Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить суд визнати недійсним розпорядження Голови Пустомитівської райдержадміністрації від 27.12.2002 року № 575. в частині «список громадян, яким надаються земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за № 11. [PERSON]К.» та державний акт на право власноті на землю, виданий Пустомитівською райдержадміністрацією від 29.12.2002 року на імя [PERSON] площею 0.6565 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серії 1-ЛВ № 023972. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 21.09.2016 року померла [PERSON], яка 14.01.2003 року у Чижиківський Сільській Раді Пустрмитівського району, Львівської області, в нотаріальному порядку зробила розпорядження (заповіт), яким все своє майно заповіла [PERSON], прізвище якої у зявзку із укладенням шлюбу змінене на Бобко, позивачу по справі. У відведений законом строк, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори на предмет прийняття спадщини за заповітом. З цього приводу [PERSON] нотаріальною конторою Пустомитівського району була відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 60403785, про що свідчить Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі від 21.03.2017 року. Спадкове майно [PERSON] складалося із земельної частки (земельного паю) у землі, яка перебуває у колективні власності АТП «Винниківське» Пустомитівського району, Львівської області, яку вона успадкувала за законом після смерті свого чоловіка (діда позивача) [PERSON], який помер 03.06.2001 року Наявність майна у спадкодавця. [PERSON], стверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), що виданий 25.12.2002 року, серії РН № 536349, Пустомитівською райдержадміністрацією. Із цього сертифіката вбачається, що у графі «[PERSON] на земельну ділянку (пай) передано [PERSON] та у відповідності до цього внесені всі дані нотаріального посвідчення. Однак, як зясувалося в подальшому, первісному власнику земельної частки [PERSON], після його смерті 29.12.2002 року, був виданий [PERSON] акт на право приватної власності на землю, серії 1- ЛВ № 023972. Цей правовстановлюючий документ виданий на підставі розпорядження райдержадміністрації від 27.12.2002 року № 575, тобто після смерті особи. [PERSON] за час свого життя не встигла оформити [PERSON] акт на право приватної власності на землю після смерті свого чоловіка. Наявність двох взаємовиключених правовстановлюючих документів на землю: Державного акта та сертифікату в подальшому унеможливлюють отримання для позивача свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що відповідач своїми протиправними діями порушив її право на отримання свідоцтва про право на спадщину та порушив норму ст. 25 ЦК України, а саме: видав [PERSON] акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] після його смерті, тобто, після припинення цивільної правоздатності особи. Отже, такий [PERSON] акт про право приватної власті на землю слід вважати недійсним. Відповідач у своєму листі від 13.10.2017 року № 04/15-2454 відмовився у добровільному порядку визнати протиправність своїх дій, покликаючись на те, що «розпорядження Голови РДА, на підставі якого був виданий [PERSON] акт на право приватної власності на землю, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпала свою дію фактом його виконання». [PERSON] акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку». (Постанови Верховного суду України від 01.07.2015 року № 6-319 цс-15). Однак, як вбачається, і розпорядження РДА і [PERSON] акт були видані після смерті спадкодавця, а відтак підлягають до визнання недійсними. З огляду на що, просить суд позов задоволити. 03.01.2018 року провадження у справі відкрито. У судове засідання позивач не зявилася, подали на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Просила позовні вимоги задоволити. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач пояснив, що відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 27.12.2002 року №575, 29.12.2002 районною державною адміністрацією видано на ім'я гр. [PERSON] [PERSON] акт на право приватної власності на землю серія І - ЛВ № 023972, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2, згідно з яким йому передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,6565 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чижиківської сільської ради за межами населеного пункту. З адвокатського запиту від 10.10.2017 райдержадміністрації стало відомо про те, що оскільки гр. [PERSON] помер 03.06.2001, вищевказаний державний акт на право приватної власності на землю виданий районною державною адміністрацією з порушенням норм ст. 25 Цивільного кодексу України, тобто після припинення цивільної правоздатності особи. Оскільки видачі головою райдержадміністрації оскаржуваного розпорядження голови райдержадміністрації від 27.12.2002 №575 та видачі гр. [PERSON] державного акту на право власності на землю передували роботи з розробки Центром державного земельного кадастру Пустомитівського району проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а про факт смерті гр. [PERSON] райдержадміністрації на час видачі державного акту відомо не було, звинувачення гр. [PERSON], як спадкоємиці за заповітом, щодо незаконної видачі райдержадміністрацією державного акту на імя померлого громадянина є безпідставними. У вирішенні справи поклалися на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. [PERSON] на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів. Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Статтею 25 Цивільного кодексу України визначено, що здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Тобто смерть фізичної особи є юридичним фактом припинення правоздатності. Судом встановлено, що [PERSON], помер 03.06.2001 року, що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 06.06.2001 року, серія I-СГ № 210029, виданого Чижиківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 11. 21.09.2016 року померла [PERSON], дружина [PERSON] що вбачається із копії свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Чижиківської сільської ради, актовий запис № 14 від 21.09.2016 року, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, що вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину серії ВАА № 844597 від 26.12.2002 року. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] її внучка [PERSON] позивачка по справі, прийняла спадщину після смерті спадкодавиці за заповітом, посвідченим 14.01.2003 року Чижиківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, яким [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], прізвище якої після укладення шлюбу змінене на «Бобко», на підставі чого була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 604033785 від 21.03.2017 року. Спадкове майно [PERSON] складалося із земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективні власності АТП «Винниківське» Пустомитівського району Львівської області. Про це свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] нотаріусом Пустомитівської Державної нотаріальної контори 26.12.2002 року, серії ВАА № 844597, розмір земельної ділянки - 0.84 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. В свою чергу, баба позивача [PERSON], успадкувала згадану вище земельну ділянку, за законом після смерті свого чоловіка (діда позивачки) [PERSON], який помер 03.06.2001 року. Наявність майна у спадкодавця [PERSON] стверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), що виданий 25.12.2002 року, серії РН № 536349. Пустомитівською райдержадміністрацією. Із цього сертифіката вбачається, що у графі «[PERSON] на земельну ділянку (пай) передано [PERSON] та у відповідності до цього внесені всі дані нотаріального посвідчення. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 27.12.2002 року №575, 29.12.2002 року Пустомитівської районною державною адміністрацією після смерті [PERSON], який помер 03.06.2001 року видано на його ім'я [PERSON] акт на право приватної власності на землю серія І - ЛВ № 023972, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2, згідно з яким йому передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,6565 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чижиківської сільської ради за межами населеного пункту, що вбачається із наявних в матеріалах справи копій документів. [PERSON] за час свого життя не встигла оформити [PERSON] акт на право приватної власності на землю після смерті свого чоловіка, а наявність двох взаємовиключених правовстановлюючих документів па землю, Державного акта та Сертифікату, в подальшому унеможливлюють отримання для позивача свідоцтва про право на спадщину. З копії листа від 13.10.2017 року № 04/15-2454 вбачається, що Пустомитівська районна державна адміністрація відмовилася у добровільному порядку визнати протиправність своїх дій, покликаючись на те, що «розпорядження Голови РДА, на підставі якого був виданий [PERSON] акт на право приватної власності на землю, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпала свою дію фактом його виконання». Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку». [PERSON], як вбачається із наявних в матеріалах справи копій і розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації від 27.12.2002 року №575 і [PERSON] акт на право приватної власності на землю серія І - ЛВ № 023972 від 29.12.2002 року на імя [PERSON] були видані після смерті спадкодавця, [PERSON], який помер 03.06.2001 року. Разом з тим, суд критично оцінює покликання відповідача та не, що видачі головою райдержадміністрації оскаржуваного розпорядження голови райдержадміністрації від 27.12.2002 №575 та видачі гр. [PERSON] державного акту на право власності на землю передували роботи з розробки Центром державного земельного кадастру Пустомитівського району проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а про факт смерті гр. [PERSON] райдержадміністрації на час видачі державного акту відомо не було, а тому немає підстав для задоволення позову, оскільки такі спростовані поданими позивачем суду доказами. З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, визнання відповідачем факту порушення ст. 25 ЦК України під час видачі вказаного [PERSON] акт на право приватної власності на землю, такі підлягають до задоволення. Стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає частина сплаченого судового збору .

Outcome: approved