Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому, прохає припинити стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON]. на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 вересня 2014 року в справі №534/2272/14-ц, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що має з відповідачем спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]., на утримання якого, за судовим рішенням [PERSON] зобов`язана до сплати аліментів у сумі 250 грн щомісячно. З 2018 року син [PERSON] постійно проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться повністю на утриманні матері, в свою чергу, батько дитини [PERSON] , участі в утриманні сина не приймає. З моменту ухвалення рішення Комсомольського міського суду Полтавської області, яким з [PERSON] присуджені періодичні платежі, змінились обставини, що впливають на розмір платежів, а отже наявні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів. Ухвалою суду від 03.02.2021 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання (а.с.14). Ухвалою суду від 02.04.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.89). 16.03.2021 на адресу суду надійшов відзив проти позову (а.с. 35-38). У судовому засідання позивач позов підтримала повністю та просила про його задоволення, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Позивач пояснила суду, що звернулась до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів, оскільки її син [PERSON] , з 2018 року постійно проживає з нею, самостійно змінив місце реєстрації, вона піклується про духовий, моральний, фізичний розвиток дитини та його матеріальні потреби. Самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштована, шкідливих завичок не має. Представник позивача у судовому засіданні прохав задовольнити позов, з урахуванням норм ч.4 ст. 273 ЦПК України. Вказав, що син позивача з 2018 року постійно проживає з матір`ю, а отже, змінились обставини, що були підставою для стягування аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної неповнолітньої дитини, що в свою чергу є підставою для звільнення від сплати аліментів, що стягувались за рішенням суду від 29.09.2014. Відповідач, надаючи пояснення, заперечував, щодо задоволення позову. Зазначав, що мати не піклувалась про їх спільну дитину. Вона не сплачувала на користь сина аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Коли син проживав разом із ним, вони спільно відпочивали, він піклувався про його добробут. Мати дитини не цікавилась його успіхами у школі, не відвідувала батьківськи збори, коли син почав проживати з матір`ю, його успішність у школі значно знизилась. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що Комсомольським міським судом Полтавської області ухвалені рішення від 29.09.2014 та 28.11.2012, якими визначено місце проживання дитини разом із батьком та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]., у твердій грошовій сумі 250 грн. Рішення є такими, що набрали законної сили та ніким не оспорювались. Отже, позов вважає необґрунтованим, та не убачає правових підстав для його задоволення. У судовому засіданні, у присутності батьків, було опитано неповнолітнього [PERSON] , [INFO], який розповів, що проживає разом із матір`ю з 2018 року. Мати піклується про нього, забезпечує його усім необхідним для життя та повноцінного розвитку (продукти харчування, одяг, побутові речі та шкільні приладдя). Він відвідує секцію з триатлону, гроші за школу та навчання платить батько. Не вважає, що проживання з матір`ю, якось вплинуло на успішність у школі, оскільки він отримував такі ж самі оцінки проживаючи із батьком. [PERSON] у судовому засіданні більш детально пояснив, що наразі він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (там зареєстрована його бабуся). Неповнолітній [PERSON] зазначив, що спочатку він дійсно проживав із батьком (однак після тренувань інколи залишався у бабусі, оскільки вона проживала не далеко від спортивної секції, яку він відвідує). У 2017 році він виявив бажання проживати з матір`ю, вітчимом і сестрою. Батько [PERSON] , не заперечував проти того, щоб він почав проживати з матір`ю, оскільки [PERSON] завжди хотів проживати саме з нею. На той час, його мати проживала у малосімейці, де було замало місця для родини з 4 осіб і він деякий час періодично проживав у бабусі. З початку весни 2018 року, а саме з ІІ семестру 7 класу, після того, як мати почала проживати за адресою: [ADDRESS] , він постійно проживає разом із нею та сестрою [PERSON] . Окрім того, він обізнаний про рішення суду про стягнення з його матері на користь батька аліментів на його користь та про визначення його місця проживання разом із батьком. Однак, після того, як йому виповнилося 14 років, він самостійно змінив місце реєстрації. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, врахувавши їх доводи, пояснення відповідача, представника відповідача їх заперечення щодо мотивів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, особисто опитавши у судовому засіданні неповнолітнього [PERSON] , [INFO]., щодо обставин справи, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Комсомольськ Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 295 (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (зворотній бік а.с.6). Шлюб між сторонами було розірвано, шо підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04.08.2008 року. Після укладення шлюбу з [PERSON] позивач у справі змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.11.2012 задоволено вимогу [PERSON] та визначено місце проживання дитини [PERSON] [INFO]., з батьком [PERSON] . Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.09.2014 задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]., у твердій грошовій сумі - 250 грн, починаючи стягнення з 26.08.2014 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Отже, як убачається з ухвалених рішень Комсомольського міського суді Полтавської області від 28.11.2012 у справі №1612/2746/12 та від 29.09.2014 у справі №534/2272/14-ц, неповнолітній син колишнього подружжя [PERSON] , [INFO]., був зареєстрований та проживав разом з відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: довідкою наданою сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області довідкою від 02.03.2021; довідкою про склад сім`ї від 02.03.2021 та довідкою наданою НПП «Фероліт» (а.с.45, 46, 47). У той час, як позивач у справі [PERSON] , відповідно до довідки наданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 31.03.2021 №20-22/3504 [PERSON] та [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.86). Позивач, разом [PERSON] , [PERSON] з 27.09.2019 по 28.07.2020 проживала за адресою: [ADDRESS] , (а.с.48), що підтверджується довідкою наданої НПП «Фероліт» від 09.03.2021 Суд зазначає, що згідно ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO]., досяг чотирнадцятирічного віку, який дозволяє йому самостійно обирати місце свого проживання. При цьому, за змістом наявних у справі письмових доказів, [PERSON] , [INFO]. (маючи для цього достатній обсяг цивільної дієздатності) згідно довідки наданої сектором з питань реєстрації місця від 30.03.2021 №20-22/3442 (зворотній бік а.с.84) наразі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.04.2021 № 20-22/3515 (а.с.85). Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. Сама реєстрація є способом повідомлення держави про місце проживання особи, встановлення офіційної адреси. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. При цьому реєстрація місця проживання не може бути умовою обмеження реалізації права на свободу пересування та вибір місця фактичного проживання. [PERSON] , [INFO]., реалізував своє право на вибір місця фактичного проживання і на даний час з 2018 року фактично мешкає разом із матір`ю. Надаючи покази у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO]., вказав, що проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , з 2018 року, що також, підтверджується актом опитування сусідів від 02.12.2020, посвідченого КЖРЕП № 4 (а.с.9) та інформацією наданою наданої СЗОШ І-ІІІ ст.№4. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , зазначав про той факт, що позивач у справі не належно виконує батьківськи обов`язки по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , а також обов`язки покладені на неї судом, щодо сплати аліментів на утриманні дитини. Внаслідок чого [PERSON] , має заборгованість зі сплати аліментів. Так, дійсно судом встановлено, що згідно розрахунку зі сплати аліментів наданого Горішньоплавнівським міським відділом ДВС Полтавської області заборгованість [PERSON]. зі сплати аліментів за період з 01.12.2017 по 01.03.2021 складає суму 16 990 грн 90 коп. Однак, суд зазначає, що наразі стягнення заборгованісті зі сплати аліментів не є предметом розгляду даної справи. Окрім цього, як убачається з матеріалів справи [PERSON] з 07.05.2018 офіційно працевлаштована у ДЧ «Феротранс» на посаді машиніста крана, що підтверджується довідкою від 31.03.2021 №223. Суд зауважує, що заборгованість зі сплати аліментів нарахована за період з 01.12.2017 по 01.03.2021 у той час, коли позивач була офіційно працевлаштована. З неї в примусовому порядку не стягувались аліменти. У свою чергу відповідачем не надано суду зрозумілих пояснень, чому виконавчий лист з примусового виконання рішення суду про сплату аліментів не було направлено на офіційне місце працевлаштування позивача. У своєму відзиві та під час судового засіданні відповідач посилався на те, що за час проживання дитини з матір`ю, остання не приділяє йому достатньої уваги та байдуже відноситься до шкільного життя дитини. Натомість відповідач, приділяє достатньо уваги, як шкільному життю дитини так і його фізичному вихованню. Так, згідно інформації наданої СЗОШ І-ІІІ ст.№4 від 09.03.2021 02-17/27 щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO]., убачається наступне. [PERSON] є учнем 9-В класу. З 1 по 8 клас дитина проживала разом із батьком [PERSON] , який дбав про здоров`я та виховання сина, забезпечував всім необхідним для повноцінного розвитку дитини. Відповідачем надано акт від 13.03.2021, складений батьківським комітетом, про те, що [PERSON] , мати [PERSON] , учня 9-В класу СЗОШ І-ІІІ ст. №4, не з`являлась жодного разу на батьківськи збори, не приймала ніякої участі в житті сина. За всі матеріальні потреби класу та дитини ніс відповідальність батько [PERSON] . Суд зазначає, що відповідачем належними та достатніми доказами не доведено фактів неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO]. та не доведено факту, що позивач самоусунулась від утримання дитини (відсутність фінансового та матеріального забезпечення потреб дитини). В матеріалах справи відсутні данні про притягнення неповнолітнього до адміністративної відповідальності, крім того, [PERSON] , [INFO]., на обліку у міліції не перебуває. Органи опіки не проводили перевірок, щодо неналежного виконання батьківського обов`язку [PERSON] по відношенню до виховання дитини. Окрім цього, згідно інформації наданої СЗОШ І-ІІІ ст.№4 від 14.12.2020 №02-17/132 підписаної директором школи та класним керівником та скріплений печаткою, з 8 класу [PERSON] проживає разом із мамою, за адресою: [ADDRESS] . Мати учня, [PERSON] , добросовісно ставиться до виконання батьківського обов`язку: підтримує постійний зв`язок із школою, цікавиться навчанням сина, дбає про здоровся та виховання дитини, забезпечує всім необхідним для повноцінного розвитку хлопця. Отже суд наголошує, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, норми Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як висновок - правова підстава для періодичних платежів відпала, їх здійснення не має правового підґрунтя, що й стало підставою для звернення до суду. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд наголошує, що законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст. 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю - позивачем по справі, яка забезпечує достатній рівень розвитку дитини, тому змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO]., що стягуються на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.09.2014 року.

Outcome: approved