Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод бабі у спілкуванні з онуком. На підставу своїх вимог спирається на те, що між позивачкою та відповідачкою виникли відносини щодо усунення перешкод у спілкуванні баби, діда з дитиною (онуком) і участі у вихованні онука. 21 червня 2014 року син позивачки [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою, який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району управління юстиції у м. Черкаси, актовий запис № 175, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідачка народила сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , а бабою позивачка. Відповідачка проти згоди сина позивачки забрала онука, кошти, документи і виїхала до своїх батьків. З часу її переїзду [PERSON] , не дає спілкуватись з онуком і при цьому полишає малолітню дитину або на своїх батьків або на чужих людей. Як позивачка дізналась у 2019 році, дитина без згоди батька була зареєстрована за місцем реєстрації матері у недобудованому будинку її батьків і наразі проживає з батьками матері дитини в одній кімнаті. Місце знаходження відповідачки протягом грудня 2019 року, січня 2020 року, з березня по вересень 2020 року не відомо. Відповідачка полишила дитину саму. Син забирав у грудні 2019 року онука додому у край занедбаному, хворому стані. Позивачка з сином лікували дитину. Одягли онука. А мати дитини місяць навіть не цікавилась сином і забрала онука 28 грудня 2019 року. [PERSON] , сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання дитини, починаючи з дати розлучення, хоча як використовує кошти відповідач і досі не відомо. З приводу перешкод у спілкуванні з онуком позивачка та її син [PERSON] , звертались до служби у справах дітей. Розпорядженням Маньківської районної ради Черкаської області від 25.02.2020 № 33 встановлено часи побачення батька з дитиною: до 2-х годин на день понеділок, середа, п?ятниця з 16.00 до 18.00 год., у вихідні дні з 10.00 год до 13.00 год. [PERSON] , дане розпорядження взагалі не виконує. Відповідачка засоби зв?язку заблокувала і навіть у скайпі не надає спілкуватись з дитиною засобами електронного зв?язку. Побачити дитину взагалі неможливо оскільки [PERSON] , приховує дитину від позивачки, діда, родичів батька та батька дитини. По місцю реєстрації матері не виявилось можливим встановити чи взагалі перебуває у даному будинку мати з дитиною. Крім того, місця для спілкування з дитиною в смт. Маньківка у них немає, а за адресою [PERSON] , це робити неможливо. Відповідачка не тільки втрачає родинний зв?язок з дитиною (працевлаштувалась на роботі на повний день, часто буває за кордоном, влаштовує своє особисте життя і дитиною не займається, в той час як дитина потребує більшої уваги ніж вона йому приділяє), але не може забезпечити навіть себе, належний рівень розвитку і забезпечення вона надати сину не може, бажання виховувати сина самостійно у відповідачки немає, адже дитину покидає на літніх батьків в недобудованому будинку своїх батьків, власного житла не має, повної сім?ї не має. Позивачка має дуже тісний зв?язок із онуком, оскільки до виїзду за кордон і по приїзду із закордону син позивачки із невісткою та онуком проживали біля позивачки (квартири навпроти одна одної) і позивачка завжди піклувалась про свого онучка. Позивач має бажання спілкуватися з онуком, брати активну участь у його вихованні та розвитку, однак відповідач через особистісний конфлікт перешкоджає позивачці у спілкуванні з онуком. До виникнення конфлікту з відповідачем між позивачкою та онуком склалися приязні відносини, вони спілкувалися та неодноразово подорожували разом. Перешкоджання у спілкуванні з онуком завдає позивачу нестерпного болю. [PERSON] , безпричинно чинить перешкоди в її спілкуванні з онуком, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. 24.03.2021 року через канцелярію суду відповідачкою [PERSON] , подано відзив на позовну заяву, згідно якого вона вважає, що вимоги у позові є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути задоволені за наступних підстав: на підтвердження своїх позовних вимог позивачка не надала жодних доказів, при цьому зміст позовних вимог вказує на те, що позивач не враховує графік життя дитини. Побачення дитини з бабою без присутності матері, за графіком, який позивач сформував у позовних вимогах - суперечить інтересам дитини, негативно впливає на її розвиток та перешкоджає нормальному вихованню дитини. Також дитина відвідує дитячий садочок та розвиваючі секції, що унеможливлює задоволення часу та днів для побачення, заявлених позивачем. Відповідач у свою чергу не заперечує проти побачень позивача з онуком, але не частіше ніж 2 рази кожного тижня на місяць (у суботу та неділю з 10 до 14 години у присутності матері за місцем реєстрації та проживання останнього). Крім того запропонований позивачем порядок є таким, що порушує права дитини. Враховуючи вік дитини, якій виповнилося 3 роки, те що дитина відвідує дошкільний навчальний заклад та має потреби в дотриманні режиму відповідно до її віку, потребу дитини такого віку в спілкуванні з матір`ю, тому графік спілкування з дитиною запропонований позивачем, бабою дитини, буде порушувати найвищі цінності дитини, а саме: збереження зв`язків з сім`єю та забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі, оскільки дитина майже щоденно буде змінювати місце та середовище проживання, способи виховання, режим дня, режим харчування, що будуть встановлюватись по черзі матір`ю та бабою, а тому буде перебувати в середовищі, що є дисфункціональним, що в подальшому може призвести до порушення емоційного стану дитини, її розвитку та поведінки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи Служби у справах дітей Маньківської селищної ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутності та при вирішенні даної справи поклався на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У частині першій статті 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Судом встановлено, що 21 червня 2014 року син позивачки [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою, який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району управління юстиції у м. Черкаси, актовий запис № 175, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 103). [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] , що підтверджується Новозеландським свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 98-102), батьком якого є [PERSON] , а позивачка бабою. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19.09.2019 року шлюб між відповідачкою [PERSON] , та сином позивачки [PERSON] , розірвано (т. 1 а.с. 91). На даний час онук позивачки [PERSON] , зареєстрований та проживає за місце реєстрації своєї матері, відповідачки по справі по [ADDRESS] , відповідно до довідки виконавчого комітету Маньківської селищної ради № 38 від 10.01.2020 року (т. 1 а.с. 69). З приводу перешкод у спілкуванні з сином, син позивачки [PERSON] , звертався до служби у справах дітей. Розпорядженням Маньківської районної ради Черкаської області від 25.02.2020 № 33 встановлено часи побачення батька з дитиною: до 2-х годин на день понеділок, середа, п?ятниця з 16.00 до 18.00 год., двічі на місяць у вихідні дні з 10.00 год. до 13.00 год. (т. 1 а.с. 78-79). Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Згідно із абзацами 1, 2 пункту 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88, безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда й баби з онуками обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Однак в матеріалах справи відсутній висновок органу опіку і піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами. Також в матеріалах справи відсутній акт обстеження умов проживання позивачки за своїм місцем реєстрації та проживання а саме за адресою [ADDRESS] , а тому суд невзмозі встановити чи створено належні умови для виховання та розвитку дитини у вказаному помешканні. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ст. 2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, в межах даного спору позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити неправомірні дії відповідача, пов`язані зі створенням перешкод в спілкуванні баби з онуком, при зверненні з позовом до суду позивачем не долучено докази на підтвердження заявлених вимог. Твердження позивача про те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з онуком суд не приймає до уваги, так як вони спростовуються матеріалами справи. Так судом встановлено, що батько дитини у грудні 2019 року забирав сина до себе додому, також розпорядженням Маньківської районної ради Черкаської області від 25.02.2020 № 33 встановлено часи побачення батька з дитиною, тобто позивач не була позбавлена можливості зустрічатися з онуком. За наведених обставин, надавши належну оцінку загальному обсязі доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт чинення перешкод у спілкуванні баби з онуком з боку матері дитини, що є визначальним для вирішення даного спору з урахуванням підстав та предмету позову. Крім того, при вирішенні даного спору суд також враховує вік дитини та значну відстань між місцем проживання позивачки та місцем проживання онука позивачки, яку необхідно буде йому долати та яка може негативно вплинути на здоров`я дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed