Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який був нею в подальшому уточнений, яким просить встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 1996 року по 24 січня 2016 року та факт ведення спільного господарства, побуту та бюджету, визнати будинок № 26 по вул.Красноградській у м.Харкові спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати право власності [PERSON] на 1 / 2 частину будинку, змінити черговість одержання права на спадкування та надати право [PERSON] на спадкування майна після смерті [PERSON] із спадкоємцями першої черги, визнати за [PERSON] право власності на 1 / 4 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову зазначено, що 24.01.2016 року помер [PERSON], з яким позивач проживала однією сімєю в незареєстрованому шлюбі з 1996 року. Спочатку вони проживали у квартирі позивача у селі Комунар, а потім у 2001 році за спільні грошові кошти купили будинок по вул.Красноградська, 26 у м.Харкові. Вказаний будинок був зареєстрований на померлого. У вказаному будинку позивач зареєстрована з 2006 року. Для того, щоб зробити ремонт у будинку подружжя продало квартиру позивача у с.Комунар. До моменту смерті [PERSON] подружжя проживало разом, вони разом вели спільне господарство та підтримували стосунки з дітьми від їх перших шлюбів. Останні пять років постійне місце роботи мала тільки позивач, а померлий мав непостійних дохід, тому сімю утримувала позивач. Крім того, протягом останнього часу в будинок було придбано велику кількість техніки, меблів та збудовано паркан. Причиною смерті [PERSON] стала двобічна тотальна пневмонія. З моменту його хвороби позивач опікувалась ним, готувала їжу, турбувалась та купувала ліки. Похованням померлого також займалась позивач. Від першого шлюбу [PERSON] мав сина [PERSON], з яким за життя фактично не спілкувався. Після смерті батька, відповідач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка складається з будинку № 26 по вул.Красноградська у м.Харкові, а позивачеві було відмовлено у прийнятті заяви про спадкування. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач в якості свідка пояснила, що познайомилась з [PERSON] у 1995 року, а з березня-квітня 1996 року вони почали проживати разом у с.Комунар. У 2001 році вони купили будинок у м.Харкові по вул.Красноградській, 26 за 3600 доларів США та до 2006 року ремонтували його. Грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, які були витрачені на покупку будинку, позивач взяла у борг у куми, однак відповідної розписки вона не складала. Борг віддавала частинами. При покупці будинку він був оформлений на [PERSON], оскільки у позивача були проблеми з документами. У лютому 2006 року позивач продала свою квартиру у м.Комунар та 2000 доларів віддала на погашення боргу за будинок. Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову у звязку з його недоведеністю. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що до похорону батька бачив лише коли йому було 3 роки. Відповідач зазначив, що на похорон прийшов з [PERSON], з якою його батько проживав однією сімєю. Через кілька місяців [PERSON] повідомила йому, що після смерті батька залишилась спадщина, на яку він має право, тому він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення відповідача, в яких він зазначає про недоведеність позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за відсутності. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.07.2016 року було забезпечено позов [PERSON] та було накладено заборону нотаріусу Сьомої Харківської державної нотаріальної контори видавати свідоцтво про право на спадщину (за заповітом чи за законом) після смерті [PERSON], який помер 24 січня 2016 року, проживав в [INFO], до набрання законної сили рішенням по справі за позовом [PERSON] про встановлення факту спільного проживання та зміни черговості одержання права на спадкування. Заслухавши позивача, її представника, відповідача та його представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер 24.01.1016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I ВЛ № 529335 (а.с.13). В позовній заяві позивач зазначає, що з 1996 року перебуває у незареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт спільного проживання позивача з [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомила суду, що з січня 2014 року проживала з [PERSON] як чоловік з жінкою без реєстрації шлюбу. Допитана свідок [PERSON] пояснила суду, що працює у службі таксі та з 2011 року знає [PERSON], який проживав з [PERSON] з 2014 року на пр.Героїв Сталінграду у м.Харкові, а згодом переїхали в район «Рогань». Як вбачається з позовної заяви,\~позивач просить суд встановити факт сумісного проживання однією сімєю без шлюбу її та [PERSON] у період з 1996 року по 24 січня 2016 року включно. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 13.12.2000 року було зроблено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Згідно\~ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент розірвання шлюбу, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, виходячи з вимог чинного на той час законодавства України, [PERSON] до 13.12.2000 року вважався таким, що перебував в шлюбі з [PERSON] Крім того,\~Сімейний Кодекс України, який передбачає проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, набрав чинності з 01 січня 2004 року, а тому суд вважає необхідним саме з цієї дати встановити факт проживання однією сім'єю позивача та [PERSON] без шлюбу та до його смерті. Що стосується доводів відповідача та показань свідків [PERSON] та [PERSON] щодо проживання [PERSON] з 2014 року з [PERSON], то вони не спростовують факту проживання [PERSON] до смерті з позивачем, оскільки допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що регулярно бачили [PERSON] за місцем проживання за адресою: [INFO]. Стверджували, що [PERSON] з [PERSON] продовжували піклуватись один про одного. Суду не було надано достатніх даних про те, що [PERSON] припинив сімейні відносини з [PERSON] Надані [PERSON] суду дані телефонних розмов та документи не спростовують наявності у [PERSON] та [PERSON] взаємних прав та обовязків до його смерті. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині та встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу з 01.01.2004 року та до його смерті 24.01.2016 року. Що стосується позовних вимог позивача про визнання будинку № 26 по вул.Красноградській у м.Харкові спільною сумісною власністю подружжя, то слід зазначити наступне. 23.10.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1 / 2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Харкові по вул.Красноградській, 26 (а.с.14). В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилається на те, що вказаний житловий будинок був куплений за спільні кошти подружжя, а саме кошти, які вона узяла у борг у своїй куми у розмірі 4000 доларів США та віддавали частинами до 2006 року. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є її кумою, якій вона восени 2001 року позичила грошові кошти у розмірі 4000 доларів США на покупку будинку. Борг [PERSON] з [PERSON] віддавали частинами. Розписок про отримання грошових коштів або договір позики вони не складали. \~Відповідно до розяснень, що містяться в п.12\~постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року №16 « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України « ( у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин ), спори про поділ майна осіб ,які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17\~Закону України « Про власність»\~,відповідних норм\~ЦК Української РСР\~та з урахуванням п.5\~постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року №20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статтей\~22,28,29 КпШС\~в цих випадках не застосовуються. Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25 грудня 2012 року у справі № 6-135цс13. В той же час, посилання позивача на те, що спірний будинок був придбаний на спільні з [PERSON] грошові кошти є недоведеним. Згідно ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Отримання позики без дотримання простої письмової форми позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, що передбачено положеннями ст.46 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла у 2001 році). Доводи позивача про покупку будинку за кошти, отримані у борг у куми та показання [PERSON] (куми) не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження придбання будинку за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], за рахунок позики у [PERSON] Посилання позивача на акт- прийому передачі від 09.02.2006 року, який, як зазначає позивач, свідчить про те, що грошові кошти за продаж її особистого майна було витрачено на повернення боргу не є достатнім доказом на підтвердження вищевказаного факту. Договорів позики та розписок між [PERSON] та [PERSON] суду не надано. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання будинку № 26 по вул.Красноградській у м.Харкові спільною сумісно власністю [PERSON] та [PERSON] та визначення її частки у такому майні. Що стосується вимог позивача щодо зміни черговості одержання права на спадкування, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень\~ст. 1261 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку, а саме: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження: прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, тобто для задоволення позову вказаної категорії необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В той же час, позивачем не було надано доказів на підтвердження здійснення опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення позивачем, оскільки згідно пояснень свідків до його захворювання він постійно працював. Вказаний факт також спростовує можливість перебування спадкодавця тривалий час у безпорадному стані. Згідно наданої суду медичної документації, [PERSON] помер від двобічної тотальної пневмонії у віці 42 роки (а.с.12). Таким чином, підстав для задоволення позову в частині зміни черговості отримання права на спадкування не вбачається. Що стосується розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що при поданні вказаного позову, до уточнення позовних вимог, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн. за позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання та про зміну черговості одержання права на спадкування. Після уточнення позовних вимог та заявлення [PERSON] позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1 / 2 частину такого майна та визнання права власності в порядку спадкування, позивачем було додатково сплачено судовий за вказані позовні вимоги у загальному розмірі 3052,40 грн. Вказана сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача, оскільки у задоволенні позову в частині зазначених вимог до [PERSON] було відмовлено. На підставі викладеного, ст.ст.1258, 1259, 1261, 1264,\~\~ст.ст.16, 17 Закону України « Про власність ,

Outcome: partial