Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить поділити спільне майно подружжя, виділивши їй у власність 1/4 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] - 1/4 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] - 1/4 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] - 1/4 частину квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 11.05.2001 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], за час шлюбу ними набуто у власність спірну квартиру. 14.04.2008р. шлюб між нею та відповідачем розірвано, однак, згоди щодо поділу спільного майна - спірної квартири, ними не досягнуто. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, в останнє судове засідання представник позивача не з»явився, просить розглянути справу у його відсутності та позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали та пояснили, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, а набута в процесі безоплатної приватизації не лише позивачем та відповідачем, але і їх дітьми. З приводу зміни форми власності із сумісної на часткову спору фактично не існує, оскільки всі співласники проти цього не заперечують, однак, для поділу даної квартири в якості спільного майна подружжя відсутні. Вважають позов безпідставним та не обґрунтованим, просять відмовити в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об'єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2001 р., який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.04.2008 між ними розірвано. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) [NUMBER] від 20.12.2000 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та їхнім дітям [PERSON], [PERSON], набута ними у власність в порядку визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». З огляду на викладені обставини, враховуючи те, що спірна квартира набута сторонами внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вона не може бути об»єктом спільного майна подружжя, а відтак, підлягати поділу в порядку визначеному положеннями Сімейного кодексу України. Спір щодо часток та поділу такого майна ( у разі наявнсоті такого спору) повинен вирішуватись в порядку гл.26 Цивільного кодексу України. Право особи на судовий захист визначено ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, а також ст.3 ЦПК України згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позовні вимоги позивачем обгрунтовані тими обставинами, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу, відтак, є спільним майном подружжя та підлягає поділу відповідно до ст.ст.60, 71 Сімейного кодексу України, однак, всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивачем не доведено зазначених обставин. Окрім того, згідно свідоцтва про право власності на квартиру її співласниками є позивач, відповідачі [PERSON], [PERSON] (до яких заявлено вимоги), а також [PERSON], який не заявляв жодних вимог та не є відповідачем, проте, позивач просить поділити і належну останньому власність, фактично діючи в його інтересах без жодних на те повноважень. З огляду на наведені обставини суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 60, 61, 71 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed