Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 90,20кв.м., житловою площею 47,30кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: смт. Хорошеве, вул. Щаслива, № 22, Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом, після смерті батька - [PERSON], померлого 10 січня 1985 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що земельна ділянка, що розташована за адресою: смт. Хорошеве вул. Щаслива № 22 (колишня назва вул. Чапаева та вул. Урицького), була надана в користування матері позивача - [PERSON] (дошлюбне прізвище Андреева) [PERSON], відповідно Договору на право забудови земельної ділянки від 17 липня 1947 року, який посвідчено 17.07.1947р. державним нотаріусом Першої міської державної нотаріальної контори м. Харкова [PERSON], реєстровий № 25380/1. В період з 1949 по 1970 роки на земельній ділянці за адресою: смт. Хорошеве, вул. Щаслива № 22 батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було збудовано житловий будинок літ. «А-1» разом з прибудовами піт. «А1-1», літ. «А2-1», літ. «А3-1» та літ. «А4-1», загальна площа будинку склала 90,20кв.м., житлова площа будинку склала 47,30кв.м. 19 жовтня 1984 року померла [PERSON]. Спадкоємцем після смерті [PERSON] став її чоловік - [PERSON]. Спадщину після смерті дружини [PERSON] прийняв фактично, оскільки був зареєстрований за вказаною адресою. 10 січня 1985 року помер [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали його доньки: [PERSON] та [PERSON]. Позивач не має змоги через нотаріальну контору оформити спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, а у звязку з вищевикладеними обставинами вона змушена звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Позивач за зустрічними позовними вимогами [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 90,20кв.м., житловою площею 47,30кв.м., відповідною частиною надвірних будівель та споруд: сараїв літ. «В», літ. «Б», літ. «Л», погребу літ. «К», літ. «Г», вбиральні літ. «Е», літ. «З», душу літ. «И», зливних ям літ. «Ж», літ. «Н», навісу літ. «М», лазні літ. «Д», воріт № 1, 2, огорожі № 3, 4, що розташовані з адресою: смт. Хорошеве, вул. Щаслива, 22, Харківського району Харківської області, порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], померлої 19 жовтня 1984 року та батька - [PERSON], померлого 10 січня 1985 року. Обґрунтувала [PERSON] свої зустрічні позовні вимоги тими ж самими підставами, що і позивач за основною позовною заявою. Позивач за основною позовною заявою [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] не заперечувала (а.с.48). Відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутністю, свої зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та основний позов [PERSON] визнає (а.с.47). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає рішення про задоволення позовних вимог, якщо Відповідач визнав позов та за наявністю законних на те підстав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка, що розташована за адресою: смт. Хорошеве вул. Щаслива № 22 (колишня назва вул. Чапаева та вул. Урицького, згідно Рішення IV сесії VII скликання Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області від 05.02.2016р. про перейменування вулиць, провулків, в'їздів селища Хорошеве), була надана в користування [PERSON] (дошлюбне прізвище Андреева) [PERSON], відповідно до Договору на право забудови земельної ділянки від 17 липня 1947 року, який посвідчено 17.07.1947р. державним нотаріусом Першої міської державної нотаріальної контори м. Харкова [PERSON], реєстровий № 25380/1, що підтверджується договором на право забудови земельної ділянки від 17 липня 1947 року (а.с.12). В період з 1949 по 1970 роки на земельній ділянці за адресою: смт. Хорошеве, вул. Щаслива № 22, батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було збудовано житловий будинок літ. «А-1» разом з прибудовами піт. «А1-1», літ. «А2-1», літ. «А3-1» та літ. «А4-1», загальна площа будинку складає 90,20кв.м., житлова площа будинку складає 47,30кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту від 28.09.2016р. та довідкою ТОВ «Експертний будівельно-інжиніринговий центр» від 11.10.2016р. № 1053/11-10 (а.с.7-10, 11). 19 жовтня 1984 року померла [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останньої (а.с.14). Спадкоємцем після смерті [PERSON] став її чоловік - [PERSON], який спадщину після смерті дружини [PERSON] прийняв фактично, оскільки був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується копією Будинкової книги (а.с.30-36). 10 січня 1985 року помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останнього (а.с.13). Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджуються копіями Свідоцтв про народження останніх та Свідоцтвами про одруження, що підтверджують зміну прізвищ спадкоємців (а.с.6, 28). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 529 ЦК України у редакції закону 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги спадкування за законом є дружина померлого та його діти сторони по справі. Згідно із ст. 548 ЦК України, у вищезазначеній редакції, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК України, у редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали його доньки: [PERSON] та [PERSON], які звернулися у встановлений законом строк до відповідної держнотконтори, що підтверджується повідомленням Другої держнотконтори Харківського району Харківської області від 22.12.2016р. за № 1968/01-16 (а.с.42). Відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999р. № 12/5-126 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на обєкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992р., тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обовязковим. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 аркуш 20, по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на мирні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за Позивачами право власності в порядку спадкування за законом в рівних частках, оскільки спірний житловий будинок був зведений до 1992 року на земельній ділянці, яка передавалася для будівництва житлового будинку спадкодавцю, входить до спадкової маси та не являється самочинним майном, а Позивачами були виконані всі вимоги закону щодо прийняття спадщини. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок [PERSON], оскільки [PERSON] являється інвалідом другої групи та звільнена на підставі ЗУ «Про судовий збір» від його сплати.

Outcome: approved