Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, за час якого ними був усиновлений син [PERSON] , [INFO] . Однак, на даний момент відносини між сторонами погіршилися, вони не проживають разом, дитина знаходиться виключно на її утриманні, так як останнім часом відповідач не надає жодної матеріальної допомоги. Оскільки [PERSON] є військовослужбовцем, має постійних дохід, а вона у зв`язку з доглядом за малолітнім [PERSON] не працює, внаслідок чого самостійно не може забезпечити належний рівень життя для його гармонійного фізичного, інтелектуального, духовного, морального і соціального розвитку, тому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім цього, уточнені вимоги просила задовольнити у повному обсязі, справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що уточнені вимоги визнає у повному обсязі - погоджується сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 25 січня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинського райуправління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 02 (а. с. 4-5, 6-8, 9). Також встановлено, що [INFO] у м. Перечин народився [PERSON] , батьками якого згідно свідоцтва про народження, виданого повторно Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 11 жовтня 2018 року, є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). Крім цього встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , то з урахуванням вищевказаних норм, ч. 1 ст. 182 СК України та визнання відповідачем уточнених позовних вимог, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідач уточнені позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 384,20 грн. (768,40 грн. - 50%). На підставі наведеного та

Outcome: approved