Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить встановлення факту прийняття спадщини її батьком, [PERSON] після смерті його матері, [PERSON], померлої 28 лютого 2003 року та визнання за її неповнолітньою дочкою, [PERSON] права власності на житловий будинок що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки, вул. Боженка, 10. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі, змін та доповнень до позову не має. Відповідач [PERSON] сільська рада Бориспільського району Київської області, свого представника для розгляду справи не направила, надала суду заяву з клопотанням розглядати справу у відсутності їх представника. Заперечень по суті справи у відповідача не має. Суд дослідив, проаналізував всі зібрані по справі докази приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна особа зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимоги і заперечень. Судом встановлено, що 02.02.2012 р. помер батько позивачки, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ОК №236407 виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області 05 січня 2012 /а. с.18/. За життя [PERSON] склав заповіт, яким зробив розпорядження на випадок смерті, все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів своїй внучці, [PERSON]. Заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано /а.с. 20/. На час смерті [PERSON], він проживав в будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки, вул. Боженка, 10. Будинок зареєстрований Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON], матірю померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 27.10.1992 р. /а.с. 5/. [PERSON] за життя склала заповіт від 11.12.2002 р., яким на випадок смерті розпорядилася все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті по закону, заповіла своєму сину, [PERSON] /а.с. 13/. 28.02.2003 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-БК №427298 виданим [PERSON] сільською радою 01 березня 2003 року /а.с. 15/. Після її смерті відкрилася спадщина на жилий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки, вул. Боженка, 10. На день смерті [PERSON] заповіт заповідачем не змінено та не скасовано. [PERSON] на час смерті своєї матері проживав у вказаному будинку, користувався ним та утримував його в належному стані, а також утримував його після смерті матері, а також користувався земельною ділянкою біля будинку. На час відкриття спадщини, після смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Нормами якого передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном - фактичне прийняття спадщини. До правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, не допускається застосування норм ЦК України 2003 р., а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто ст. ст. 548-549 ЦК УРСР в редакції 1963 р. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступив в фактичне володіння та користування спадковим майном - будинком. З дня відкриття спадщини [PERSON], з заявою до нотаріальної контори про отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не звертався та не подавав заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. А згідно ч. 1 ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). З наданих суду документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] не існує. Аналізуючи та оцінюючи у сукупності усі досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті матері, а [PERSON] набула право власності на спадкове майно за заповітом з часу відкриття спадщини, однак не може його оформити на своє ім'я, таким чином позов слід задовольнити в повному обсязі. Судові витрати залишити за позивачем. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved