Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

позивач звернулася до суду 15 листопада 2016 року з позовом вказавши, що він є батьком відповідачки [PERSON], яка є матір'ю двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Батька сина [PERSON] у його свідоцтві про народження зазначено зі слів матері в порядку ч. 2 ст. 147 Сімейного кодексу України. Батьком сина [PERSON] є відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, вона залишила дітей на дідуся, позивача, який разом зі своєю жінкою (бабусею дітей) повністю утримує та виховує дітей. Мати дітей фактично не проживає з ними з вересня 2012 року, не турбується про своїх дітей, лише іноді приходячи до будинку своїх батьків на декілька хвилин. Останній раз відповідачка бачила своїх дітей у серпні 2016 року. Усі витрати на дітей по збору їх до школи ніс позивач з дружиною. Батько сина [PERSON], відповідач [PERSON], відбував кримінальне покарання в колонії з 20.06.2014 р. по 10.08.2016 р. (звільнився умовно-достроково), але його також не цікавить життя сина [PERSON], він живе окремо з відповідачко. [PERSON], будь-якого утримання для дітей не надає, вихованням синів не займається та взагалі їх не бачить. Всі обов'язки батьків по відношенню до дітей несуть позивач з дружиною. Тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. 22 березня 2017 року позивач заявлені вимоги уточнив, просить позбавити відповідачів батьківських прав та передати дітей на виховання дідуся та бабусі: [PERSON] та [PERSON] судові витрати покласти на відповідачів (а.с. 60-61). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Позивач суду пояснив, що донька проживала з ними в 2011-2012 р.р., потім знайшла співмешканця, з яким стала проживати, дітьми не займається. Утриманням та вихованням дітей вони займаються самі з дружиною. Донька проживала з ними до 2003 року, потім поїхала в Крим, народила там [PERSON], привезла до них, коли йому було півроку, без документів, залишила його в них. Вони оформляли йому документи - свідоцтво про народження, а [PERSON] знову поїхала. З 2006 року вона співмешкала із [PERSON], в 2009 році у них народився [PERSON] і до них вона повернулася із [PERSON] в 2011 році. Прожила з ними приблизно рік, вона працювала провідником, а той взагалі ніде не працював. У 2012 році вони із [PERSON] пішли від них та забрали із собою [PERSON]. Потім [PERSON] позбавили волі, вона деякий час пожила знову у них, потім «завіялась» та [PERSON] залишила у них і більше не поверталася. Грошей ніколи не давала на утримання дітей, не цікавилась їх життям, жодного разу не ходила до школи, де навчаються діти, не купувала їм речі. Хлопці навчаються добре, в класах одні з кращих. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином шляхом оголошення про їх виклик в газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради [PERSON] вважає, що в інтересах неповнолітніх дітей позовні вимоги підлягають задоволенню. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7 - копії свідоцтв про народження). Батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с.7). Згідно акту сусідів, мешканців будинків [ADDRESS] та [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], однак з вересня 2012 року там не проживає. За вказаною адресою фактично проживають її діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8 - акт) . За вказаною адресою проживає також [PERSON] з дружиною (а.с. 10 - копія довідки). [PERSON] є учнем 1-Б класу, а [PERSON] учнем 6-Б класу Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 89 (а.с. 11 - копії довідок). Згідно характеристик КЗОШ № 89 [PERSON] проживає з бабусею, дідусем, братом та тіткою. Дитина забезпечена всім необхідним одягом, взуттям, спортивною формою, підручниками, зошитами, мобільним телефоном, планшетом, але все дітям купує дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] Вихованням та утриманням неповнолітніх дітей займаються також лише бабуся та дідусь, відвідують постійно батьківські збори. Мати [PERSON] з сім'єю не проживає, місце її знаходження невідомо (а.с.12,13). Згідно службової характеристики [PERSON] вона працювала в Криворізькій пасажирській вагонній дільниці з 08.11.2006 р. на посаді «провідник пасажирських вагонів», з 27.04.2016 р. тимчасово виконувала обов'язки провідника охорони вагонів у парку відстою. За період роботи неодноразово притягалася до дисциплінарної відповідальності, вступала в конфлікти з керівництвом резерву провідників та працівниками проїзної бригади, 26.07.2015 р. вона вчинила бійку на території дільниці з іншим провідником. За характером хитра, дратівлива, схильна говорити неправду (а.с. 38). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Надаючи оцінку наданим сторонами доказів, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому, суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами так і за їх змістом. Згідно ст. ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні допитані свідки по справі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною позивача та бабусею дітей. Донька не бажає займатися вихованням дітей, де вона проживає їй не відомо. Старший син постійно у них проживає і ріс у них, [PERSON] його залишила ще малим, ніколи не допомагала в його утриманні казала, що немає грошей. Молодший у них знаходиться з трьох років. Коли дочка [PERSON] залишила, він навіть не міг розмовляти. Вихованням та утриманням дітей вони займаються з чоловіком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача, проживає в будинку [ADDRESS]. Дочку [PERSON] не бачить давно, вона кинула свої дітей, які проживають з дідом. [PERSON] виросла на її очах: спочатку була гарна дівчина, але потім споганилась. Вихованням та утримання онуків займається їх дідусь та бабуся. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає по сусідству в будинку [ADDRESS] з 2010 року. Знає [PERSON], вона працювала провідником, потім залишила роботу. Не бачить її десь два роки, вона не з'являється до батьків, які займаються вихованням онуків, яких вона кинула. Де тепер проживає [PERSON], він не знає, останній раз бачив її рік тому. У вихованні та утриманні своїх дітей вона участі не приймає. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 27.01.2017 р. № 8/22-126 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON]», виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] відносно малолітнього [PERSON] [INFO] (а.с. 57-59 - висновок). Згідно висновку, 03.08.2016 року до виконкому Довгинцівської районної у місті ради надійшов лист СП «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 29.07.2016 р., про необхідність перевірки щодо виконання батьківських обов'язків [PERSON], так як вона з 02.07.2016 р. на роботу не виходить, інших доходів крім заробітної плати не має. Малолітній [PERSON] представникам виконкому пояснив, що мати не займається його вихованням та утриманням, речей не купує, мешкає окремо, іноді з'являється на декілька днів і знову залишає його та брата, [PERSON], на бабусю та дідуся. Враховуючи викладене суд вважає встановленим, що [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, не займаються вихованням своїх дітей, не забезпечують їх матеріально, не виявляють щодо них батьківського піклування, не забезпечують дітей матеріально, не турбуються про їх духовний розвиток, що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин [PERSON] повинна бути позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] відносно свого сина [PERSON], дітей слід передати їх діду позивачу [PERSON], оскільки останній тривалий час займається вихованням та утриманням онуків, піклується про духовний та фізичний розвиток дітей. Згідно частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (мінімальний розмір) з врахуванням частин 5,6 пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10.

Outcome: approved