Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON], [INFO] мав на праві приватної власності ? частину квартири в будинку [ADDRESS], в якій зареєстровано його місце проживання. 01.03.2014 року відповідач подарував належну йому ? частину зазначеної квартири позивачу, що підтверджується договором дарування частини квартири, проте відповідач залишився в ній бути зареєстрованим. Після відчуження квартири відповідач в квартирі не проживає, однак права позивача, як власника спірної квартири порушуються наявністю реєстрації місця проживання відповідача у квартирі, а тому просить суд визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала, з обставин викладених в позові та просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи без участі відповідача. Третя особа : [PERSON] позов також підтримав та просив задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON], [INFO] мав на праві приватної власності ? частину квартири в будинку [ADDRESS], яку відповідно до договору дарування від 01.03.2014 року подарував [PERSON] Інша частина спірної квартири належить [PERSON], [INFO]. Як убачається з довідки форми три відповідач залишився зареєстрованим у вищевказаній квартирі. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об*єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Слід зазначити, що втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved