Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зазначивши, що 18.05.2012 року між нею та відповідачем у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області було укладено шлюб, актовий запис № 216. У період спільного сімейного проживання, а саме: 10.10.2012 року, позивач народила дитину - доньку Аріанну. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що спільне з відповідачем сімейне життя не склалося з причини різних поглядів на життя, в теперішній час з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, тому позивач вважає, що сім`ю зберегти не можливо. Позивач до суду надала заяву, відповідно до якої позов підтримала, просила задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач до суду надав заяву, згідно з якою позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, проти їх задоволення не заперечував та просив справу розглянути без його участі. З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст. ст. 158, 174 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами та доказами. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 18.05.2012 року між сторонами у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області було укладено шлюб, актовий запис № 216. Сімейні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, кожен проживає окремо. Питання щодо надання строку на примирення сторони перед судом не порушували Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. На підставі ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Таким чином суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, такими, що базуються на законі, а відтак позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved