Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулася 01.08.2016 року з вказаним позовом до відповідача та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 24.12.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двоє дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. На даний час сторони мешкають окремо та спільного господарства не ведуть. За домовленістю між сторонами чоловік надавав допомогу на утримання дітей, але останнім часом припинив це робити. Позивачу відомо, що відповідач отримує мінливий дохід щомісячно, отже може утримувати дітей матеріально, інших утриманців немає. Позивач [PERSON] просила задовольнити її позовну заяву у зміненому вигляді та стягнути з відповідача аліменти у частці від його заробітку (доходу), а саме: в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, справу розглянути без її участі, про що надала суду заяву. Відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів, які їх підтверджують, суду не надав, позов визнав, згоден сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі по 1/3 частині всіх видів його заробітку (доходу) на утримання двох дітей щомісячно, просив розглядати справу у його відсутності, про що надав суду заяву. Розглянувши матеріали справи, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Стаття 10 ч.3 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ч.1 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. Позивач та відповідач мають спільних дітей - доньку [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Суд, дослідивши докази, надані сторонами, вважає, що відповідач на даний час за матеріальним становищем має змогу надавати допомогу на утримання дітей у розмірі, вказаному у зміненому позові та проти цього не заперечує, як вбачається із його заяви. При цьому суд враховує матеріальне становище, як позивача, так і відповідача, та реальну суму доходів останнього, а також те, що він на даний час має роботу та стабільний заробіток, з якого можуть стягуватися аліменти. Виходячи з цього, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, враховуючи також відсутність заперечень з боку відповідача. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. Домовленості про утримання дітей сторонами не досягнуто, тому кошти повинні стягуватися в примусовому порядку. Підстав для звернення рішення до негайного виконання суд не вбачає. Підлягають стягненню на користь держави з відповідача судові витрати, а саме: 551,20 гривен судового збору

Outcome: partial