Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Чугуївської районної державної лікарні ветеринарної медицини, в якості третіх осіб зазначивши Територіальну громаду в особі Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, та [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на будівлю дільниці ветеринарної медицини, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. В ході розгляду справи, за клопотанням позивачки судом було замінено неналежного відповідача - Чугуївську районну державну лікарню ветеринарної медицини на Державну ветеринарну та фіто санітарну службу України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що на балансі Чугуївської районної державної лікарні ветеринарної медицини знаходиться будівля Моспанівської дільниці ветеринарної медицини, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За призначенням вказана будівля не експлуатується. В 1996 році позивач переїхала на постійне проживання до [ADDRESS], та влаштувавшись до колгоспу, була заселена до вказаної будівлі Моспанівської дільниці ветеринарної медицини, де зареєструвала своє постійне місце проживання, та продовжує проживати до теперішнього часу, здійснивши в будинку ремонт та добудувавши надвірні будівлі. З огляду на вищевикладене, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, та на те, що з 1996 року відкрито володіє вищевказаною будівлею, з урахуванням понесених нею витрат на відбудову цього будинку, позивач вважає, що має право на отримання права власності на цей будинок в порядку набувальної давності. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до викладеного в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову [PERSON] не заперечував, аргументуючи це тим, що позивач, яка добросовісно заволоділа будівлею дільниці ветеринарної медицини, що розташована за адресою: [ADDRESS], та протягом більше 10 років відкрито і безперервно володіє цим будинком, має право на визнання за нею права власності на нього за набувальною давністю. Представник третьої особи - Мосьпанівської сільської ради, а також третя особа [PERSON] до зали судових засідань не з'явились, про місце та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, заяв про відкладення судового засідання або про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На балансі Чугуївської районної державної лікарні ветеринарної медицини Харківської області знаходиться будівля Мосьпанівської дільниці ветеринарної медицини, розташована в [ADDRESS]. За своїм призначенням будівля не експлуатується з 1997 року, що вбачається з листа управління ветеринарної медицини в Чугуївському районі від 16.09.2013 р. № 01-25/252 (а.с. 9). З 1996 року по теперішній час у будівлі Мосьпанівської дільниці ветеринарної медицини проживають та зареєстровані [PERSON], та її співмешканець [PERSON] Факт реєстрації вищевказаних осіб в будівлі Мосьпанівської дільниці ветеринарної медицини підтверджується довідкою виконавчого комітету Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області №350 від 06.11.2014 р. та відповідними відмітками про реєстрацію місця проживання у паспортах [PERSON] та [PERSON] (а.с.15,16,17). Будівля Мосьпанівської дільниці ветеринарної медицини знаходиться у державній власності, та є не житловим приміщенням, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.38). З залученого представником позивача листа виконавчого комітету Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області № 02-23/98 від 04.03.2015 р. вбачається, що [PERSON] колгоспом житло в [ADDRESS] не виділялось. На той час, головою колгоспу [PERSON] було надано дозвіл на вселення до будівлі ветеринарної медицини, за умови, що вона відремонтує її за свої кошти, та буде в подальшому сплачувати всі платежі, пов'язані з утриманням цієї будівлі. (а.с.77). Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом вказаної норми задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Із матеріалів справи вбачається, що спірна нежитлова будівля в [ADDRESS] належить державі, перебуває в оперативному управлінні Чугуївської районної лікарні державної ветеринарної медицини. Із змісту позову, пояснень позивача та його представника в суді, пояснень представника відповідача і третьої особи - Чугуївської районної лікарні державної ветеринарної медицини вбачається, що на час вселення позивача до спірної будівлі, позивачу було відомо про її належність лікарні ветеринарної медицини. Саме у зв'язку з тим, що дана будівля за призначенням лікарнею не використовувалася, позивачу було дозволено вселитися до неї. Про обізнаність сторін щодо належності спірної будівлі державі й перебування її в управлінні лікарні свідчать й матеріали листування між державними установами, органами місцевого самоврядування, позивачем (а.с.5-14). Отже, суд зазначає, що вселення позивача до спірної будівлі, проживання та здійснення ремонту в ній не може свідчити про добросовісність користування майном в розумінні статті 344 ЦК України, оскільки позивачу було достеменно відомо про власника і володільця даного майна. Характерною ж ознакою для визнання права власності на нерухоме майно за давністю володіння згідно ст.344 ЦК України є добросовісність володіння, яка передбачає, що позивач не знав і не міг знати, що він володіє чужим майном. Таким чином, оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими наявними у справі доказами, суд вважає доведеним, що позивачу з моменту вселення у нежитлову будівлю в [ADDRESS] було відомо, що вона має власника і їй на праві власності не належить. Зазначене унеможливлює набуття такої будівлі у власність позивача за давністю володіння відповідно до правил, встановленихст.344 ЦК України. Посилання на те, що підставою для вселення [PERSON] та [PERSON] до спірної будівлі було дозвіл голови колгоспу суд не приймає, оскільки, відповідно до житлового законодавства України, єдиною підставою для вселення до житла є ордер. Між тим, як свідчать матеріали справи такий ордер позивачу не надавався, рішення виконавчого комітету відповідної ради з даного питання не приймалося, дана будівля до цього часу до житлового фонду не включена, а реєстрація і проживання позивача в цій будівлі не може автоматично змінити її статус як нежитлової будівлі. Суд вважає за необхідне зазначити, що питання передачі майна із державної до комунальної власності врегульовано спеціальним нормативним актом - Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», в порядку якого саме має розглядатись і вирішуватись питання передачі спірної будівлі до комунальної власності. За умови передачі будівлі до комунальної власності, органи місцевого самоврядування отримають право розпорядження нею відповідно до чинного законодавства України, зокрема Житлового кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed