Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених судом, що стягуються у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., на одну чверть заробітку (доходу) платника аліментів, але, не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі є недостатнім для повноцінного утримання дитини та створення належних умов для її розвитку. Оскільки, згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, просить суд ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила про те, що підтримує позов, та, водночас, просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.05.2016р., з відповідача, на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення повноліття дитини. Згідно Акту №2372 від 27.05.2019р., складеного працівниками КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на ст.192 СК України, позивач просить суд змінити визначений судом спосіб стягнення аліментів, оскільки після ухвалення вищевказаного рішення суду збільшився мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач відзив на позов суду не надав; обставин, які мають значення для справи - суду не повідомив. Встановлені судом вищевказані обставини свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України (у редакції від 03.07.2018р.), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.3 ст.182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З вищезазначених норм чинного законодавства, що визначають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, випливає, що, одержувач аліментів має право на власний розсуд звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів (ст.192 СК України), або про зміну способу стягнення аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Встановивши в ході розгляду справи те, що, після присудження судом аліментів на утримання малолітньої дитини сторін, відбулась зміна мінімального гарантованого державою розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню на підставі ч.3 ст.181 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved