Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідачів, який мотивувала тим, що рішенням Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015 «Про передачу громадянам [PERSON], [PERSON] безоплатно у спільну часткову власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» вирішено затвердити [PERSON] (частка ?), [PERSON] (частка ?) технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] площею 0,0511 га, з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; передати вказаним громадянам цю земельну ділянку безоплатно у спільну часткову власність; зобов'язано зареєструвати земельну ділянку та речові права на неї в порядку, визначеному чинним законодавством України. Вказане рішення вважає протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства та її законних прав та інтересів. Позивач є власником будинку та землекористувачем земельної ділянки площею 8 649 кв.м. за адресою: [ADDRESS] Державного акта на право власності на земельну ділянку не виготовляла, оскільки не мала для цього можливості і коштів. В жовтні 2016 року, коли почала збирати документи з метою приватизації земельної ділянки, дізналася, що її сусіди суміжні землекористувачі [PERSON] та [PERSON], які володіють на праві спільної часткової власності земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], приватизували земельну ділянку, як виявилося згодом з порушенням меж земельної ділянки шляхом захоплення південної частини земельної ділянки розміром 11, 75мх7, 97 м, яка належить їй. Фізична особа-підприємець [PERSON] при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) керувалася «Пояснювальною запискою до проекту газифікації житлового будинку [ADDRESS], власник [PERSON].». Вважає, що дана «Пояснювальна записка» до проекту газовідведення не може бути належним та допустимим доказом в підтвердження площі земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки дані цієї записки нічим не обґрунтовані і не підтверджені, а тому не могли братися до уваги при розробці фізичною особою-підприємцем [PERSON] технічної документації. Крім того, згідно вказаної пояснювальної записки проектом передбачається проведення природного газу до будинку, що розташований на ділянці по [ADDRESS] (загальна площа 5,2 сотки). Однак, земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] це дві зовсім різні земельні ділянки. З інформації, отриманої у державному архіві, вбачається, що площа земельної ділянки по [ADDRESS] яка могла бути приватизована громадянами [PERSON] та [PERSON] становила 455,21 кв.м., натомість відповідачами приватизовано 0,0511 га, що підтверджує незаконність приватизації. Її родиною, як законними користувачами земельної ділянки, приблизно у 60-х роках, за усною домовленістю між ними та їхніми сусідами - суміжними користувачами родиною [PERSON] (згодом [PERSON], а нині [PERSON]), які проживають за адресою: [ADDRESS], та які також являються сусідами землекористувачів [PERSON] та [PERSON], було надано у користування родини [PERSON] (нині [PERSON]) в якості городу, частину земельної ділянки, яку незаконно приватизували відповідачі. За їхньої згоди в користуванні родини [PERSON] (згодом [PERSON], а нині [PERSON]) ця земельна ділянка перебуває вже понад 55 років. Крім того, в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання відсутній підпис суміжного користувача [PERSON] А сама позивач підписала акт не знаючи, що розміри земельної ділянки не відповідають фактичним. З акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 26.11.2015 вбачається, що в графі «в присутності власників (користувачів) земельних ділянок», зокрема значиться невідома особа [PERSON] і її підпис нижче. А тому, просила визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015 «Про передачу громадянам [PERSON], [PERSON] безоплатно у спільну часткову власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]». Ухвалою суду від 28.03.2017 до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, суду пояснила, що її бабуся [PERSON] за домовленістю з сусідами з [ADDRESS] взяла у них в користування кусочок городу. Її земельна ділянка знаходиться на [ADDRESS], земля приватизована. Там є хата, але в ній ніхто не проживає. Вона акт прийому-передачі межових знаків відповідачам не підписувала і її бабуся теж, бо вже тоді померла. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з викладених у письмових запереченнях підстав (а.с.53-55). Суду пояснив, що право користування позивача спірною земельною ділянкою не оформлене і нічим не підтверджене. Земельні ділянки позивача та відповідачів розділені парканом задовго до набуття відповідачами права власності на будинок. Крім того, підпис позивачки є в актів прийому-передачі межових знаків від 26.11.2015. Просив в задоволенні позову відмовити. Представники відповідача Луцької міської ради в судовому засіданні позов не визнали з викладених у письмових запереченнях підстав (а.