Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що їй, [PERSON] , на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія та номер б/н, виданий 02.10.2006, видавник Виконавчий комітет Вознесенської сільської ради Мелітопольського району, Запорізької області, ксерокопія документу додається. Також право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.07.2021, виданим Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. У вищезазначеному приміщенні зареєстровано місце проживання невістки позивача - [PERSON] , [INFO] . У 2015 році помер син [PERSON] , відтоді невістка періодично зникала, не повідомляючи адресу свого місця перебування, а з початку 2020 року покинула територію України, виїхавши за кордон. Факт не проживання відповідача підтверджується довідкою виконавчого комітету сільської ради. На теперішній час місце знаходження [PERSON] невідомо, на зв`язок відповідач не виходить, в утриманні житла участі не приймає, комунальні платежі не сплачує, особистих речей у приміщенні не має і взагалі житлом не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. На теперішній час у [PERSON] виникли проблеми з оформленням субсидії на оплату комунальних послуг. Домовитись з відповідачем про добровільне зняття з реєстрації місця проживання можливості не має. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням. Крім того вона не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, і тому [PERSON] , як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачка створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у зв`язку з поганим станом здоров`я, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає та у разі неявки відповідач проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки з іншими документами на зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як вбачається зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області 02.10.2006 на підставі Рішення виконавчого комітету Вознесенської сільської ради №90 від 22.08.2006, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №264588542 від 06.07.2021/а.с.7,8/. Відповідно до повідомлення Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №1665 від 21.07.2021, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.18/. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №1164 від 08.06.2021, згідно запису по господарських книгах села Вознесенка гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з січня 2020 року по теперішній час/а.с.9/. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале непроживання відповідача у вказаному вище житловому приміщенні, а також та обставина, що відповідач не приймає участі в утриманні вищевказаної квартири, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки її реєстрація в належному [PERSON] будинку порушує її право на користування та розпорядження власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі та з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Суд, оглянувши матеріали позовної заяви та надані позивачем докази, вважає за можливе звільнити її від сплати судового збору, оскільки позивачка є інвалідом ІІ групи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved