overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05 травня 1993 року. Вона проживає у вказаному будинку, а відповідач - її колишній чоловік у ньому зареєстрований, однак не проживає за своїм місцем реєстрації з серпня 2012 року. Вона сплачує за відповідача вартість комунальних послуг, його реєстрація перешкоджає їй отримувати державні допомоги. У зв'язку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача та її представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу на розсуд суду. Суд,вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані позивач та її колишній чоловік - [PERSON]. Згідно акту квартального комітету № 7 відповідач у спірному будинку не проживає з серпня 2012 року, участі в утриманні житла не приймає, речей повсякденного використання у будинку не має. Згідно ст. 71,72 ЖК України особу може бути судом визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона понад шість місяців не проживає у спірному будинку без поважних причин. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 229,40 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак, крім неї, у вказаній квартирі також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. На теперішній час останній з 2008 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача та її представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 січня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], позивач придбала квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі, колишній чоловік позивача, з яким шлюб було розірвано 11 червня 2008 року та який не проживає за вказаною адресою з 2008 року, що підтверджується актами, посвідченими в.о. головного інженера КП «ЖЕП № 54» від 14.05.2014 року, 12.06.2014 року, 14.07.2014 року, 11.08.2014 року, 15.09.2014 року, 23.10.2014 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак, крім неї, у вказаній квартирі також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. На теперішній час останній з листопада 2013 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача та її представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], позивач придбала квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача, з яким шлюб було розірвано 16 грудня 2014 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та який не проживає за вказаною адресою з листопада 2013 року, що підтверджується актом, посвідченими КП «Жилсервіс-9» від 26.01.2015 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак, крім неї, у вказаній квартирі також зареєстровані її батько - [PERSON], її мати - [PERSON], сестра - [PERSON], син - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON]. Однак, останній ніколи у квартирі не проживав, не сплачував комунальні платежі, не отримував кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом зняття останнього з реєстрації. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до судового засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровані її батько - [PERSON], її мати - [PERSON], сестра - [PERSON], син - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON], який ніколи у квартирі не проживав, не сплачував комунальні платежі, не отримував кореспонденцію, оскільки був зареєстрований позивачем у вказаній квартирі на прохання відповідача у зв'язку з тим, що останній не являвся громадянином України. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачана користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак, крім неї, у вказаній квартирі також зареєстровані її донька [PERSON], її син [PERSON] та відповідач по справі [PERSON]. Однак, останній у квартирі не проживає з квітня 2014 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У звязку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняти останнього з реєстрації. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 14 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровані її донька [PERSON], її син [PERSON] та відповідач по справі [PERSON], який у квартирі не проживає з квітня 2014 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, оскільки був зареєстрований позивачем у вказаній квартирі на прохання відповідача у звязку з тим, що останній не являвся громадянином України. Дані обставини підтверджуються актом ЖБК № 379 про не проживання від 26 квітня 2015 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачана користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що їй колективним виробничим підприємством «Дніпропетровський комбайновий завод» було видано ордер на кімнату № 106 в гуртожитку № 3, який знаходиться за адресою: вул. Котляревського, 5 в м. Дніпропетровську. У вказаній кімнаті також зареєстрований її колишній чоловік - відповідач [PERSON], який не проживає у кімнаті з серпня 2004 року, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей немає. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення,усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить кімната № 106 в гуртожитку № 3, який знаходиться за адресою: вул. Котлряевського, 5 в м. Дніпропетровську, про що свідчить ордер, виданий колективним виробничим підприємством «Дніпропетровський комбайновий завод». У даному домоволодінні також зареєстрований відповідач по справі, але не проживає за вказаною адресою з серпня 2012 року, що підтверджується актом про непроживання від 23.12.2015 року, поясненнями свідків. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач більше шести місяців не проживає на жилій площі кімнати № 106 в гуртожитку № 3, який знаходиться за адресою: вул. Котлряевського, 5 в м. Дніпропетровську , суд приходить до висновку про те, що він втратив право користування кімнатою, а тому позов підлягає задоволенню В частині зняття з реєстрації позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що квартиру [ADDRESS] вона отримала на підставі ордера на житлове приміщення № 2122 від 24.04.1989 року. Відповідач по справі є її племінником. Він вселився та почав мешкати у квартирі з 17 травня 2003 року. У 2009 році він поїхав на постійне проживання до Росії, у м. Красноярськ, до дідуся, де мешкає по теперішній час. Відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивачі не з'явилася, надала заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача та її представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи - комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №23» - до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 24 квітня 1989 року [PERSON] виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська був виданий ордер на житлове приміщення № 2622, а саме на квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані вона, її донька - [PERSON] та відповідач по справі, її племінник, [PERSON], який не проживає за вказаною адресою з 2009 року, що підтверджується актом про не проживання останнього у спірній квартирі. Крім того, паспорт відповідача містить відмітку про реєстрацію його за місцем проживання в Російській Федерації: [ADDRESS]. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Згідно ст. 71,72 ЖК України особу може бути судом визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона понад шість місяців не проживає у спірному будинку без поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачана користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що [INFO] помер її рідний брат - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна. 06.05.2017 року вона (позивач) звернулась до державного нотаріуса Іванківської районної нотаріальної контори, однак у заведенні спадкової справи їй було відмовлено, оскільки пропущений строк для прийняття спадщини (шість місяців з дня її відкриття). Заяву про прийняття спадщини вона не подала вчасно, оскільки хворіла, і лише у 2017 році випадково дізналася, що можна звернутися до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Вважаючи, що строк прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, позивач просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. У судове засідання позивач не з*явилася. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. У позові просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Максимовицької сільської ради - у судове засідання не з*явився. Надіслали заяву, у якій просили справу розглядати без участі представника сільської ради, заперечень проти позовних вимог не мають. Повідомили, що інших спадкоємців немає. Судом встановлено, що позивачка була рідною сестрою [PERSON], що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Після одруження позивачка змінила прізвище на «[PERSON]». [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER]. Постановою державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори № 466/02-31 від 06.05.2017 року позивачці відмовлено у заведенні спадкової справи після смерті [PERSON], у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Згідно з довідкою з лікувальної установи від 12.05.2017 року позивачка у період з 29.05.2006 року по 05.06.2017 року перебувала на лікуванні. Фактично строк прийняття спадщини закінчився 1 червня 2017 року, тобто позивач пропустила строк прийняття спадщини. На час закінчення цього терміну вона хворіла, а отже строк прийняття спадщини пропущено з поважних причин. Відповідачем позовні вимоги визнано, таке визнання не порушує нічиїх прав, на даний час ніхто на спадкове майно не претендує, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка претендує на спадкове майно, а тому суд вважає, що позов обґрунтований, відповідає вимогам ст. 1272 ЦК України, і позивачці слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі наведеного, сит. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що відповідач в порушення вимог ст.199 Сімейного кодексу України позивач не надає матеріальної допомоги на навчання сина [PERSON] [INFO] котрий являється студентом 2-го курсу денного відділення навчання Київського національного університету будівництва і архітектури. Відповідач на утримання сина, коштів не надає, і дитина знаходиться на повному утриманні позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та в порушення вимог ст.199 Сімейного Кодексу України, ухиляється від надання матеріальної допомоги на навчання сина. Тому кошти на навчання [PERSON], [INFO] необхідно стягнути у судовому порядку. Згідно відомостей довідки, що надійшла з Київського національного університету будівництва і архітектури [PERSON] дійсно навчається в Київському національному університеті будівництва і архітектури на 2 курсі денної форми навчання та термін закінчення навчання -30.06.2017 року. В даному випадку, відповідно до вимог ст.183 Сімейного Кодексу України, у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1/4, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до припинення навчання останнім. На підставі наведеного,

Outcome: approved