Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідача про поділ земельних ділянок в натурі. Вказує, що вона з 26 червня 1986 перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 07 серпня 2008 року. За час шлюбу вони набули житловий будинок № 142 по вул. Леніна в с. Новопилипівка Мелітопольського району. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2013 року зазначений будинок поділений між ними в натурі по ? частині. Зазначений житловий будинок обслуговується земельною ділянкою площею 0,2500 га, кадастровий номер 2323082800:05:002:0123. Також будинок має земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оформлену на ім»я відповідача площею 0,1443 га, кадастровий номер 2323082800:05:002:0124. Оскільки приватизовані земельні ділянки знаходились у користуванні подружжя, вважає, що має право на ? частину зазначених земельних ділянок. Просить визнати право власності за нею на ? частину кожної із зазначених земельних ділянок та поділити їх в натурі. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за обставинами, вказаними в позові. Зазначили, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду вже перебувала цивільна справа за аналогічним позовом, який 04 вересня 2014 року було залишено без розгляду за заявою позивачки про залишення позову без розгляду. В рамках цієї справи було призначено судову будівельно-технічну експертизу. В результаті її проведення наявні 2 варіанти поділу земельної ділянки, яка обслуговує житловий будинок № 142 по вул. Леніна в с. Новопилипівка Мелітопольського району, які передбачають в загальному користуванні співвласників частину земельної ділянки S-1, площею 114,0 кв. м. для входу на територію подвір»я і для обслуговування водопроводу літ. «№3», який знаходиться в загальному користуванні співвласників. Але оскільки загальне користування даним двором сторонами неможливо з особистих причин (сварки, відсутність взаєморозуміння між собою), просили провести додаткову судово-технічну експертизу. Зазначили також, щостаном на теперішній час водопровід в загальному користуванні сторін не знаходиться. Пізніше, після проведення судової будівельно-технічної експертизи № 2107 від 16 липня 2015 року, позивачка зазначила, що її більш влаштовує перший варіант, запропонований експертом. Разом з тим, в обох варіантах її не влаштовує, що відстань між стіною літньої кухні та межею з відповідачем, за її особистими замірами, становитиме менше 1 метра, що унеможливлює нормальний прохід в глибину двора, нормальне обслуговування приміщення кухні. Також позивачка та її представник вказали, що межі земельної ділянки по фактичному користуванню не відповідають державному акту на право власності на цю земельну ділянку, що на їх думку, неможливо виправити, оскільки для цього необхідно узгоджувати це із сусідами, подавати відповідні позови тощо. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, зазначив, що вищевказані земельні ділянки є його особистою власністю і поділу не підлягають. Також у судовому засіданні 13.01.2015 року зазначив, щостаном на теперішній час водопровід в загальному користуванні сторін не знаходиться. Суд, вислухавши пояснення сторін, експерта, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом встановлено наступне: між сторонами 26 червня 1986 укладено шлюб, який було розірвано 07 серпня 2008 року. За час шлюбу сторони набули житловий будинок № 142 по вул.. Леніна в с. Новопилипівка Мелітопольського району. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2013 року зазначений будинок поділений між ними в натурі по ? частині (дані обставини визнаються сторонами, встановлені судовим рішенням, а.с.7-8). Зазначений житловий будинок обслуговується земельною ділянкою площею 0,2500 га, кадастровий номер 2323082800:05:002:0123 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 059903, виданого 17 грудня 2008 року [PERSON] (а.с.12). Також для ведення особистого селянського господарства [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,1443 га, кадастровий номер 2323082800:05:002:0124, розташовану за адресою вказаного будинку згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 059904 від 17 грудня 2008 року (а.с.11) . Таким чином, враховуючи норми ст.. 125, 126 ЗК України(в редакції на грудень 2008 року) стосовно моментувиникнення права власності на земельну ділянку, вбачається, що право власності на вищевказані земельні ділянки виникло у [PERSON] вже після розірвання шлюбу з позивачкою, а, отже такі земельні ділянки не можуть бути об»єктом спільного сумісного майна подружжя, що виключає можливість їх поділу згідно із ст.ст. 60,69,70 СК України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що й норми ст.. 57, 61 СК України ( в редакції на 2008 рік) не відносили земельні ділянки, набуті внаслідок безоплатної передачі їх одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя (відповідна правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.02.2013 року по справі № 6-175цс12). Поряд з цим, ст. 120 Земельного кодексу України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК ( 2768-14 ) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином часткуіз земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі,споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК ( 435-15 ). Отже, оскільки на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер 2323082800:05:002:0123, цільове призначення якої-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новопилипівка, вул. Леніна, буд. 142, знаходиться житловий будинок за вказаною адресою, який рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2013 року поділений між сторонами в натурі по ? частині, суд вважає, що до [PERSON] переходить право власності тільки на цю земельну ділянку у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] з приводу проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 16 червня 2014 року № 1954, пояснив, що в результаті її проведення наявні 2 варіанти поділу земельної ділянки, яка обслуговує житловий будинок № 142 по вул. Леніна в с. Новопилипівка Мелітопольського району, які передбачають в загальному користуванні співвласників частину земельної ділянки S-1, площею 114,0 кв. м. для входу на територію подвір»я і для обслуговування водопроводу літ. «№3», який знаходиться в загальному користуванні співвласників. Також зазначив, щомежі земельної ділянки по фактичному користуванню не відповідають державному акту на право власності на цю земельну ділянку і до їх приведення у належний стан розробка варіантів поділу , їх реалізація неможлива. Судом неодноразово зверталася увага сторін щодо необхідності приведення фактичних меж земельних ділянок до меж, закріпленим відповідно до кадастрових номерів, роз»яснено їх право на подання клопотань, але сторонами не було заявлено відповідних клопотань. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2107 від 16 липня 2015 року, суду представлені 2 варіанти розділу земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 2323082800:05:002:0123 у відповідності до ідеальних долей співвласників без ділянок загального користування, за умови відсутності в загальному користуванні: огорожі, воріт, водопровода, які виділяються в користування [PERSON] Вказано, що фактичні межі та площа земельної ділянки не відповідають державному акту на право власності на цю земельну ділянку- площа земельної ділянки по фактичному використанню менше зазначеної у держакті на 13,0 кв.м., крім того, межі земельної ділянки зміщені ліворуч, в бік домоволодіння № 144 на відстань від 0,34 м. до 2,1 м. Розробка варіантів розділу земельної ділянки в натурі можлива за умови приведення фактичних меж земельної ділянки у відповідність межам, закріпленим згідно кадастровому номеру. Таким чином, враховуючи думку сторін, суд вважає можливимподілити земельну ділянки, цільове призначення якої-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новопилипівка, вул. Леніна, буд. 142, загальною площею 0,2500 га., кадастровий номер 2323082800:05:002:0123 по І варіанту розділу земельної ділянки судової будівельно-технічної експертизи № 2107 від 16 липня 2015 року, враховуючи щозабор № 1 та ворота необхідно перенести на земельну ділянку, що виділяється [PERSON] та який можливий за умови приведення фактичних меж земельних ділянок у відповідність до меж, закріплених згідно державного акту на право власності на вказану земельну ділянку. При цьому суд знаходить необґрунтованими та не доведеними жодними доказами посилання позивачки щодо того, що за обома варіантами поділу відстань між стіною літньої кухні та межею з відповідачем, за її особистими замірами, становитиме менше 1 метра, що унеможливлює нормальний прохід в глибину двора, нормальне обслуговування приміщення кухні. Так, будь-яких доказів таких замірів та їх результатів суду не надано, натомість методом простих арифметичних розрахунків з 1 варіанту поділу вбачається, що ця відстань становитемо мінімум 1,5 м. Крім того, суд враховує те, що межі земельної ділянки по фактичному користуванню не відповідають державному акту на право власності на цю земельну ділянку, що могло відобразитися на замірах, які позивачка робила самотужки. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 265,50 грн., на користь [PERSON] Павлівни-половину витрат, пов»язаних з проведенням судової експертизи в розмірі 1000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial