Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернулась з цим позовом до суду, в якому просить визнати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлого 18 березня 2014 року, а саме: культиватор КРН -5.6 вартістю 16000,00 грн.; культиватор КПС - 4 вартістю 14000,00 грн.; сіялку СПЧ 8 вартістю 40000,00 грн.; борону дискову БДФ 2,4 вартістю 48000,00 грн.; плуг ПЛН-3 вартістю 6000,00 грн.; косарку вартістю 3000,00 грн.; окучник саморобний вартістю 2500,00 грн.; 2 колеса на культиватор КРН загальною вартістю 2000,00 грн.; диски до сівалки у кількості 16 штук загальною вартістю 800,00 грн.; станок свердлильний вартістю 1500,00 грн.; станок точильний вартістю 500,00 грн.; тиски слюсарні вартістю 300,00 грн.; інжектор до сівалки СПЧ-8 вартістю 800,00 грн.; навісної рейки автосцепку вартістю 1500,00 грн.; гвинт центральний автосцепки вартістю 450,00 грн., та витребувати це майно у відповідача, передати його позивачу. Обґрунтовуючи свій позов позивач вказала, що на це майно вона має право на підставі складеного її батьком заповіту. Це майно відповідач, який є її рідним братом, незаконно забрав з місця його зберігання, що зберігалось за адресою: с. Брусівка, вул. Леніна, 51. Дане майно цей час знаходиться на зберіганні у [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач при цьому пояснила, що 09 травня 2014 року їй зателефонував [PERSON] і повідомив, що відповідач забирає належну їхньому батькові техніку. 10 травня 2014 року [PERSON] їй повідомив, що відповідач зрізав замки та забрав майно, яке потім віддав на зберігання [PERSON]. Відповідач та його представники позов не визнали. За відповідача пояснення суду надавала його представник [PERSON], підтвердила обставини, наведені в запереченнях проти позову, в якому відповідач вказує, що позивач вимагає від нього його власне майно. При цьому вона додала, що 09 травня 2014 року вони дійсно забирали техніку, однак свою. Вони також забрали інше майно зі свого домоволодіння, що знаходиться за адресою: с. Брусівка, вул. Леніна, 51-а. Борону забрали вони у Гляненка, якому її давала позивач, на яку у них є документи. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали закритих кримінальних проваджень, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, чого не оспорювалось сторонами, що 18 березня 2014 року помер батько сторін [PERSON]. За життя, 22 липня 2011 року, [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, а також усе, на що він на день смерті буде мати право, він заповідав позивачу. До складу спадкового майна беззаперечно входив житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, Біловодський район, с. Брусівка, вул. Леніна, 51. Також судом з пояснень сторін та свідків встановлено, що як померлий, так відповідач займались роботами, повязаними з обробкою землі, для чого необхідно була сільгосптехніка та обладнання. У своєму позові позивач вказує, що після смерті її батька залишилось вказане вище майно, яке на праві власності належало її батькові, у звязку з чим в порядку спадкування вона просить визнати право власності на це майно та витребувати його у відповідача. Разом з цим, відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні на запитання суду позивач не змогла описати спадкове майно, на яке вона просить визнати право власності в порядку спадкування та витребувати його у відповідача, за індивідуально-характеризуючими його ознаками. Усі її посилання на надані нею документи, а також пояснення свідків, не дають чіткого описання цього майна, у звязку з чим чіткого представлення, яке саме майно належало її батькові. Крім того, деякі документи носять сумнівний характер (наприклад - накладна ТОВ «Колос» №222 від 01.04.2000 р., оригінал якої має характер дописування, тим більше, що померлий не мав заборгованостей на такі суми в ТОВ «Колос»). В даному випадку, суд не в змозі достовірно встановити, що майно, яке виявлено у відповідача є спадковим. Таким чином, доводи позивача, якими вона обґрунтовує свій позов, носять характер припущень, а тому вони на підставі частини четвертої статті 60 Цивільного процесуального кодексу, де зазначається, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, не можуть бути взяті до уваги. Навпаки, відповідач стверджує, що більшість майна, на яке вказує у своєму позові позивач, у нього взагалі відсутнє, а інше майно, а саме культиватори КРН -5.6 та КПС 4, два бідони, належать йому (див. акти державного виконавця, а.с. 55-58, 61). За таких обставин, суд вважає, що позивач не довела належними доказами (ст. 58 ЦПК) факт наявності у відповідача чітко означеного індивідуальними характеристиками майна, що належало за життя їхньому батькові, тому у задоволенні її позову слід відмовити за необґрунтованістю в цілому, оскільки вимога про витребування майна у відповідача є похідною від вимоги про визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed