Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Мотивує його тим, що 31.03.2020 року на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин на 468 км + 115 м, неподалік смт. Луків Турійського району Волинської області сталася ДТП, у якій автомобіль «Ауді 100», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній загинув. Вказує, що загиблий був її чоловіком та батьком неповнолітнього сина [PERSON] і у зв`язку з його смертю їм спричинена значна і непоправна шкода, яка проявилася і проявляється у великих моральних стражданнях та переживаннях, негативних емоціях та змінах в їх психологічній сфері. Зокрема, вони втратили чоловіка і сина, єдиного годувальника, який піклувався про них, допомагав фінансово та морально, дбав за господарством. Зазначає, що 31.03.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020030000000126 з кваліфікацією за ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. В подальшому, 30.09.2020 року слідчим СУ ГУНП у Волинській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вважає, що відсутність водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь та користь неповнолітнього [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі по 56108,00 грн. кожному. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2021 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ПАТ «НАСК «Оранта». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішення справи покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.03.2020 року на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин на 468 км + 115 м, неподалік смт. Луків Турійського району Волинської області сталася ДТП, у якій автомобіль «Ауді 100», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній загинув. Постановою слідчого від 30.09.2020 року закрито кримінальне провадження №12020030000000126 від 31.03.2020 року за даним фактом ДТП, яка мала місце 31.03.2020 року за відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 18-20). В обґрунтування постанови зазначено, що в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали є грубе порушення [PERSON] вимог п.п. 4.4, 4.7, 4.14.а), г), д) Правил дорожнього руху. При цьому, при розслідуванні кримінального правопорушення об`єктивних доказів вини водія [PERSON] в порушенні ПДР України та наїзду на пішохода [PERSON] не встановлено. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як зазначається в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі №352/342/17 від 18 жовтня 2019 року. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати, що позивач та її неповнолітній син зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу непоправної втрати чоловіка та батька, а тому, враховуючи відсутність вини відповідача, який не міг уникнути наїзду на лежачого пішохода, який перебував у нетверезому стані, виходячи з принципу розумності і справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі по 55 000 грн. кожному. При цьому, суд враховує добровільне та часткове відшкодування відповідачем завданої шкоди в розмірі 10000,00 грн, а також виплату страхового відшкодування страховою компанією. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial