Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогами про усунення перешкод у здійсненні ним права власності квартирою [ADDRESS], шляхом звільнення з-під арешту, накладеного на підставі постанови слідчого ОВС ГСУ МВС України від 01.09.2012 року в рамках кримінального провадження, порушеного за статтями ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції 1960 року). Мотивує позов тим, що на вказану квартиру, яка належить йому на праві власності накладений арешт, в межах кримінального провадження, по якому він не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим, у зв'язку із чим просить усунути перешкоди у користуванні своєю власністю. Ухвалою суду від 12.03.2014 року за заявою представника позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом зобов'язання Реєстраційїної службу Головного управління юстиції у м. Києві вилучити з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження арештом квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, надавши аналогічні пояснення в обґрунтування позовних вимог. Представник відповідача Танчик А.Ю. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з тих підстав, що ще триває досудове слідство, а тому звільнення з під арешту квартири [ADDRESS], може в подальшому завадити виконанню вироку, в частині конфіскації майна. Разом з тим підтвердив, що кримінальна справа порушена по факту і позивач по справі не має процесуального статусу. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Позивач на підставі свідоцтва про право власності від 14.09.2010 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5) 17.08.2013 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). Водночас, позивачеві стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладений арешт, на підставі постанови про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, від 01.09.2012 року видану слідчим ОВС ГСУ МВС України. Дані обставини підтверджуються витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією постанови про накладення арешту на майно (а.с.7-8). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 126 КПК України в редакції 1960 року в процесі розслідування кримінальної справи арешт може бути накладений на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Представник відповідача- Танчик А.Ю. в судовому засіданні підтвердив той факт, що позивач не відноситься до вказаних осіб. Отже, враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач є власником квартири, та не є особою на майно якої, відповідно до положень ст. 126 КПК України в редакції 1960 року може бути накладений арешт, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved