Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача, посилаючись на те, що 06 грудня 2016 року, позивач уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину [PERSON], 19 грудня 2016 року. Шлюб між сторонами виявився невдалим, у звязку з тим, що сторони по справі мають різні характери, погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача та дитини. У звязку з цим подружжя припинило спільно шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з липня 2018 року. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утримані, відповідач ухиляється від своїх батьківських обовязків та не надає дитині матеріальної допомоги. Позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітнім сином та отримує одноразову щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 гривень, крім того позивач має дитину від іншого шлюбу, який також знаходиться на її утриманні, тому позивач змушена звернутись до суду з відповідною заявою. Позивач у судовому засіданні на позові наполягала та просила задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні позов не визнавав. Пояснив, що проти розірвання шлюбу. Вимоги щодо аліментів визнає, але вважає що сума 1500 грн., є надмірною, просив стягувати аліменти відповідно до закону. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляде на наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 06 січня 1984 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 262449 (а.с. 5). Також сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 500676, актовий запис № 980 (а.с. 6). Згідно довідки Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1808 від 13.02.2018 року, позивач проживає в [INFO] і разом з нею проживає двоє дітей (синів): [PERSON]- [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Відповідно до довідки Біляївського УТСЗН Одеської області № 2623 від 20.08.2018 року [PERSON], знаходиться на обліку в Біляївському УТСЗН Одеської області та отримує щомісячну одноразову допомогу при народжені 1-єї дитини у розмірі 860,00 грн. (а.с. 8). Згідно трудової книжки АХ № 503665 [PERSON] було звільнено с посади за угодою сторін від Наказ №335-к від 10.08.2015 року (а.с. 27-28). В судовому засіданні 17.10.2018 року, відповідач також повідомляв про своє небажання розлучатись. Суд відкладав розгляд справи майже на 2 місяці, виходячи з того, що якщо це тимчасове непорозуміння між подружжям, це буде за цей час вирішено. Однак в судовому засіданні 12.12.2018 року позивач наполягала на розірванні шлюбу, зазначала, що весь цей час вони мешкають окремо, на примирення не згодна. На думку суду зазначений час був достатній для вирішення цього питання в розумінні сприяння суду сторонам в примиренні. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач відповідач, як батько своєї дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В даному\~випадку,\~позивачка просить\~стягувати аліменти\~в твердій\~грошовій сумі,\~а саме\~у розмірі\~1500,00\~гривень щомісячно\~на дитину,\~в судовому\~засіданні було\~встановлено,\~що відповідач\~офіційно не\~працевлаштований,\~тому суд\~вважає за\~можливе стягувати\~з відповідача\~аліменти у\~твердій грошовій\~сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом не встановлено (відповідачем не надано доказів), що у нього наявні непрацездатні члени сім'ї чи діти, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Відповідач є працездатною особою. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги є обґрунтованими, а також враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, не має інших утриманців, суд вважає, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, зобов'язаний сплачувати на її утримання аліменти в розмірі 1500,00 гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений розмір аліментів суд не вважає надмірним з урахуванням цінових реалій сьогодення. Суму щомісячного доходу, відповідач суду не повідомив. Суд також\~бере до\~уваги,\~що основний\~тягар піклування\~несе особа\~з якою\~мешкає дитина,\~в зазначеному\~випадку мати.\~Це й\~щоденне піклування,\~це й\~виховання та\~інша поряд\~з матеріальними\~витратами щоденна\~турбота. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: approved