с.110-114). Вказували на те, що при ухваленні міською радою оскаржуваного позивачем рішення не було порушено вимог закону. Права позивача не були порушені. Посилання сторони позивача на зазначені в архівних довідках розміри земельних ділянок суміжних будинковолодінь є безпідставними, тому що розміри земельних ділянок з 1939 року змінювалися. Просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Вказував на те що приватизована земельна ділянка належала його бабусі, перейшла до мами, а в подальшому в його користування. Будинок по [ADDRESS] перейшов у спадок, а з ним і земля. Позивач [PERSON] сама підписувала акту погодження меж, з нею була ще дочка чи то невістка. Заперечень не було. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову заперечував. Вказував на те, що придбав земельну ділянку разом з руїною. Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідачів, пояснення свідка, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає та є власником будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.06.1996 року після смерті батька [PERSON] (а.с.9) та від 30.11.1998 після смерті сестри [PERSON] (а.с.8). Відповідачі [PERSON], [PERSON] станом на день ухвалення Луцькою міською радою оскаржуваного позивачем рішення 24.12.2015 були співвласниками будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34169854 від 25.02.2015 та №43349533 від 05.09.2015 (а.с.65-66, 68-69). Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі і розпорядження землями територіальних громад передача та земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування має виключні повноваження щодо земельних відносин. Рішенням Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015 «Про передачу громадянам [PERSON], [PERSON] безоплатно у спільну часткову власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» вирішено затвердити [PERSON] (частка ?), [PERSON] (частка ?) технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] площею 0,0511 га, з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; передати вказаним громадянам цю земельну ділянку безоплатно у спільну часткову власність; зобов'язано зареєструвати земельну ділянку та речові права на неї в порядку, визначеному чинним законодавством України (а.с.11). Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки - це документ що розробляється фізичними або юридичними особами, які мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою і включає в себе текстові та графічні матеріали, обов'язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки та складається у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляються у разі виділення фізичній особі земельної ділянки, межі якої не встановлені із земель комунальної власності. Проект землеустрою розробляється на кожну новоутворену земельну ділянку. Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місце положення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Судом встановлено, що на підставі спільної заяви співвласників будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] фізичною особою-підприємцем [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с.58-109). Технічна документація погоджена Управлінням Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області (а.с.58), службою містобудівного кадастру (СМК), службою містобудівного кадастру та моніторингу Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради, КП «Луцькводоканал», ПАТ «Волиньгаз» (а.с.74). З креслення перенесення меж земельної ділянки, що передається у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] в натуру (ас.85) вбачається, що землекористування [PERSON] від поворотної точки Б до поворотної точки В. З Акту прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки на зберігання від 26.11.2015 (а.с.83) вбачається, що цей акт погоджений [PERSON] Тобто, позивач погодила відновлені межі земельної ділянки, яка надавалася у власність відповідачам. Свідок [PERSON] (син відповідача) в судовому засіданні пояснив, що приймав участь в оформленні документів для оформлення права власності на земельну ділянку відповідачів. Скільки себе пам'ятає, його родина завжди користувалася цією земельною ділянкою. Ніхто із сусідів не заявляв на неї претензій. Позивач [PERSON] особисто підписувала акт прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки на зберігання, зі всім погоджувалася. Сторона позивача в судовому засіданні стверджувала, що позивач [PERSON] користувалася частиною земельної ділянки, яка надана у власність відповідачам, яка на кресленні (а.с.85) обмежована знаками 6, 7, 8, 9, 10. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів того, що відповідно до вимог ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України підтверджують право користування позивача вказаною частиною земельної ділянки, стороною позивача не надано. Межа наданої відповідачами земельної ділянки із земельною ділянкою належною третій особі [PERSON] (зазначена на кресленні як земельна ділянка [PERSON].), як вбачається з креслення, проходить від поворотної точки А до поворотної точки Б, межові знаки 1,2 (а.с.85), і, відповідно до списку межових знаків (а.с.84) проходить по огорожі. А тому, не порушує права третьої особи. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачами її законних прав та інтересів в зв'язку з ухваленням Луцькою міською радою оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийняте з дотриманням вимог закону. На підставі викладеного суд вважає вимоги позову безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed