Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів для захисту своїх прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2002 року, виданого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори позивач є власником будинковолодіння по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісній Олексинець Городоцького району. Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В 2004 році син позивача [PERSON] вступив в фактичні шлюбні відносини з відповідачкою і для сумісного проживання їм та малолітньому сину відповідачки позивач надала належне їй на праві приватної власності зазначене будинковолодіння по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісний Олексинець Городоцького району, в якому вони і проживали до 2014 року та у встановленому порядку були зареєстровані. В звязку з погіршенням протягом 2013-2014 років відносин між сином та відповідачкою вони припинили сумісне проживання, а 12.04.2014 року остання забрала свої особисті речі та речі своєї дитини і перейшла на інше постійне місце проживання в м.Городок, де і проживає в даний час, тобто без поважних причин відсутня по місцю своєї реєстрації майже півтора року. Згідно положень ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Оскільки відповідачка більше не являється членом сімї мого сина і на спірній жилій площі разом з своїм малолітнім сином без поважних причин не проживали майже півтора року, тобто значно більше строку, встановленого ч.1 ст.71 ЖК України, а тому вони втратили право на проживання в будинковолодінні по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісний Олексинець Городоцького району. В даний час позивач має намір продати належне їй будинковолодіння, однак в звязку з реєстрацією відповідачки з малолітньою дитиною в зазначеному будинку при відсутності факту проживання, вона не має змоги зробити цього. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Відповідач позов не визнала і пояснила, що в період з 2004 року по квітень 2014 року проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та за згодою його матері, [PERSON], була зареєстрована у її будинку по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісний Олексинець Городоцького району. Така домовленість з позивачкою відбулась на взаємовигідних умовах. [PERSON] доглядала сина позивача, який зловживав спиртними напоями і періодично не міг обходитись без стороннього догляду, а відповідач отримала реєстрацію місця проживання, що давало їй змогу отримувати допомогу на дітей. У 2013 2014 роках стан [PERSON] погіршився через зловживання спиртними напоями, він неодноразово здійснював підпал у хаті, став гонити [PERSON] з будинку разом з сином. Переживаючи за життя дитина [PERSON] змушена була залишити житло за місцем своєї реєстрації та перейти на проживання у м.Городок у найману квартиру, в якій вона проживає тимчасово. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2002 року, виданого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори, позивач є власником будинковолодіння по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісній Олексинець Городоцького району. В 2004 році син позивача [PERSON] вступив в фактичні шлюбні відносини з відповідачкою і для сумісного проживання їм та малолітньому сину відповідача позивач надала належне їй на праві приватної власності зазначене будинковолодіння по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісний Олексинець, Городоцького району, в якому вони і проживали до квітня 2014 року та у встановленому порядку були зареєстровані. Така домовленість між сторонами відбулась на взаємовигідних умовах. [PERSON] доглядала сина позивача, який зловживав спиртними напоями і періодично не міг обходитись без стороннього догляду, а відповідач отримала реєстрацію місця проживання, що давало їй змогу отримувати допомогу на дітей. У 2013 2014 роках стан [PERSON] погіршився через зловживання спиртними напоями, він неодноразово здійснював підпал у хаті, став гонити [PERSON] з будинку разом з сином. Переживаючи за життя дитина [PERSON] змушена була залишити житло за місцем своєї реєстрації та перейти на проживання у м.Городок у найману квартиру, в якій вона проживає тимчасово. Дані обставини у суді підтвердила свідок [PERSON], яка працює сільським головою с.Підлісний Олексинець Городоцького району. Зокрема вона зазначила, що [PERSON] після розлучення із своїм чоловіком, [PERSON], і погіршенням стосунків із його матірю, [PERSON], практично залишилась із двома дітьми на вулиці. В цей час вона зійшлась із [PERSON] і за згодою його матері, [PERSON], була зареєстрована в її будинку по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісний Олексинець, Городоцького району. [PERSON] належним чином вела господарство, тримала худобу та доглядала за сином позивача, який зловживав спиртними напоями і періодично не міг обходитись без стороннього догляду. Останній неодноразово проходив курс лікування від алкоголізму у спеціалізованому закладі. В останні роки стан [PERSON] через зловживання спиртними напоями погіршився, періодично у будинку стали виникати пожежі. За таких обставин [PERSON] змушена була залишити житло, оскільки подальше таке проживання загрожувало життю дитини. Після того як [PERSON] покинуло житло позивача, господарство прийшло у занепад. Худобу продали, а через місяць у будинку відбулась чергова пожежа. Також орган опіки та піклування при Городоцькій РДА надав суду свій висновок від 28.12.2015 року про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право на житло, оскільки таке рішення буде суперечити інтересам дитини. Таким чином спірні правовідносини між сторонами врегульовані ч.2 ст.3 СК України та ч.2 ст.405 ЦК України, де вказано, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Тому суд прийшов до висновку, що якщо позивач має намір відчужити своє житло, вона повинна при цьому врахувати інтереси неповнолітньої дитина, [PERSON], [INFO] Оскільки відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків, то суд не погоджується з вимогами позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на житло. Крім того суд вважає, що [PERSON] залишила житло позивача по вул.Верхомія, 12 в с.Підлісний Олексинець, Городоцького району з поважних причин, оскільки там створились умови, не придатні для нормального проживання і розвитку її дитини та навіть загрожували її життю.

Outcome: dismissed