Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, та уточнивши позовні вимоги (а.с. 15-16), просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 30 серпня 2008 року; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1500 гривень на місяць. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі, у якому народили сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось. Зникли почуття взаєморозуміння і взаємоповаги. Останні чотири роки не проживають разом. Подружнє життя припинено, спільне господарство не ведеться. Примирення неможливе, просить шлюб розірвати. Крім того, вказує, що після припинення сумісного проживання з відповідачем, син фактично проживає разом з нею. Дитина знаходиться повністю на її утриманні. Батько матеріально не допомагає, участі у вихованні сина не приймає, а тому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн на місяць. Ухвалою судді від 30.06.2020 провадження у даній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До початку розгляду справи від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримує, вказуає, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з вересня 2018 року. Відповідач не заперечує проти задоволення позову. Підтвердив припинення шлюбних відносини з позивачем з вересня 2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 30 серпня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1358 (а.с.5). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] ( а.с.6). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг ЧМР № 5959 від 28.04.2020 [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] ( а.с.7). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі. За умов частини першої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення гармонійного розвитку дитини, принципу розумності та справедливості, з урахуванням того, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2318 гривень, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з не може бути меншим, ніж 1159 грн., суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 грн., починаючи з 23.04.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1. ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу ( а.с. 4), та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів .

Outcome: approved