Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.08.2017 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення та встановлення конструкції ПВХ білого профілю «Міленіум» з заповненням 4* 16* 4 та фурнітурою «Аксор». Відповідно до умов якого відповідач взяла на себе зобов`язання здійснити виготовлення, доставку та встановлення зазначеного виробу у кількості 1 шт. з подальшою передачею останнього у її власність упродовж 38 робочих днів, після оплати вартості виробу, що становить 3337,00 грн. Нею було внесено завдаток в розмірі 2000,00 грн. 12.09.2017 року та 27.07.2018 року на виконання вказаного договору сплачено 700,00 грн. та 637,00 грн. Отже, вона свої зобов`язання за договором виконала в повному обсязі, здійснивши оплату в загальному розмірі 3337,00 грн., що відповідає умовам договору, не ухилялась від отримання виробу та не вчиняла дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору. Проте, відповідач не виконала своїх зобов`язань за договором та не передала їй відповідного виробу. Термін виготовлення та поставки виробу закінчився, що свідчить про істотні порушення відповідачем умов правочину, на телефонні дзвінки відповідач не реагує, спілкуватись з даного приводу не бажає. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх обов`язків за договором, це призвело до моральних страждань, оскільки вона є пенсіонером, отримувала щомісячну мізерну пенсію, була вимушена застосовувати щоденно під час опалювального сезону додаткові засоби для обігріву житла, що свідчить про незручності, які порушили сталий режим її життя. Також, вимушена витрачати час на пошуки іншого можливого виконавця по встановленню металопластикового вікна. Це спричинило ряд незручностей і проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю, дозвілля, тощо. Тому, просить суд розірвати договір, укладений 09.08.2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] за договором від 09.08.2017 року, завдаток в подвійному розмірі 4000 грн., вартість договору за вирахуванням завдатку 1337 грн., неустойку за період з 19.09.2018 року по 03.06.2019 року в розмірі 861,72 грн.; пеню за період з 19.09.2018 року по 03.06.2019 року в розмірі 25828,38 грн. та моральну шкоду в розмірі 3337 грн., що в цілому складає 35364,13 грн. Ухвалою суду від 07.06.2019 року вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позивного провадження без виклику сторін. Відповідачу двічі направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження, за адресою визначеною в договорі. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на 11.11.2019 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.08.2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, індивідуальний номер замовлення ЕА641(далі - Договір), відповідно п.п. 1.1 - 1.9 було визначено про виготовлення та встановлення конструкції ПВХ білого профілю «Міленіум» з заповненням 4 *16* 4 та фурнітурою «Аксор» (а.с. 9-10). Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Як визначено положеннями ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до положень ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. З п. 2 Договору вбачається, що вартість виробу становить 3337,00 грн., за який надано завдаток в розмірі 2000,00 грн., борг до передачі у власність в розмірі 1337,00 грн. (а.с. 2). Судом взято до уваги той, факт, що відповідно до п. 3.1.1 договору, борг «по передачі у власність» повинен бути погашений замовником не пізніше 20 днів, з дня внесення авансу. Аванс внесено [PERSON] 09.08.2017 року, під час укладення Договору. Згідно товарного чеку №1027 від 12.09.2017 року за конструкцію ПВХ доплачено кошти в розмірі 700,00 грн. та товарного чеку №641 від 27.07.2018 року доплата по договору №641 в розмірі 637,00 грн. Товарні чеки підписані та скріплені печаткою відповідача ФОП [PERSON] (а.с. 12). За вимогами ч. 1 ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладений, якщо підрядник видав замовнику квитанцію, отже договір між сторони є чинним та відповідає вимогам ЦК України. Відповідно до п. 3.1.1 Договору, виконавець зобов`язався передати у власність замовника виготовлені вироби упродовж 38 робочого дня, після виконання п. 3.1, тобто після повної оплати вартості виробу. З матеріалів справи встановлено, що вартість замовленого виробу по Договору ЕА 641 від 09.08.2017 року, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , було сплачено в повному обсязі 27.07.2018 року в розмірі 3337,00 грн. Відповідно до ст. 526 та ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Проте, як стверджує позивач [PERSON] , відповідач на даний час не виконала своїх зобов`язань за даним договором, не передала у власність [PERSON] відповідного виробу визначеного Договором. Відповідач ФОП [PERSON] в свою чергу, зворотного не довела, не надала суду докази щодо спростування тверджень позивача, зокрема й акту виконаних робіт. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зокрема, згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, невиконання відповідачем ФОП [PERSON] взятих обов`язків за Договором (індивідуальний номер замовлення ЕА 641) від 09.08.2017 року є істотним порушенням договору, що свідчить про наявність правових підстав для його розірвання. Крім того, п. 4.2. Договору передбачено відповідальність ФОП [PERSON] за невиконання п. 3.2 Договору, яка полягає у виплаті неустойки в розмірі 0,1 % від вартості цього договору за кожен робочий день прострочення (а.с. 10). Відтак, згідно умов Договору граничний строк поставки та монтажу конструкції ПВХ визначений 38 робочих днів з дня оплати повної вартості виробу, тобто 27.07.2018 року, останнім днем для виконання відповідачем зобов`язання було 19.09.2018 року. Тобто, з 19.09.2018 року (останній день виконання зобов`язання) по 03.06.2019 року (день проведення розрахунку) дорівнює 258 днів. Отже, розмір неустойки складає 861,72 грн. (258 робочі дні за час прострочення виконання зобов`язання х 03,34 грн. розмір неустойки). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З умов Договору вбачається, що загальна вартість замовлення складає 3337,00 грн. Дні простроченого зобов`язання 258 днів, отже розмір пені складає 25828,38 грн. (3337,00 грн./100 х 3 х 258). Згідно з п. 2.2 Договору [PERSON] надала аванс ФОП [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. (а.с. 9, зворот). Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідач ФОП [PERSON] порушила зобов`язання, покладене на неї договором, а тому наявні підстави щодо стягнення з останньої сплаченого позивачем завдатку в подвійному розмірі, що становить в сумі 4000 грн. Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, яка виразилась в душевних переживаннях щодо сплачений грошових коштів та неотримання замовленого товару, є пенсіонеркою, має невелику пенсію, вимушена була застосовувати щоденно під час опалювального сезону додаткові засоби для обігріву житла, свідчить про незручності, які порушили сталий режим її життя. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, отже з відповідача на користь позивача суд стягує моральну шкоду в розмірі 3337,00 грн. Позивач [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом, а тому відповідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 768,40 грн. та за вимоги не майнового характеру 1921,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved