Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про визнання відповідача у справі, [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зняття з реєстрації місця проживання. У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: на праві особистої приватної власності належить йому будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровано її місце проживання, місце проживання її дочки -[PERSON] та сина [PERSON], місце проживання онука -[PERSON] та місце проживання бувшого її зятя - відповідача [PERSON]. Відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2016 року, виїхав на постійне місце проживання до Литовської Республіки. З зазначеного часу інтересу до будинку не проявляє, не проживає там, витрат, пов'язаних з оплатою комунальних послуг чи з обслуговуванням будинку не несе. Вона самостійно несе витрати, пов'язані з обслуговуванням будинку та оплатою комунальних послуг, що негативно відображається на матеріальному її становищі. З огляду на те, що відповідач у вказаному будинку понад два роки не проживає за місцем реєстрації, а реєстрація його призводить до порушення її майнових та немайнових прав, як власника житла, вона прохає суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, подали суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує і прохає задовольнити. Крім того, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в тому числі через опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзиву не подав. У зв'язку з цим суд, відповідно до ст. 223 ч.4, ст. 280 ч. 1 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Згідно ст. 319, 383 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.04.2008 року доводиться та обставина, що позивачеві на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Як вбачається із копії будинкової книги, відповідної до якої відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою:у будинку по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.. В судовому засіданні знайшов ствердження факт не проживання відповідача у справі за місцем реєстрації, тобто у будинку [ADDRESS]. Зокрема зазначена обставина доводиться, довідкою виданою виконкомом Велицької сільської ради Ковельського району, відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак з 01.08.2016 року не проживає. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 319 ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У ході судового розгляду встановлено, що за згоди власника житла, позивача [PERSON], було здійснено реєстрацію місця проживання відповідача за адресою розташування, належного позивачеві на праві приватної власності будинку Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2016 року не проживає за місцем реєстрації, тобто у будинку по [ADDRESS], не приймає участі у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг, витратах пов'язаних з обслуговуванням житла. Відповідно реєстрація відповідача у квартирі, належній позивачеві призводить до порушення майнових та немайнових прав позивача, як власника житла, яка є пенсіонером. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача, щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відтак, суд вважає, що вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача до задоволення не підлягає, оскільки втрата права на житло і є підставою для внесення даних про зняття особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial