Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі на реєстраційному обліку перебуває її колишній чоловік [PERSON] - відповідач у справі, шлюб з яким розірвано 21.11.2007 року. З січня 2014 року відповідач у спірному приміщенні не проживає, оплату комунальних послуг не здійснює, участі в ремонтних роботах в квартирі не бере, на його адресу не надходить поштова кореспонденція, в квартирі відсутні його особисті речі. Вск це свідчить про те, що відповідач втратив інтерес до спірного житлового приміщення. Її права власника порушуються тим, що вона змушена нести зайві витрати за житлово-комунальні послуги. Крім того, вона має намір продати квартиру, а факт перебування відповідача на реєстраційному обліку позбавляє її такої можливості. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги і просять їх задоволлдьнити. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана в період шлюбу з позивачем шляхом сплати повної суми пайового внеску в ЖБК «Дніпро», і є їх спільною власністю. В лютому 2013 року на період ремонту в спірній квартирі він тимчасово за домовленістю з позивачем переїхав жити в квартиру [ADDRESS], яка належить позивачу. Протягом 2013 року він сплачував рахунки за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] та по спірній квартирі. Маючи ключі від спірної квартири, квитанції на оплату комунальних послуг він забирав в обумовленому місці - в коридорі на поличці. В листопаді 2013 року в квартирі по вул.Теремківській було замінено вхідні двері, внаслідок чого він вже не мав доступу до квартири, і, відповідно, не міг сплачувати витрати по рахункам за житлово-комунальні послуги. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. До канцелярії суду надійшли письмові пояснення від третьої особи, які містять клопотання про розгляд справи без участі її представника. Суд, заслухавши позивача, її представника, відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.1972 року по 21.11.2007 року. З відповіді голови правління ЖБК «Дніпро» №29 від 29.12.2016 року на запит суду вбачається, що позивач є членом ЖБК «Дніпро» з 22.09.1978 року. Ордер №009910 серії Ж від 22.09.1978 року на квартиру [ADDRESS] виданий на [PERSON], в ордері вписано три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (власник особового рахунку) в квартирі не зареєстрована, [PERSON] зареєстрований з 12.10.1978 року, [PERSON] - з 19.07.2016 року. Паєнакопичення по квартирі [ADDRESS] сплачено в повному обсязі в 1993 році в сумі 8431 крб 80 коп. 20.09.2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на ім`я позивача видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] Згідно акту ЖБК «Дніпро» від 01.09.2016 року відповідач не проживає на спірній житловій площі з січня 2014 року. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Зазначені положення відповідно до п.п.6,6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» мають враховуватися при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст.319 ч.1 ЦК України визначено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання, проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі ст.391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статями 71,72,109,110,116 Житлового кодексу Української РСР. Враховуючи, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS], а не наймачем, членом сім`ї наймача або членом сім`ї власника, він має право вільно користуватись квартирою та, незалежно від факту проживання у спірній квартирі, не може бути визнаний таким, що втратив право користування нею. За таких обставин суд в задоволенні позовних вимог відмовляє. З огляду на викладене, та,

Outcome: dismissed