Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS], площею 0,0787 га, вартістю 243699,68 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина. Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулась до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 17.09.2013 року державним нотаріусом позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 4/100 частини будинку [ADDRESS]. 07.10.2015 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку по [ADDRESS], яка належала батьку позивача на підставі державного акту про право власності, оскільки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку не визначено, яка саме частка земельної ділянки належить померлому батьку. Зазначила, що земельна ділянка (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS] належала на праві спільної приватної власності її сестрі [PERSON] та батьку [PERSON] Відповідно до ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Оскільки позивач, як спадкоємець, після смерті батька [PERSON] не може зареєструвати своє право власності на спадкове майно, а саме 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS], просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду та просила справу розглядати без участі її представника. Третя особа Головне управління Держземагенства у м. Києві в судове засідання свого представника не направила. Про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши думку представників позивача та відповідача, врахувавши письмові пояснення третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 08.09.2012 року виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, батько позивача та відповідача [PERSON] помер [INFO]. За життя, 10.06.2011 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження, а саме: належну йому частину житлового будинку (домоволодіння) під [ADDRESS], що належала йому на праві спільної часткової власності та земельну ділянку, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що розташована на території [ADDRESS], заповів позивачу [PERSON], [INFO] Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом КМНО 10.06.2011 року. З матеріалів спадкової справи №1023/2012 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної Дев'ятою Київською державної нотаріальною конторою вбачається, що 19.10.2012 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Крім позивача, 11.03.2013 року із заявою про прийняття спадщини за заповідальним розпорядженням звернулась відповідач [PERSON] 11.03.2013 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори відповідачу [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням. 17.09.2013 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 4/100 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], що належали померлому на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого Головним управлінням житлового забезпечення - Виконавчим органом КМР (КМДА) 28.09.2011 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.09.2011 року №1118-С/ЖБ, зареєстрованого в КП КМБТІ 01.12.2011 року. 07.10.2015 року державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовила [PERSON] у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що знаходиться на території [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на земельну ділянку не визначено яка саме частка земельної ділянки належить померлому, тому неможливо встановити склад спадкового майна. Позивач просила визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS], площею 0,0787 га, на що слід зазначити наступне. З державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] вбачається, що земельну ділянку по [ADDRESS] передано для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з відповідачем [PERSON], яка є рідною сестрою позивача та донькою [PERSON] Крім того, відповідач також має державний акт про право приватної власності на землю [NUMBER] по [ADDRESS], що виданий Київською міською державної адміністрацією 14.06.1999 року, в якому зазначено, що вказана земля передана для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з [PERSON] Отже, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] належала на праві спільної приватної власності відповідачу [PERSON] та батьку сторін [PERSON] Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки відповідача [PERSON] та батька сторін [PERSON] були рівними, тобто кожному належала по 1/2 частині земельної ділянки по [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті батька [PERSON] не може зареєструвати своє право власності на спадкове майно, а саме 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку не визначено, яка саме частка земельної ділянки належала померлому батьку сторін [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №1023/2012 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 2473,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 321, 328, 392, 355, ч. 1 ст. 357, ч.ч. 1, 3 ст. 358, 1216, 1217, 1233, 1235 ЦК України, ст. ст. 10, 27, 28, 29, 30, 57-58, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

Outcome: approved