встановлено, що відповідач, котра була невісткою, зареєстрована у спірному житлі зі згоди власника квартири - [PERSON], однак жодного дня не проживала у цьому помешканні. Шлюб між сином позивача та відповідачем розірвано. Таким чином, відповідач не є членом сім»ї позивача. За нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право користуватися цим житлом існує лише у членів сім'ї власника житла і за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником спірної квартири, а відповідач та її діти, котрі не є членами сім'ї позивача, будучи зареєстровані у цьому помешканні, не проживають у ньому і добровільно не бажають знятись із реєстрації, що створює перешкоди позивачу у користуванні цим майном (отримання субсидії, додаткові витрати за оплату житлово-комунальних послуг), тому право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування цим будинком. З огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житлом є доведеною, законною і такою, що підлягає до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку суд виходить із вимог норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» котра визначає, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Так як позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задоволена судом, що в контексті ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку, тому вимога про зняття відповідачів із реєстраційного обліку може бути предметом судового розгляду у випадку відмови Володимир-Волинського РВ ДМС України у Волинській області зняти відповідачів із реєстраційного обліку на підставі даного рішення суду, і на даний час є передчасною та не підлягає до задоволення.

Outcome: partial