Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом, в якому проситьвизнати дійсним договір купівлі-продажу № 240 від 28 грудня 1996 року, укладений між нею та відповідачем у Лозівській філії Харківської товарної біржі, а також визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Лозова Харківської області, м-н 6[ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просить судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі, в разі неявки відповідача не заперечує проти постановлення заочного рішення (а.с. 23). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 24-26), причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просить судове засідання провести за його відсутності, по суті позову не заперечує (а.с.20). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 28 грудня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу № 240 придбала у відповідача по справі однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 6[ADDRESS], та на даний час є її власником. Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований 28 грудня 1996 року через Лозівську філію Харківської товарної біржі на підставі біржових торгів, а також зареєстрований Лозівським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 11517, про що свідчить штамп на самому договорі від 17.01.1997 року (а.с. 8-11). У позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру, оскільки вони були втрачені, про що свідчить довідка, видана Лозівським ВП ГУНП в Харківській області № 20918/119-86/02/24-2016 від 21.12.2016 року, з якої вбачається, що з 31.12.2013 року по 01.01.2014 року була скоєна крадіжка з квартири чоловіка позивача [PERSON], яка розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 6[ADDRESS]. Під час скоєної крадіжки були викрадені документи, а саме: оригінал договору № 240 від 28.12.1996 року купівлі-продажу спірної квартири, який був укладений Лозівською філією Харківської товарної біржі, та технічна документація на вищевказану квартиру (а.с.7). Тому на даний час позивач не має можливості зареєструвати квартиру, яка належить їй на праві власності на своє ім'я в Реєстраційній службі. Згідно п.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору, але відповідач не бажав оформити правовстановлюючі документи, як того вимагає закон. \~Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 статті 334 ЦК України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved