Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Карапчівської сільської ради , [PERSON], третя особа: відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. В позові вказує, що 04 березня 2014 року помер її батько [PERSON], який проживав в [INFO]. Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді житлових будинків по вулиці Надрічній, 127 с. Карапчів, та вулиці Грабовій,69 с. Бабино, Карапчівської сільської ради. Крім неї спадкоємцем першої черги за законом є також мати [PERSON]. Згідно договору про поділ спадкового майна вона в державній нотаріальній конторі м. Вижниця одержала свідоцтво про право на спадщину за законом. В той же час, в свідоцтві про право на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло їй в порядку спадкування, не було включено земельні ділянки, а саме; земельна ділянка площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0360 га., що має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належали померлому. Померлий [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер 7320583000:01:001:1065 яка розташована в с. Карапчів по вулиці Надрічній, 127, та земельну ділянку 0,0360 га. для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 7320583000:01:001:1066, яка також розташована біля будинку с. Карапчів вулиця Надрічна, 127. Однак за час свого життя померлий не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки та виготовити на власне ім»я державні акти на право власності на земельні ділянки. Просить визнати за [PERSON], 14.12.1987 р. н., як спадкоємця прав [PERSON], що помер 04.03.2014 р., право на завершення виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер № 7320583000:01:001:1065 та земельну ділянку загальною площею 0,360 для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер № 7320583000:01:001:1066, які розташовані в с. Карапчів по вул. Надрічна,127. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Представник Карапчівської сільської ради в судове засідання не зявився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з»явилася, від неї до суду поступила заява в якій, позов визнає та просить справу розглядати у її відсутність, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечує. Представник відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 04 березня 2014 року помер батько позивача [PERSON], який проживав в [INFO]. Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді житлових будинків по вулиці Надрічній, 127 с. Карапчів, та вулиці Грабовій,69 с. Бабино. Карапчівської сільської ради. Крім позивача спадкоємцем першої черги за законом є також мати [PERSON]. Згідно договору про поділ спадкового майна позивач в державній нотаріальній конторі м .Вижниця одержала свідоцтво про право на спадщину за законом. В той же час, в свідоцтві про право на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло їй в порядку спадкування, не було включено земельні ділянки, а саме; земельна ділянка площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0360 га., що має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належали померлому. Померлий [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер 7320583000:01:001:1065 яка розташована в с. Карапчів по вулиці Надрічній, 127, та земельну ділянку 0,0360 га. для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 7320583000:01:001:1066, яка також розташована біля будинку с. Карапчів вулиця Надрічна, 127. Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі № 34-28-99.2-650/26-15 від 10.12.2015 року в якій зазначено, що згідно даних державного земельного кадастру на гр. [PERSON] буда виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , для ведення особистого селянського господарства по вул. Надрічна,127 с. Карапчів Вижницького району інв.144 від 15.10.2013 року та присвоєно кадастрові номери. Земельна ділянка площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд 7320583000:01:001:1065, присвоєно 19 листопада 2013 року. Земельна ділянка площею 0,0360 га. для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 7320583000:01:001:1066 присвоєно 19 листопада 2013 року. Державні акти на право власності на вищевказані земельні ділянки не видавалися. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 листопада 2015 року за №1158/02-03 [PERSON] відмовлено, у видачі свідоцтва про спадщину на земельні ділянки після смерті [PERSON] відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки за законом не може в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із абзацом 2 п 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Отже, оскільки у даному випадку, спадкодавець розпочав процедуру приватизації, однак, її не закінчив у зв'язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації зазначених вище земельних ділянок та одержання правовстановлюючих документів на право власності на них. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін зобов'язаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення даного факту є підставою відмови у задоволенні позову. За частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У пункті 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право спадкоємця може бути захищено шляхом визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення його права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов належить задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved