Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: в житловому будинку № 37 по вул. Степова с. Антонівка в м. Херсоні, в якому вказує, що вона є власником вказаного житлового будинку, в якому зареєстрований відповідач, який протягом останніх 16 років в будинку не проживає. У звязку з наведеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: м. Херсон, с. Антонівка вул. Степова, 37. Представник позивача в судове засідання не зявилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що позивач є власником 41/100 частини житлового будинку по вул. Степова, 37 в с. Антонівка в м. Херсоні, відповідно до договору дарування від 10.05.1989 року, посвідченого держаним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 20.06.1989 року за реєстровим № 1662. Згідно витягу з домової книги про осіб, що зареєстровані у житловому будинку за адресою м. Херсон, с. Антонівка, вул. Степова, 37, вбачається, що за зазначеною адресою крім позивача [PERSON] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту Квартального комітету № 8 Органу самоорганізації населення Антонівської селищної ради м. Херсона від 22.05.2017 року № 1104 [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], але фактично там не проживає з 2001 року по теперішній час. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірного житлового будинку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved