Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебували у шлюбі з 05 серпня 2015 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. З листопада 2016 року між позивачем та відповідачем шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально позивачу під час вагітності та на даний час, спільній дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого позивач не має можливості самостійно утримувати дитину. Оскільки відповідач не виконує свої обов'язків, як чоловіка та батька під час вагітності позивача та після народження дитини, не надавав матеріальної допомоги, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 30 % прожиткового мінімуму та просить стягнути з [PERSON] понесенні позивачем витрати під час вагітності та після народження дитини в розмірі 21 438,05 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 25 квітня 2018 року. Відповідач у підготовчому судовому засіданні проти позову частково заперечив та пояснив, що сплачувати аліменти на утримання дитини він погоджується, щодо інших позовних вимог заперечує. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду на 15 травня 2018 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві. У судове засідання 15 травня 2018 року відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Сторони по справі перебувають у шлюбі з 05 серпня 2015 року, про що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 226. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають дочку -[PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 175. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] від утримання дитини ухиляється та не надає належної матеріальної допомоги на її утримання, що не заперечував сам відповідач під час проведення підготовчого судового засідання. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, суд бере до уваги те, що дитина перебуває на утриманні позивачки, а також матеріальний стан платника аліментів, з врахуванням потреб дитини, її віку та вимоги ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст. 7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII, прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. При визначенні розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, суд бере до уваги те, що дитина проживає разом з позивачкою, а також матеріальний стан платника аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням прожиткового мінімуму дитині відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У статті 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що позивачем були понесені витрати під час вагітності та після народження дитини у розмірі 21 438,05 грн., на підтвердження чого позивачем надані квитанції та чеки про оплату. Однак ці витрати не є витратами понесеними позивачем під час вагітності, а саме витратами, пов'язаними з пологами, у зв'язку з чим, звернення позивача до суду за захистом своїх прав в порядку ст. 84 СК України є помилковими. Разом з тим, вагітність чи пологи за своєю суттю є фізіологічним станом жінки, та вказаний стан не відноситься до хвороби чи каліцтва у розумінні статті 90 СК України. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення в частині вимог стягнення з відповідача на користь позивача витрати понесенні під час вагітності та після народження дитини. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial