Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, про визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Авалон» (далі - відповідач 1) був укладений попередній договір купівлі - продажу квартири. Відповідно до вказаного договору сторони домовились укласти у майбутньому договір купівлі продажу і визначенням строку, який в подальшому було продовжено. Позивач виплатила повну вартість квартири, проте основний договір купівлі - продажу укладений не був. В подальшому позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] (далі - відповідач 2). Позивач вважає, що в майбутньому може мати місце спір щодо набутого нею майна, у зв'язку з чим просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, у зв'язку з набуттям її до реєстрації шлюбу, оскільки укладення договору купівлі - продажу автоматично переводить статус квартири у спільне сумісне майно подружжя. Крім того, для укладення основного договору відповідач 1 вимагає згоду відповідача 2 на укладення договору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з урахуванням уточнень, які виклала усно та просила при визнанні права власності на квартиру, вказати її метраж, що вимагатиметься відповідним органом реєстрації прав на нерухоме майно. Представник відповідача1 проти задоволення позовних вимог не заперечував, в подальшому після відкладення до суду не з'явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, проте суд вважає, що неявка представника відповідача - 1 не є перешкодою для розгляду справи, проти чого не заперечувала представник позивача. Відповідач 2 направив до суду телеграму та просив розглянути справу у відсутність останнього /а.с. 30/. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.08.2012 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений попередній договір купівлі - продажу квартири відповідно до якого сторони зобов'язуються у майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу двохкімнатної квартири (надалі - основний договір) № 1101 загальною площею 85,70 кв.м., яка знаходиться на 11 поверсі в житловому будинку № 1, першої черги будівництва житлово - офісного та культурно - оздоровчого комплексу з об'єктами інфраструктури, що будується за будівельною адресою: [ADDRESS] (далі - квартира) на умовах визначених попереднім договором. Цим договором сторони затверджують примірні положення (примірний текст) основного договору /а.с. 5-10/. Додатковим договором № 1 було від терміновано строк укладення основного договору /а.с. 16/. Згідно копій платіжних доручень позивач в період з 16.08.2012 року по 26.10.2012 рік сплатила повну вартість квартири, яка визначена у попередньому договорі у пп. 4 п. 1.2 /а.с. 11-14/. 23.12.2012 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем 2 /а.с. 15/. Позивач просить визнати за нею право власності на квартиру, посилаючись на ст. 57 СК України та ст. 316 ЦК України, оскільки вважає, що в результаті укладення основного договору квартира набуде статусу спільного сумісного майна подружжя, що порушуватиме її право, оскільки квартира набута нею до реєстрації шлюбу за її власні кошти. Таким чином, позивач вважає, що в подальшому в разі виникнення спору про поділ майна подружжя відповідач 2 може претендувати на частину квартири. Крім того, відповідач 1 для укладення основного договору купівлі - продажу квартири вимагає дозволу відповідача 2, що також порушує права позивача, як одноособового власника квартири, придбаної до реєстрації шлюбу за власні кошти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка ємайно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими виходячи з наступного. Так, позивач просить визнати за нею право особистої приватної власностіна квартиру, як на майно, набуте нею до реєстрації шлюбу, на яке в свою чергу,право власностіпозивач не набула, оскільки попередній договір не передбачає переходу права власності, а лише зобов'язання укласти основний договір - купівлі - продажу, яким таке право переходить від продавця до покупця на передбачених попереднім договором умовах. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що зважаючи що додатково обумовлений строк дії попереднього договору визначений у додатку до нього, а саме 01.04.2014 рік сплив і позивачем не надано доказів про продовження терміну дії попереднього договору зобов'язання по останньому на час розгляду справи припинені. Отже, позивач посилається на документ, який втратив свою чинність. Крім того, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та представником останньої не надано доказів того, що права та інтереси позивача порушуються відповідачами. В свою чергу, пред'явити позов про визнання за особою права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності може виключно власник майна згідно ст. 392 ЦК України, яким позивач не являється. Також, і відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, право звернутися до суду з позовом, якщо є підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, закріплено виключно за власником, у формі вимог про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed