Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому також просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] та залишити проживання малолітнього сина [PERSON] разом з нею. \~ \~ \~ \~До початку розгляду справи по суті подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. \~ \~ \~ \~Відповідачем також була подана письмова заява про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 2016 року перебувають в шлюбі. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинили з 2020 року через несумісність характерів. На примирення не згодні. \~ \~ \~ \~Частина 1 ст.110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). На підставі встановленого, суд вважає, що сім`я сторін розпалася і відновлена бути не може, приходить до висновку, що шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. Крім того, позивач в позові просить залишити проживання малолітнього сина [PERSON] разом з нею. \~ \~ \~ \~Згідно довідки виконавчого комітету Соколівської сільської ради від 07.06.2021 № 553, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, знаходиться на повному її утриманні (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини. Вимоги про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини позивачем не ставиться, а лише заявляється вимога про залишення проживання малолітньої дитини сторін із матір`ю. Вказані позовні вимоги не є тотожними. Дане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у справі № 200/952/18 від 15 січня 2020 року (провадження № 61-14859св19). Отже зважаючи на те, що спільна дитина сторін - син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та відповідач, надавши заяву про визнання заявленого позову, підтвердив зазначений факт та не заперечує щодо місця проживання дитини з матір`ю, а отже спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини на даний час не існує, тому суд дійшов висновку, що залишення проживання малолітньої дитини саме з матір`ю є правомірним. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви ухвалою суду від 22.06.2021, як багатодітна матір, до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов в повному обсязі та рішення ухвалене в судовому засіданні в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті на момент подання даного позову, тобто 454 грн, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 454 грн, компенсується за рахунок держави, що відповідає вимогам ст. ст. 141, 142 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved