Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до Апеляційного суду м. Києва з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 22.07.2006 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що приблизно з грудня 2013 року між нею та відповідачем припинені шлюбні стосунки та з того ж періоду вони не ведуть спільного господарства. Також позивач вказує, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки ними повністю втрачено почуття любові та поваги. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передана Дніпровському районному суду м. Києва для забезпечення її розгляду (а.с. 15). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2018 року позовна заява була залишена без руху наданням позивачу строку для усунення недоліків (а.с. 18, 19). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 14.06.2018 року (а.с. 23, 24). В підготовче судове засідання сторони не з'явились, позивач до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, в заяві вказала, що позов підтримує. Відповідач до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 22.07.2006 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зроблено актовий запис № 277 (а.с. 12). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 29, 30). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 20).

Outcome: approved