Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки, головного лікаря Івано-Франківської СМП про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, мотивуючи тим, що наказом №152-0 від 18 листопада 2005 року, зміненого наказом №1-0 від 03 січня 2006 року вона була прийнята на роботу в Івано-Франківський державний медичний університет на посаду викладача кафедри мовознавства на час лікарняного [PERSON], про що свідчить витяг з наказу по медуніверситету №1-0 від 03.01.2006 року, і записи в трудовій книжці. 03 жовтня 2007 року наказом №118-0 (п.7) її переведено на посаду викладача підготовчого відділення для іноземців цієї ж кафедри на постійне місце роботи, що підтверджується витягом з наказу по університету №118-0 від 03.10.2007 року і записом в трудовій книжці. 26 вересня 2012 року їй стало відомо, що 31 серпня 2012 року, незважаючи на перебування у черговій щорічній відпустці, що підтверджується витягом з наказу №79-В від 22.05.2012 року про надання відпустки, її було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку договору (п.2 ст.36 КЗпП України). Про це їй було повідомлено 26.09.2012 року завідувачем кафедрою Голодом Романом Богдановичем та у відділі кадрів, де і було вручено витяг з наказу по медуніверситету №142-0 від 31.08.2012 року (п.82) про звільнення з роботи. На її вимогу видати належно оформлену трудову книжку, відповідач, всупереч нормам частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України безпідставно відмовив. Вважає, що звільнення з роботи здійснено відповідачем з грубим порушенням законодавства про працю, оскільки жодних законних підстав, в тому числі і закінчення строку договору, для припинення трудового договору з нею у відповідача не було, оскільки жодних строкових трудових договорів із відповідачем не укладалося, її трудові відносини із відповідачем ґрунтуються на безстроковому трудовому договорі, що підтверджується наказом №118-0 від 03.10.2007 року (п.7) про прийняття її на посаду викладача, жодних заяв про продовження строку дії трудового договору нею не подавалось. Незаконним звільненням їй заподіяно і моральну шкоду, яку вона оцінює у 9000 грн. Просить позов задовільнити. Представник відповідача позовних вимог не визнала, зазначила, що практично всі викладачі працюють по строковому трудовому договору, будь яких порушень трудового законодавства при звільненні позивачки з роботи допущено не було. Просила в позові відмовити. Вислухавши сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач наказом №152-0 від 18 листопада 2005 року, зміненого наказом №1-0 від 03 січня 2006 року була прийнята на роботу в Івано-Франківський державний медичний університет на посаду викладача кафедри мовознавства на час лікарняного [PERSON], про що свідчить витяг з наказу по медуніверситету №1-0 від 03.01.2006 року, і записи в трудовій книжці. 03 жовтня 2007 року наказом №118-0 (п.7) її переведено на посаду викладача підготовчого відділення для іноземців цієї ж кафедри на постійне місце роботи, що підтверджується витягом з наказу по університету №118-0 від 03.10.2007 року і записом в трудовій книжці. 26 вересня 2012 року їй стало відомо, що 31 серпня 2012 року, незважаючи на перебування у черговій щорічній відпустці, що підтверджується витягом з наказу №79-В від 22.05.2012 року про надання відпустки, її було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку договору (п.2 ст.36 КЗпП України). Про це їй було повідомлено 26.09.2012 року завідувачем кафедрою Голодом Романом Богдановичем та у відділі кадрів, де і було вручено витяг з наказу по медуніверситету №142-0 від 31.08.2012 року (п.82) про звільнення з роботи. Передумовою до звільнення позивачки з роботи за ст. 36 п. 2 КЗпП України були заяви про продовження терміну трудового договору від 19.11.2010 року та 31.08.2011 року та відповідні накази з цього приводу. За клопотанням позивачки судом призначалась судова почеркознавча експетриза, згідно висновку якої від 20.06.2013 року № 09/03-108 встановлено, що рукописні написи та підписи від імені [PERSON] на заявах про продовження терміну трудового договору від 19.11.2010 року та 31.08.2011 року виконані не позивачкою, а іншою особою. За загальним правилом трудовий договір укладається на невизначений термін. Трудове законодавство обмежує застосування строкових трудових договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. З представлених суду доказів слідує, що позивач працювала по безстроковому трудовому договору, оскільки згідно наказу № 118-0 (п.7) від 03 жовтня 2007 року її переведено на посаду викладача підготовчого відділення для іноземців цієї ж кафедри на постійне місце роботи, що підтверджується витягом з наказу по університету №118-0 від 03.10.2007 року і записом в трудовій книжці. Інші накази про продовження строку дії трудового договору видані на підставі заяв, які подавались та підписувались від імені позивачки іншою особою, позивачку із вказанами наказами під розпис не повідомляли. За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги в частині поновлення на роботі,визння незаконними наказів про звільнення з посади по ст.36 п.2 КЗпП України, визнання незаконними наказів про продовження строку трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставними та обгрунтованими. До часткового задоволення підлягають і вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки незаконним звільненням така шкода заподіяна, однак сума на якій наполягає [PERSON] є занадто завищеною та не відповідає реально заподіяній шкоді. На підставі ст. 36 п. 2 КЗпП України та

Outcome: approved