Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 2002 року по даний час обіймає посаду старшої медичної сестри відділення педіатрії Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» Міністерства охорони здоров'я. 28.03.2018 року внутрішнім наказом № 92-к по НДСЛ «Охматдит» «Про відсторонення від роботи працівників» (п. 1.3.) [PERSON] відсторонено від виконання обов'язків. Підставою наказу про відсторонення позивача від посади та виконання трудових обов'язків став інформаційний лист слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 28.03.2018 № 9778/123/56-2018 у якому містилась інформація про те, що на розгляді слідчого органу знаходиться досудове провадження за № 12015100100009778 за ознаками правопорушень, передбачених різними частинами ст. 191 Кримінального кодексу України. У межах цього провадження позивачу було вручено повідомлення про підозру. Керівництво відповідача своїм наказом, відсторонивши [PERSON] від виконання трудових обов'язків, цим позбавило заробітної плати, перевищило надані законом повноваження, оскільки у межах кримінального провадження відсторонення від роботи може бути лише здійснено на підставі ухвали слідчого судді. Разом з тим, своєю ухвалою від 02.05.2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у справі № 761/15474/18 (по даному кримінальному провадженню) відмовив у задоволенні клопотання слідчого про відсторонення [PERSON] від посади. Позивач зазначає, що суд звернув увагу на те, що відсторонення [PERSON] від посади у даному випадку не являється необхідним запобіжним заходом, а саме відсторонення не буде виправданим втручанням у права та свободи громадянина. У зв'язку з чим, позивач просила: визнати неправомірним та скасувати наказ Національної державної спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 28 березня 2018 року № 92-к в частині відсторонення [PERSON] від посади старшої медичної сестри відділення педіатрії без збереження заробітної плати; зобов'язати відповідача - Національну державну спеціалізовану лікарню «Охматдит» Міністерства охорони здоров'я України поновити [PERSON] на роботі, на посаді старшої медичної сестри відділення педіатрії; стягнути на користь [PERSON] середній заробіток за період з 28 березня 2018 року по день ухвалення рішення у даній справі. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 25 червня 2018 у справі відкрито провадження, вирішено питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. До першого судового засідання позивачем подано заяву про зміну підстав та предмету позову, згідно якого просила визнати неправомірним наказ Національної державної спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 28 березня 2018 року № 92-к в частині відсторонення позивачки - [PERSON] від посади старшої медичної сестри відділення педіатрії без збереження заробітної плати та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 28 березня 2018 року по 09 липня 2018 року. Підставами для зміни підстав та предмету позов стало те, що після звернення до суду з цим позовом, Наказом № 202-к від 09 липня 2018 року позивача поновлено на роботі, на посаді старшої медичної сестри відділення педіатрії НДСЛ «Охматдит». Натомість, питання щодо виплати середньої заробітної плати за час її відсторонення (вимушеного прогулу) залишилось відкритим. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Також зазначив, що сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] за період з 28 березня 2018 року по 09 липня 2018 року становить 44 810 грн. 54 коп. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань з процесуальних питань та відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, відповідач повідомлений належним чином і в судове засідання не направив представника, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.08.2002 року перебуває на посаді старшої медичної сестри відділення педіатрії Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» Міністерства охорони здоров'я. Як вбачається із матеріалів справи, 28.03.2018 року наказом № 92-к ДСЛ «Охматдит» «Про відсторонення від роботи працівників лікарні» п. 1.3. [PERSON] відсторонено від виконання обов'язків з 28.03.2018 року на період проведення слідчих дій без збереження заробітної плати. Підставою для винесення наказу № 92-к від 28.03.2018 року про відсторонення, в тому числі [PERSON], від посади та виконання трудових обов'язків став інформаційний лист слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 28.03.2018 № 9778/123/56-2018 у якому містилась інформація про те, що на розгляді слідчого органу знаходиться досудове провадження за № 12015100100009778 за ознаками правопорушень, передбачених різними частинами ст. 191 Кримінального кодексу України. У межах кримінального провадження № 12015100100009778 [PERSON] 19.03.2018 року було повідомлено про підозру. Відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з ч. 2 ст. 154 Кримінального процесуального кодексу України, відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу. Як свідчать матеріали справи, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду в задоволенні клопотання про відсторонення [PERSON] від посади старшої медичної сестри відділення НДСЛ «Охматдит» відмовлено. Отже, на день винесення наказу № 92-к від 28.03.2018 року НДСЛ «Охматдит» про відсторонення [PERSON] від роботи, дії відповідача не відповідали вимогам чинного законодавства України, яким регулюються трудові відносини, оскільки наказ було прийнято за відсутності ухвали слідчого судді про відсторонення позивача від посади в розумінні положень ст. 154 КПУ України. В подальшому, відповідачем 09.07.2018 року було винесено наказ № 202-к, яким [PERSON] поновлено на роботі на посаді старшої медичної сестри відділення педіатрії НДСЛ «Охматдит» чим і усунуто порушення права позивача на працю. Так, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Однак, як зазначає позивач при поновленні її на роботу 09.07.2018 року питання щодо виплати середнього заробітку за період з 28 березня 2018 року по день поновлення не вирішено. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. [PERSON] просить стягнути на її користь із НДСЛ «Охматдит» середній заробіток за час відсторонення позивача від роботи за період з 28 березня 2018 року по 09 липня 2018 року, суму що становить 44 810 грн. 54 коп. Водночас, судом враховуючи довідку № 204 від 16.05.2018 р. було встановлено, що середньомісячний заробіток [PERSON] становить - 13 105,92 грн., середній розмір заробітку за один робочий день в січні та лютому 2018 складає: 26471,92/41(робочі дні за січень та лютий) - 645,66 грн. З огляду на те, що наданий представником [PERSON] розрахунок містить помилку, вона має бути врахована судом, з метою належного захисту прав позивача.. Отже, розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період відсторонення від роботи встановлено (645,66 грн. х 71 день) у розмірі 45 841,86 грн. Враховуючи те, що відповідачем було порушено право на працю в період відсторонення [PERSON] від посади та після поновлення її на роботі не відшкодовано середній заробіток, суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову. Частиною 5 ст. 235 КЗпП України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та виплати йому заробітної плати за один місяць. Судові витрати, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що судовий збір при подачі позову про поновлення на роботі та стягнення заробітку не сплачувався позивачем на підставі положень Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved