Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, вказуючи, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з квітня 12.09.2003 року по 01.04.2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розпаду сімї та розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з матірю. У цей час виникла необхідність для виїзду дитини за межі України. Батько дозволу на виїзд дітей за кордон не надає. Просить суд дати дозволу малолітній дитині на тимчасові неодноразові виїзди за межі України в супроводі матері, без згоди та супроводу батька, строком до 31 серпня 2019 року. В судове засідання позивач не зявилась, про час та дату слухання справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом публікації виклику до суду в газеті «Урядовий курєр», про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. У судове засідання представник третьої особи не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вивчивши матеріали справи суд находить до наступного: Так, було встановлено, що сторони перебували зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 01.04.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матірю. Позивач намагається виїхати разом з дитиною на відпочинок до Російської Федерації, для покращення стану її здоровя, фізичного, духовного та морального стану. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України закріплено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved