Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.2015 року між нею та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги нерухомо майна №1, згідно якого остання передала їй своє право вимоги до МП «Турія» двохкімнатної квартири загальною площею 66,52 кв.м. під №5 в семиквартирному житловому будинку в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а, яке належало їй згідно договору про пайову участь у будівництві №3/1 від 24.09.2003 року, укладеним з МП «Турія». При цьому, [PERSON] було надано копію декларації про готовність обєкта до експлуатації від 17.04.2012 року. Вказує, що в грудні 2015 року вона звернулась до КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за виготовленням паспорту на квартиру [ADDRESS], однак 01.02.2016 року їй було відмовлено у його виготовленні на тій підстав, що подані документи не дають змоги встановити належність спірної квартири. У звязку з чим, просить визнати за нею право власності на вказану квартиру. В ході розгляду справи до початку розгляду її по суті, позивачем подано заяву про зміну підстав позову, вказавши, що з моменту порушення провадження у справі, змінилися обставини і виникли нові підстави позову та ухвалою суду притягнуто співвідповідачів [PERSON], [PERSON] . Зазначає, що 21.02.2017 року її представник звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про державну реєстрацію за нею права приватної власності на квартиру, що розташована в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а/5. Проте, державний реєстратор своїм рішенням від 27.02.2017 року відмовила у вчиненні даної реєстраційної дії, мотивуючи тим, що з поданих заявником документів для проведення державної реєстрації неможливо встановити право МП «Турія» на залучення коштів (інвестицій) фізичних та юридичних осіб для здійснення будівництва. Вважає, що оскільки будівництво 7-ми квартирного житлового будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку завершилось, що підтверджується поданою замовниками будівництва [PERSON] та [PERSON] декларацією про готовність обєкта до експлуатації, яка зареєстрована 17.04.2012 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, то він став обєктом цивільних правовідносин. У звязку з чим, просить визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 68,9 кв.м. під №5 в семиквартирному будинку в м. Луцьку по вул.. Потапова, 10а. Представник позивача в судовому засіданні позов з наведених підстав підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача - малого підприємства «Турія» в судовому засіданні позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Представник іншого відповідача [PERSON]С в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги нерухомо майна №1, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] своє право вимоги до МП «Турія» щодо двохкімнатної квартири загальною площею 66,52 кв.м. під №5 в семиквартирному житловому будинку в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а (а.с. 3-4) При цьому, із договору про пайову участь у будівництві №3/1 від 24.09.2003 року, укладеним між ПМП «Турія» (забудовник) та [PERSON] (пайовик), слідує, що пайовик передає, а замовник приймає кошти та інші матеріальні цінності для його подальшого залучення у будівництво обєкту інвестування будинку, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Потапова 10а (а.с. 7-9). Відповідно до ст. 328\~ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації, з моменту такої реєстрації. Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що новостворене нерухоме майно стає обєктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким субєктом правовідносин здійснено такі дії. При цьому, як вбачається із декларації про готовність обєкта до експлуатації від 17.04.2012 року, будинок, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Потаповій, 10а є закінченим будівництвом обєктом та готовим до експлуатації (а.с. 8-10). Пунктом 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначено, що прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контрою поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Таким чином, оскільки будівництво 7-ми квартирного житлового будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку завершилось, що підтверджується поданою замовниками будівництва [PERSON] та [PERSON] декларацією про готовність обєкта до експлуатації, яка зареєстрована 17.04.2012 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, то він став обєктом цивільних правовідносин. Отже, зважаючи на вище викладене, а також той факт, що позивач намагалась здійснити та реалізувати своє право на юридичне оформлення права власності, зверталась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію за нею права приватної власності на належну їй квартиру, тобто вжила усіх передбачених чинним законодавством дій для цього, то за таких обставин суд приходить про підставність заявлених вимог. Доводи представника відповідача [PERSON] про невідповідність перерахованих коштів сукупній площі квартири після її інвентаризації не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у визнання права власності, оскільки свої зобовязання за умовами договору про пайову участь позивач виконала повністю, вжила усіх можливих заходів для оформлення права власності, про що також ствердив представник підрядної організації, уповноваженої на залучення коштів інвесторів і, на думку суду, не є перешкодою для врегулювання даного питання, яке випливає з інших правовідносин. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільного права є його визнання. А тому, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру і стягнути з відповідачів в рівних частинах понесені позивачем судові витрати, крім [PERSON]С, яка являється інвалідом 2 групи і звільняється від їх сплати .

Outcome: approved