Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, аліменти на себе у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу. Свої повні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач також зазначила, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та, оскільки вона одна її виховує, вона не має можливості будь-де працювати та отримувати прибуток. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак доказів на підтвердження поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надала. Відповідач у судовому засіданні визнав позов в частини стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Проти стягнення з нього аліментів на позивача він заперечував з тих підстав, що окрім доньки - [PERSON], він має ще одну дитину - [PERSON], [INFO] та колишню дружину - [PERSON], на яких він сплачує аліменти, як на дитину, так і на жінку. Судом встановлено, що сторони є батьками - [PERSON], [INFO], про що свідчить долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи довідки від 14.11.2014 року, позивач мешкає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS]. Із долученої до матеріалів справи довідки № 452 від 27.10.2014 року судом вбачається, що відповідач постійно працює на підприємстві ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ШУ «Добропільске», та за період з квітня по вересень 2014 року нарахований йому дохід склав - 31982,52 грн., при цьому фактично отриманий дохід за вказаний період складає - 16078,81 грн. Судом також встановлено, що відповідач має на утриманні дитину - [PERSON] та колишню дружину - [PERSON], на яких він сплачує аліменти. Таким чином, з урахуванням відомостей, які містяться в довідці про місце роботи відповідача № 452 від 27.10.2014 року, суд дійшов висновку, що вказані обставини дійсно мають місце та не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами. Частинами 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України встановлено поняття шлюбу, яким є - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно ч.1, 2 ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач вже несе витрати по утриманню своєї дитини - [PERSON] та колишньої дружини - [PERSON], які, згідно довідки про заробітну плату відповідача, дорівнюють ? частки від його доходу. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на дитину [PERSON], [INFO] у зазначеному розмірі, підлягають частковому задоволенню, оскільки, суд враховує наявність у відповідача інших утриманців, при цьому відповідач в цій частині позовну заяву визнав. Отже, з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дітей; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, вбачається наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки визнання його відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Доказів того, що сторони перебувають або перебували у зареєстрованому у органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбу, позивачем надано не було. Під час встановлення матеріального стану відповідача суд виходить з того, що він має сплачувати аліменти на двох дітей, а також аліменти на дружину - [PERSON] Розглядаючи вимогу позивача в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі ? частки від прибутків на її утримання, суд виходить зі змісту положень ч. 1, 2 ст. 21, 75 СК України, оскільки сторони по справі не є подружжям, а наявність спільної дитини не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. А й отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 на утримання позивача є такими, що не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 1,3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial