Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що в березні 2021 року їй стало відомо про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ від 30.08.2010 за № 689999, власником квартири зазначено [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спірна квартира належить їй на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] , натомість [PERSON] власником квартири [ADDRESS] ніколи не був, а лише був зареєстрованим до 01.10.2020. Вказує, що наявний арешт чинить їй перешкоди у користуванні майном. Посилаючись на вищевикладене, позивач, просить суд, зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений відповідно до постанови старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ Барановської С.Т. серії АА № 689999 від 30.08.2010. Ухвалою судді від 19.03.2021 позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог ухвали, позивачем усунуто зазначені у ній недоліки. 05.04.2021 ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача щодо вирішення позовних вимог покладався на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, установив таке. [PERSON] на праві спільної сумісної власності із [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.09.2006 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Маючи намір відчужити квартиру, позивач дізналася про накладений арешт на нерухоме майно. Із відповіді на адвокатський запит № 10824 від 03.03.2021 вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , згідно постанови старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ Барановської С.Т. серії АА № 689999 від 30.08.2010, накладено арешт. Суб`єктом - власником згідно запису № 10395528, зазначено [PERSON] , [INFO] . Встановити на підставі яких документів здійснювалося накладення арешту не можливо у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження. Як випливає із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 19.08.2021 актуальна інформація про обтяження за № 40623512, наявне обтяження - арешт нерухомого майна, зокрема квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ Барановської С.Т. серії АА № 689999 від 30.08.2010, власником майна вказано [PERSON] . При цьому, у судовому засіданні представник відповідача повідомив про відсутність у Другому відділі ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виконавчих проваджень, де боржником значиться позивач [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що на даний час обтяження не зняте, через, що позивач не має можливості скасувати накладений арешт та реалізувати свої права. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення.

Outcome: approved