Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матірю [PERSON] , місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 23.05.2014 між нею та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 540. Від цього шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, актовий запис № 324 від 20.05.2015, батьками якого є сторони по справі. Сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, на даний час сторони не мешкають разом. На даний час син проживає разом з нею. Позивач самостійно несе витрати на утримання та розвиток їх сина. Місце перебування батька дитини [PERSON] не відоме. Позивач разом із сином мешкають за адресою: [ADDRESS] . Позивач не буде чинити перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Позивач зазначила, що відсутність законного рішення про визначення місця проживання дитини із матір`ю фактично суперечить її інтересам та порушує її громадські та цивільні права дитини. У зв`язку з чим вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, з невідомих причин, представник позивача подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. При ухваленні рішення суду, просила врахувати той факт, що між батьками існує конфлікт з приводу проживання дитини. Головна небезпека полягає у тому, що батько є іноземцем та погрожував вивезти дитину за кордон на постійне місце проживання без дозволу матері. Дитина є малолітньою, в Україні у неї сформовано побут, є постійне місце проживання, навчання та лікування. Відповідно до правил перетину державного кордону, якщо другий з батьків є іноземцем, він має право вивезти дитину за кордон без дозволу іншого з батьків. Отже така загроза дійсно існує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду сповіщений належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації та опублікування оголошення на офіційному сайті. Про причини неявки не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд, за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст.\~281,\~282 ЦПК України. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини без участі представника третьої особи. У висновку Департамент служб у справах дітей зазначено, що орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] (а.с. 40-42). Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 23.05.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 540 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] , [INFO] , її батьками вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з копії довідки серії ІАА № 0710828 Департаменту інформаційних технологій МВС від 14 серпня 2018 року, свідчить, що [PERSON] [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 7) Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду у [PERSON] [INFO] ознак наркологічних захворювань не виявлено (а.с. 8). Відповідно до довідки № 002991 про обстеження на антитіла до вірусу імунодефіциту людини від 17.07.2018 [PERSON] не хворіє на ВІЛ (а.с. 9) Згідно з довідкою Медичного центру вищої категорії ЕВВІВА від 18.07.2018 видана лікарем [PERSON] 18.07.2018, [PERSON] є здоровою, на диспансерному обліку у фтизіатра не перебуває, туберкульозом не хворіє (а.с. 10). Згідно з довідкою виданою [PERSON] ТОВ «ДЖИ ФАЙВ ХОЛДИНГ УКР» вих. № 74 про те, що наразі вона займає посаду інженера за якістю 1 категорії і дохід якої з 01.03.2018 по 31.08.2018 складає 499 482, 73 грн (а.с. 11). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. За змістом\~статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої\~статті 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, а також неможливості матері зареєструвати місце проживання дитини, суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved