Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів про стягнення 120863 грн. 44 коп. безпідставно набутих коштів. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі отримали від неї грошові кошти у вказаному розмірі, що підтверджується наступними квитанціями: № 662 від 05.05.2011р. на суму 7000 грн., № 804 від 06.06.2011р. - 9000, 00 грн., № 407 від 06.07.2011р. - 5200 грн., № 242 від 05.08.2011р. - 6400 грн., № 605 від 05.09.2011р. - 3200 грн., № 325 від 06.10.2011р. - 4200 грн., № 325 від 02.11.2011р. - 3500 грн., № 467 від 05.12.2011 року - 3500 грн., № 586 від 05.01.2012р. - 3200 грн., № 970 від 06.02.2012р. - 3200 грн., №338 від 05.03.2012р. -3200 грн., № 17885839 від 22.05.2012 року 20000 грн., № 1 від 31.07.2012р. - 1800 грн., № 33901685 від 29.08.2012 року - 16000 грн., № 40118802 від 03.10.2012р. - 3000 грн., № 40118802 від 03.10.2012р. - 1 грн., № 47163287 від 14.11.2012 року - 28462,44 грн. Усі кошти були зараховані на транзитний рахунок ПАТ КБ «Надра» з припризначення платежу: погашення кредиту [PERSON] згідно договору №9/МБ-ЦВ-2870224898-0000559592-541344, укладеного з відділенням ПАТ КБ «Надра» [PERSON] Разом з тим, в жодних договірних відносинах із відповідачем [PERSON] позивач не перебувала й не перебуває, дорученням виконання зобов'язань останнього на неї не покладалося, підстав для виконання нею зобов'язання у зв'язку з небезпекою втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо), внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно, також не було, оскільки жодних прав на майно відповідача [PERSON] у позивача немає. Враховуючи наведене, вважає, що сплачені нею грошові кошти в сумі 120863 грн. 44 коп. набуті відповідачами безпідставно, а від так у відповідності до вимог ст.1212 ЦК України останні зобовязані їх повернути. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просив позов задовольнити. Додатково пояснивши, що позивач погодилася виконати за боржника зобовязання згідно з кредитним договором № 9/МБ-ЦВ від 16.03.2007р., укладеним між відповідачами, так як працівник ПАТ КБ «Надра» [PERSON] переконав її у тому, що в такому разі на її користь в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перейде право власності на предмет застави за цим кредитним договором транспортний засіб марки «MAN 17.372», р.н. [NUMBER], та транспортний засіб марки «Daimler-Benz D», р.н. [NUMBER], однак жодним чином вказані домовленості із відповідачем ПАТ КБ «Надра» не були оформлені, договір поруки із нею не укладався, а із відповідачем [PERSON] у позивача взагалі відсутні будь-які договірні відносини. Після того як позивачу стало відомо про початок процедури відчуження зазначених транспортних засобів третім особам в межах процедури виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] вона змушена була звернутись до суду про стягнення на її користь безпідставно отриманих грошових коштів. Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» у судовому засіданні проти позову заперечила, пояснивши, що відповідач визнає факт перерахування грошових коштів на його користь позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 9/МБ-ЦВ від 16.03.2007р. лише за тими квитанціями, де фігурує прізвище позивача як особи, що внесла відповідні кошти на транзитний рахунок ПАТ КБ «Надра». Жодних договірних відносин із позивачем у ПАТ КБ «Надра» немає, й договір поруки із нею в забезпечення виконання зобовязання відповідача [PERSON] за кредитним договором № 9/МБ-ЦВ від 16.03.2007р. не укладався. При цьому дійсно на даний час відбувається процедура відчуження транспортних засобів, які є предметом застави за кредитним договором № 9/МБ-ЦВ від 16.03.2007р., третім особам в межах процедури виконавчого провадження з погашення заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ПАТ КБ «Надра», дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02.12.2014р. (а.с.93-96), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23.03.2015р. (а.с.133-135), позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнено на її користь з ПАТ КБ «Надра» 68462 грн. 44 коп. безпідставно набутих коштів, в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовлено. Скасовуючи вищевказані рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 23.09.2015р. (а.с.167-168) зазначив, що ухвалюючи рішення з підстав ст. 1212 ЦК України, суди з огляду на підстави та зміст позовних вимог не застосували до спірних правовідносин положення ст. ст. 512, 526 та 528 ЦК України та не надали оцінку правовідносинам сторін, їх правам та обов'язкам відповідно до фактичних обставин справи. Указана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-15цс15. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-15цс15 відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обовязку боржника третьою особою. За змістом зазначених норм матеріального права зобовязання боржника за його волею може бути ним покладено на іншу особу та у випадку виконання зобовязання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обовязки кредитора у зобовязанні. При цьому підставою для виконання третьою особою зобовязань за боржника є покладення на цю особу такого зобовязання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таке покладення виконання зобовязань відповідно до частини першої статті 528 ЦК України є обовязковим для прийняття кредитором як належного виконання зобовязань. Як вбачається з матеріалів справи 16.03.2007р. між відповідачами ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 9/МБ-ЦВ (а.с.77-80) на суму 120000 грн. під 20% річних на строк до 05.03.2012р. В забезпечення зобовязань за цим договором (п. 3.1 договору) відповідачем [PERSON] в заставу банку були передані належні йому транспортні засоби марки «MAN 17.372», р.н. [NUMBER], та марки «Daimler-Benz D», р.н. [NUMBER]. Відповідно до п. 4.1.3 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником шляхом внесення готівки в касу банку або шляхом безготівкового переказу. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази покладення відповідачем [PERSON] на позивача [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором. Немає жодних доказів існування договірних відносин сторін також щодо набуття позивачем будь-яких речових прав на транспортні засоби марки «MAN 17.372», р.н. [NUMBER], та марки «Daimler-Benz D», р.н. [NUMBER], які є предметом застави за кредитним договором. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні між позивачем та відповідачем [PERSON] також були відсутні будь-які усні домовленості щодо погашення заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 9/МБ-ЦВ від 16.03.2007р. Приймаючи сплачені позивачем кошти на погашення заборгованості [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, ПАТ КБ «Надра» не скористалося свої правом вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником, а тому у відповідності до вимог ч.2 ст.527 ЦК України і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Письмовими доказами підтверджується факт оплати позивачем коштів на транзитний рахунок ПАТ КБ «Надра», який таким чином є одержувачем грошових коштів, з призначенням на погашення кредиту [PERSON] згідно договору № 9/МБ-ЦВ на загальну суму 68462,44 грн., а саме наступними квитанціями: №662 від 05.05.2011р. на суму 7000 грн. (а.с.29), №804 від 06.06.2011р. - 9000, 00 грн. (а.с.30), №242 від 05.08.2011р. - 6400 грн. (а.с.32), №605 від 05.09.2011р. - 3200 грн. (а.с.33), №325 від 06.10.2011р. - 4200 грн. (а.с.34), №325 від 02.11.2011р. - 3500 грн. (а.с.35), №467 від 05.12.2011 року - 3500 грн. (а.с.36), №586 від 05.01.2012р. - 3200 грн. (а.с.37), №47163287 від 14.11.2012 року - 28462,44 грн. (а.с.44), в яких або в графі «платник», або в графі «призначення платежу», або на звороті з відміткою банку зазначено, що платіж здійснила безпосередньо позивач [PERSON] Разом з тим, суд вважає не доведеною ту обставину, що внесення решти грошових коштів на погашення кредиту [PERSON] згідно з договору № 9/МБ-ЦВ здійснено безпосередньо позивачем [PERSON], оскільки в зазначених квитанціях як платник платежу значиться відповідач [PERSON] та відсутні будь-які відмітки банку про здійснення платежу позивачем. Враховуючи вищенаведене, оскільки, судом встановлено, що позивач в жодних договірних відносинах із відповідачами не перебував, у позивача відсутні будь-які права на рухоме чи нерухоме майно відповідача [PERSON], відповідач ПАТ КБ «Надра» не мав права на отримання від позивача коштів в розмірі 68462,44 грн., оскільки між позивачем та відповідачем не було договірних відносин, як це передбачено ст.ст. 208, 547 ЦК України, якими встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особою повинні укладатися у письмовій формі, а правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання також вчиняється у письмовій формі, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним, а тому відповідач ПАТ КБ «Надра» безпідставно та незаконно отримав від позивача грошові кошти у розмірі 68462,44 грн., чим порушив його права та законні інтереси. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За таких обставин, суд вважає, що позов в частині вимог до ПАТ КБ «Надра» підлягає частковому задоволенню, у звязку з чим з останнього слід стягнути на користь позивача 68462,44 грн. безпідставно набутих коштів. Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON], оскільки одержувачем коштів є відповідач ПАТ КБ «Надра», а між сторонами [PERSON] та позивачем [PERSON] відсутні договірні відносини та відсутні правові підстави виконання зобов'язання третьою особою без згоди боржника, тому в їх задоволенні слід відмовити. При цьому, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача ПАТ КБ «Надра» на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути понесені та документально підтверджені (а.с.27) позивачем судові витрати по справі, що становлять 684 грн. 57 коп. - судового збору.

Outcome: partial