Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення факту, що має юридичне значення. Позивач просить: Встановити факт, який має юридичне значення, що вказана в Свідоцтві про право приватної власності на будівлю виданого 15.07.1958 року житловий будинок [ADDRESS], власниця [PERSON], і вказана в актовому запису №677 від 21 лютого 1946 року про народження [PERSON] - мати [PERSON], та вказана в заповіті від 12.04.1978 року, заповідач [PERSON] є однією і тією ж особою- [PERSON], померлою [INFO], яка на день смерті проживала за адресою [ADDRESS]. Визнати за нею право власності в порядку спадкування першої черги за законом на житловий будинок літ. «А-1», з тамбур літ. «а» із ганком літ. «а1», загальною площею 77,30 кв.м. житловою площею 65,50 кв.м з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Внаслідок знищення житлового будинку вказаному у Свідоцтві про право приватної власності на будівлю виданого 15.07.1958 року на ім'я [PERSON], визнати Свідоцтво про право приватної власності на будівлю виданого 15.07.1958 року на ім'я [PERSON] втратившим чинність. Сторони про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином та своєчасно, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача, з належним чином оформленими повноваженнями, направив до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує просить розглядати справу без його участі. Від відповідача - Люботинської міської ради Харківської області на адресу Люботинського міського суду надійшов лист, в якому зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, просили розглядати справу у відсутності їх представника. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право приватної власності на будівлю виданого 15 липня 1958 року (а.с.31,89). Вказаний житловий будинок був знесений, так як був не придатний для проживання, і [PERSON] за власні кошти був побудований новий житловий будинок літ. «А-1», до якого був прибудований тамбур літ. «а» із ганком літ. «а1», загальною площею 77,30 кв.м. житловою площею 65,50 кв.м. [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим ЗАГС м.Люботин на підставі актового запису № 291 від [INFO] (а.с.11). Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO], тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO]. Відповідно до ст. 524 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 534 ЦК України заповідач кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Під час життя, а саме, 12 квітня 1978 року [PERSON] склала заповіт, в якому вказано, що будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона заповідає синові [PERSON], який проживає разом з нею (а.с.32-33). Зазначене підтверджується відповіддю Харківського обласного нотаріально архіву від 02 серпня 2017 року (а.с.74-76). Крім того, після смерті матері [PERSON] спадкоємцем за заповітом який прийняв спадщину був її син [PERSON], який був зареєстрований і постійно проживав в житловому будинку літ. «А-1», з тамбуром літ. «а» із ганком літ. «а1», загальною площею 77,30 кв.м. житловою площею 65,50 кв.м за адресою [ADDRESS]. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] були виконані вимоги ст. 549 ЦК України, тому він вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області від 05 січня 2004 року на підставі актового запису № 6 (а.с.10). Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO], суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 2003 року, в зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли після 01 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України в редакції 2003 року. Згідно зі ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS]. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON], є донька спадкодавця [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) і син [PERSON]. Факт родинних відносин між спадкодавцями та спадкоємцями ніким не оспорюється, копії документів про народження спадкоємців знаходяться в матеріалах справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом та за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В частині 3 ст. 1268 ЦК України вказано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 28 липня 2017 року після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк до нотаріальної контори звернулася донька [PERSON] З заявою про відмову від прийняття спадщини звернувся син [PERSON] Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 червня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не підтверджено родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON] (а.с.45- 79). Як вбачається із актового запису про народження [PERSON] його мамою зазначено [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с.85). Відповідно до заповіту [PERSON] заповідала житловий будинок своєму сину [PERSON] (а.с.32). З копії будинкової книги вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Таким чином, суд вважає встановленим факт, який має юридичне значення, що вказана в Свідоцтві про право приватної власності на будівлю виданого 15 липня 1958 року житловий будинок [ADDRESS], власниця [PERSON], і вказана в актовому запису №677 від 21 лютого 1946 року про народження [PERSON] - мати [PERSON], та вказана в заповіті від 12 квітня 1978 року, заповідач [PERSON] є однією і тією ж особою- [PERSON], померлою [INFO], яка на день смерті проживала за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється у разі його знищення. Враховуючи, що житловий будинок, вказаний у Свідоцтві про право приватної власності на будівлю виданого 15.07.1958 року на ім'я [PERSON] - знищено, то свідоцтво є таким, що втратило чинність. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved