Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 19.01.2000 року її мати [PERSON] , проживала у зареєстрованому шлюбі з батьком [PERSON] . Під час шлюбу у них народилось троє дітей: дочка [PERSON] [INFO] , дочка [PERSON] \~ - [INFO] , дочка [PERSON] [INFO] . З листопада 2018 року батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання. Згідно судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області № 132/964/19 від 19.03.2019 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму\~ для кожної дитини відповідного віку з 18.03.2019 року. На даний час позивачка досягла повноліття, тому стягнення аліментів на її утримання припинено. 25.05.2021 року позивачу було присвоєно другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 252601. У зв`язку із своїм хворобливим станом, позивач позбавлена можливості навчатися та працювати, тому має потребу в матеріальній допомозі від свого батька. За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак надала на адресу суду заяву, у відповідності до якої уточнила свої позовні вимоги, а саме просить стягувати аліменти в розмірі 1000 грн. Крім того, просить розглянути справу у її відсутність, уточнені вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти уточнених позовних вимог, заявлених позивачкою не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що\~ учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, судом встановлено, що з 19.01.2000 року батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилось троє дітей: дочка [PERSON] [INFO] , дочка [PERSON] \~ - [INFO] , дочка [PERSON] [INFO] . З листопада 2018 року батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання. Згідно судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області № 132/964/19 від 19.03.2019 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму\~ для кожної дитини відповідного віку з 18.03.2019 року. На даний час позивачка досягла повноліття, тому стягнення аліментів на її утримання припинено. 25.05.2021 року позивачу було присвоєно другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 252601. У зв`язку із своїм хворобливим станом, позивач позбавлена можливості навчатися та працювати, тому має потребу в матеріальній допомозі від свого батька. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитина має належати право на здорове зростання і розвиток; дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнав. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, розмір аліментів, які позивач просить суд стягнути з відповідача заявлений з врахуванням вимог розумності та справедливості, проживання батька окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, як дитини-інваліда є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved