Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 09.06.1984 року у Львівському палаці урочистих подій, актовий запис /№1291/. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Подружні відносини між подружжям не склалось через відсутність взаєморозуміння і взаємоповага, постійні конфлікти та суперечки. Тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе. Шлюб існує формально, просить такий розірвати. Позивач в підготовче судове засідання подала до суду заяву з клопотанням про слухання справи у відсутності позивача, згідно якої позивач позов підтримала повністю, просить такий задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнав та просить розірвати шлюб між ним та позивачкою. Враховуючи, що відповідач визнав пред'явлений до нього позов, визнання відповідає позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.06.1984 року у Львівському палаці урочистих подій, актовий запис /№1291/. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім'ї, примирюватись сторони не бажають, таким чином, подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб з відповідачем слід розірвати.

Outcome: approved