Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2006 року. Зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, однак за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.11.2013 року було розірвано. З травня 2012 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, витрати по утриманню будинку (поточний ремонт), не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а тому вважає, що він втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2006 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчий орган КМР (КМДА). Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва. Шлюб між сторонами було розірвано 18.11.2013 року на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.11.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірному приміщенні, у зв'язку з тим, що позивач перебувала з останнім у шлюбі. Однак, фактично відповідач не проживає у спірній квартирі з травня 2012 року, що підтверджується заявами [PERSON], від 23.09.2014 року та [PERSON] від 23.09.2014 року. Позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], на що слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] змінивши своє місце проживання не знявся з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвався за місцем нового проживання. Відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає більше року, залишив її добровільно, його особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті. Отже, [PERSON], будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу, порушує її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved