Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила скасувати постанову ВП №40108184 від 09.10.2013 року «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» винесену Державним виконавцем ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції [PERSON], зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], в повному обсязі, власником якої є [PERSON], на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 1996 року та договору - купівлі продажу від 28 березня 1997 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, через канцелярію суду 25.08.2016 року надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити позов та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] також в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду 25.08.2016 року надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, прийшов до наступного. Встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], що підтверджується ухвалою Бориспільського міського суду Київської області від 12 вересня 1996 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої кожному належить ? права власності на квартиру, витягом про реєстрацію права власності на майно № 6467569 від 10 лютого 2005р. та договором купівлі продажу від 28 березня 1997 року посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Бориспільського міського нотаріального округу Київської області. ( а.с. 13). З інформаційної довідки від 18 липня 2016 року, виданої приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області [PERSON] вбачається, що належна позивачу квартира [ADDRESS],\~\~знаходиться під арештом на підставі\~\~постанови ВДВС Бориспільського МУЮ ВП №40108184 від 09.10.2013 року.( а.с.9-11). Арешт на вказану квартиру накладено постановою від 09.10.2013 року державного виконавця Бориспільського МУЮ [PERSON] при виконанні виконавчого листа №2/359/228 виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 05 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ Надра» до [PERSON] про стягнення боргу, про накладення арешту на все майно, належне [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ( а.с.6). Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, арешт нерухомого майна зареєстрований 07.11.2013 року Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, під реєстраційним номером обтяження 3268707. Таким чином, державним виконавцем було накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], як на власне майно [PERSON], яка\~\~на час винесення постанови та на даний час не є власником зазначеної квартири. Постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 27.06.2014 року виконавчий лист 2/359/228 виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області 05 серпня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ « Надра» боргу 15139,01 грн., повернуто стягувачу- ПАТ КБ « Надра», в зв»язку з тим, що майно належне боржнику [PERSON] на праві власності відсутнє, рахунків та інших джерел отримання доходів не виявлено. ( а.с.16). Отже, діями державного виконавця було порушено інтереси власника квартири. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України\~передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність зазначеного обтяження, яке накладене на\~\~майно позивача без законних підстав, перешкоджає [PERSON] розпоряджатись своєю власністю, чим порушені права\~\~та законні інтереси позивача.\~\~ На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зняття арешту та заборони відчуження з майна позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved