Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], укладений між малолітнім [PERSON], [INFO], та [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.04.2013 р. (кадастровий номер 6325157900:00:008:0132), розташованої за адресою [ADDRESS], укладений між малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.04.2013 р. ( кадастровий номер 6325157900:00:008:0133), розташованої за адресою [ADDRESS], укладений між малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON]. Зобов'язати відповідача [PERSON] повернути житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою [ADDRESS], у власність малолітньому [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON], є рідною бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. 05 квітня 2013 року між малолітнім [PERSON], 01 серпня 2006 року, податковий номер [NUMBER], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], від якого діяла його мати [PERSON], податковий номер [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та відповідачем [PERSON], податковий номер [NUMBER], яка зареєстрована: [ADDRESS], було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS]. На приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1856 га розташований житловий будинок літер «А-1», дерево, цегла, житловою площею 44,10 кв.м, загальною площею 75,20 кв.м та господарські будівлі та споруди: літня кухня, погреб, сарай зливна яма, колодязь, огорожа. Разом із тим, було укладено в той же день 05.04.2013 року договір купівлі- продажу між малолітнім [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0.1500 га (кадастровий номер 6325157900:00:008:0132), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до цього договору загальна сума продажу становить 1000,00 (одну тисячу) гривень. Крім того, було укладено в той же день 05.04.2013 року договір купівлі - продажу між малолітнім [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0.0356 га (кадастровий номер 6325157900:00:008:0133), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Цільове призначення ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до цього договору загальна сума продажу становить 1000,00 (одну тисячу) гривень. Позивач вважає, що вищевказані договори, не відповідають вимогам законодавства, що дії відповідачів щодо укладання спірних договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельних ділянок, у зв'язку із тим, що під час укладання даної угоди були грубо порушені майнові права малолітнього [PERSON]. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом, має своєю метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, соціальний захист та всебічний розвиток. Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло. Згідно зі ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органу опіки та піклування, є відмова від майнових прав дитини. Із договору купівлі-продажу вбачається, що такий дозвіл органом опіки та піклування не надавався. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, яка закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В даному випадку договір купівлі-продажу житлового будинку суперечить правам малолітньої дитини - [PERSON]. Відповідно до статті 215 ЦК України: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 статті 216 ЦК України: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно статті 230 ЦК України: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України. За приписом ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.23б Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 224 ЦК України: правочин , вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. Відповідно до п. 10 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладений незаконно, оскільки розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 59 від 12 березня 2013 року про надання дозволу на відчуження будинку та земельних ділянок, право власності на які має неповнолітній [PERSON], видано з порушенням вимог діючого законодавства. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила справу вирішити відповідно до діючого законодавства. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і проти позову заперечувала. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], представник служби у справах дітей Харківського району Харківської області [PERSON] та [PERSON] вважали позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Прокурор в судовому засіданні просив суд задовольнити позов, пояснивши про те, що дозвіл на відчуження майна неповнолітнього було отримано з порушенням встановленого законом порядку, в зв'язку з чим відкрито кримінальне провадження та висунуто підозру про скоєння кримінального правопорушення заступником начальника служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. Суд, враховуючи доводи прокурора, представника позивача та представника відповідача, третіх осіб, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Матеріалами справи встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], є рідною бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. 05 квітня 2013 року між малолітнім [PERSON], 01 серпня 2006 року, податковий номер [NUMBER], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], від якого діяла його мати [PERSON], податковий номер [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та відповідачем [PERSON], податковий номер [NUMBER], яка зареєстрована: [ADDRESS], було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1856 га розташований житловий будинок літер «А-1», дерево, цегла, житловою площею 44,10 кв.м, загальною площею 75,20 кв.м та господарські будівлі та споруди: літня кухня, погреб, сарай зливна яма, колодязь, огорожа. Разом із тим, було укладено в той же день 05.04.2013 року договір купівлі - продажу між малолітнім [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0.1500 га (кадастровий номер 6325157900:00:008:0132), яка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до цього договору загальна сума продажу становить 1000,00 (одну тисячу) гривень. Крім того, було укладено в той же день 05.04.2013 року договір купівлі - продажу між малолітнім [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0.0356 га (кадастровий номер 6325157900:00:008:0133), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Цільове призначення ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до цього договору загальна сума продажу становить 1000,00 (одну тисячу) гривень. Вищевказані договори, не відповідають вимогам законодавства, що дії відповідачів щодо укладання спірних договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельних ділянок, у зв'язку із тим, що під час укладання даної угоди були грубо порушені майнові права малолітнього [PERSON]. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом, має своєю метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, соціальний захист та всебічний розвиток. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло. Згідно зі ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органу опіки та піклування, є відмова від майнових прав дитини. Із договору купівлі-продажу вбачається, що такий дозвіл органом опіки та піклування не надавався. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, яка закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В даному випадку договір купівлі-продажу житлового будинку суперечить правам малолітньої дитини - [PERSON]. Відповідно до статті 215 ЦК України: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 статті 216 ЦК України: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно статті 230 ЦК України: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України. За приписом ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.23б Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 224 ЦК України: правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. Відповідно до п. 10 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно з пп. 1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (п.2 ст.653 ЦК України). Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (п.3 ст.653 ЦК України). Таким чином зобов'язання між позивачем та відповідачем за договорами купівлі-продажу припиняються з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (п.4 ст.653 ЦК України). Таким чином, позивач і відповідач не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту набрання законної сили рішенням суду про зміну або розірвання договору. Беручи до уваги пояснення прокурора про те, що дозвіл на відчуження майна неповнолітнього було отримано з порушенням встановленого законом порядку, в зв'язку з чим відкрито кримінальне провадження та висунуто підозру про скоєння кримінального правопорушення заступником начальника служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, враховуючи те, що [PERSON] були істотно порушені договори купівлі-продажу, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, укладених між [PERSON] та [PERSON], в іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial