Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання їхнього спільного сина [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми на 1/4\~частку від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50\~відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивований тим, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.11.2009 року по справі №\~2-752/09 на її користь із відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно з моменту подачі заяви до суду і до повноліття дитини, які підлягають індексації відповідно до закону. Зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4\~частину від заробітку (доходу) відповідача зумовлена тим, що на даний час вказаний розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є співмірним із зростаючими з віком потребами сина, який навчається у 5 класі, та має хронічні захворювання серця, вегетососудистої системи, жовчного міхура, нервової системи, що потребують лікування. Її доходу у розмірі заробітної плати прибиральниці виробничого підрозділу служби колії Корсунської дистанції колії не вистачає на належне утримання сина. Також вказано, що з 08.07.2017\~року у Україні на законодавчому рівні збільшився мінімальний розмір аліментів на утримання дитини. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12.03.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації виконавчого комітету Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою: [INFO], тож копія позову з додатками на імя відповідача надсилались за вказаною адресою. Поштове відправлення суду №\~1961600288680 на адресу відповідача отримано 17.03.2018 року, що підтверджується повідомленням про його вручення. До суду надійшла заява підписана від імені [PERSON], яка вказала, що є матірю відповідача [PERSON], який на даний час з нею не проживає та перебуває за кордоном. Просила відкласти розгляд справи. Водночас суд критично оцінює зміст вказаної заяви, оскільки до неї не долучено жодних доказів, які б підтверджували родинні відносини підписанта даної заяви та відповідача [PERSON], а також перебування останнього за кордоном. Підстави передбачені ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які зобовязують суд зупинити провадження у справі, відсутні. Учасниками справи, якими у даному випадку є безпосередньо позивач та відповідач, заяви про необхідність зупинення справи з підстав, передбачених ч. 1 ст. 252 ЦПК України, до суду не надсилались. Необхідність зупинення провадження у справі за ініціативою суду з метою розшуку відповідача відсутня, оскільки у розумінні ч.ч. 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України, він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи Корсунь-Шевченківським районним судом. Крім того, враховуючи предмет спору та необхідність вирішення питання щодо забезпечення належного утримання малолітньої дитини, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки упродовж максимально можливого строку для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відповідач жодних документів процесуального характеру до суду не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши всі обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний їх звязок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-СР № 039089, виданим 28.12.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, відповідно до якого батьком дитини вказано відповідача [PERSON], а матірю [PERSON]. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.11.2009 року по справі № 2-752/09 [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 300 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які підлягають індексації відповідно до закону. Позивач проживає разом із сином за адресою реєстрації: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про доходи № ПЧ-08/36, виданої 11.01.2018\~року виробничим підрозділом служби Корсуньської дистанції колії, [PERSON] за період з січня по грудень 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 50\~440,5 грн., з якої відраховано 9\~064,86 грн. податку на доходи фізичних осіб. Наявність у неповнолітнього сина сторін захворювань серцево-судинної, вегетососудистої, нервової систем та системи травлення підтверджується копіями наступних документів: висновку профілактичного огляду школяра за 2017 рік, консультативного висновку спеціаліста невролога, ультразвукового дослідження органів черевної порожнини та заочеревинного простору від 02.03.2015 року, енцефалограми від 01.11.2012\~року. Станом на день подачі позову спільному сину сторін виповнилося повних 11 років. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією ООН про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до змісту правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням, норми сімейного законодавства не містять імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження. Можливість зміни способу присудження аліментів може мати під собою зміну їх розміру у порядку ст. 192 СК України (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи встановлені обставини, зокрема, що у відповідача вже існує обовязок сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], їх розмір, встановлений рішенням суду, суттєво нижчий порівняно з мінімальним розміром аліментів на дитину відповідного віку, передбаченого законодавством, а зміна способу їх стягнення сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням\~того,\~що відсутні докази щодо наявності інших обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду\~на вказане,\~при задоволенні\~даного позову\~суд стягує\~з [PERSON]\~у дохід\~держави судові\~витрати по\~оплаті судового\~збору в\~розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., від сплати яких позивач звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved