Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про визнання права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, яким є спірна квартира. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право власності на спадщину, чим порушуються її права, в зв'язку з чим позивач звернулася в суд до другого спадкоємця - дружини померлого із даними вимогами. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва 29 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. В зв'язку з набранням чинності змін до ЦПК України від 15.12.2017 року, в судовому засіданні ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року призначено підготовче засідання та вказану справу призначено до розгляду у загальному порядку, роз'яснено сторонам права щодо подачі заяв по суті справи, доказів, заяв з процесуальних питань. 25 травня 2018 року за результатами проведення підготовчого засідання останнє було закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. 08 серпня 2018 року в судове засідання сторони та їх представники на з'явились. Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність на підставі письмових доказів, які містить справа. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клімішина Маряна Ігорівна в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, просила розглянути справу за її відсутності. У відзиві на позов, наданого суду представником відповідача [PERSON], зазначається, що факти викладені в позовній заяві не відповідають, на його думку, фактичним обставинам, оскільки за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві особистої приватної власності, була придбана квартира [ADDRESS] (копія договору № С2860/14745 долучена). Також стверджує, що кошти [PERSON] для купівлі вищезазначеної квартири не залучалися. Це були особисті кошти відповідачки. Вважає, що квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. У відповіді на відзив представником позивача [PERSON] зазначено, що квартира [ADDRESS], яка складалася з двох кімнат житловою площею 31,60 кв.м., коридору, кухні, ванної, туалету, загальною площею 46,8 кв.м., балкону 4,0 кв.м. була відчужена [PERSON] 23 жовтня 1997 року відповідно до договору купівлі-продажу «Української біржі «Десятинна», реєстраційний № 7550-2757, тоді як спадкова квартира була придбана 19.12.1996 року. Дослідивши надані сторонами докази, надавши їм оцінку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки, згідно до ст. 1261 ЦК України. Згідно п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно з нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину, перевірити, чи належав, та на якій правовій підставі, об'єкт нерухомості спадкодавцеві. Встановлено, що 18.04.2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 21.07.2015 р. Відділом реєстрації смерті ум. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, копія якого долучена до матеріалів справи. Встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON], відповідач [PERSON] - дружина спадкодавця. Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і не оспорюється учасниками процесу. Після смерті спадкодавця залишилося три спадкоємця першої черги дружина [PERSON], дочки - [PERSON] і [PERSON]. Як вказує представник позивача, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно - частина квартири [ADDRESS] Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.12.2016 року квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] (згідно з правовстановлюючим документом російська мова) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською Універсальною біржею від 19.12.1996 року, № С2860/14745. Як свідчать матеріали справи і не заперечується представником відповідача, вказана квартира була придбана 19 грудня 1996 року згідно договору купівлі-продажу на ім'я [PERSON] та зареєстрована 24 грудня 1996 року у Київському міському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис до реєстраційної книги № 6552. За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Наявні докази свідчать про те, що [PERSON] та відповідач перебували у шлюбі з 13.02.21991 р. При цьому під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що зазначена квартира є особистою власністю [PERSON] Також матеріали справи не містять доказів, що зазначене нерухоме майно визнавалось у встановленому законом порядку особистою власністю відповідача. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що в розумінні вимог чинного законодавства України, ? частина спірної квартири належала померлому [PERSON] Як свідчить спадкова справа, що її було відкрито щодо майна померлого [PERSON], останній за своє життя не складав заповіту. Таким чином позивач має право на частину майна (квартири), яка належала спадкодавцю. [PERSON] відмовилася від спадщини у розмірі її 1/3 частини, яка їй належить по закону, що залишилась після смерті спадкодавця шляхом подачі 31.07.2015 р. заяви у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини, що підтверджено матеріалами спадкової справи відкритої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клімішиною М.І., копія якої витребувана судом і міститься в матеріалах справи. Також, як свідчать матеріали спадкової справи, спадщина була прийнята [PERSON] у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса. Відповідно до заяви поданої позивачем до приватного нотаріуса, позивач просила видати свідоцтво про право на спадщину у розмірі 2/3 частин спадкового майна з урахуванням 1/3 частини такого майна, від якого в на її корись відмовилась [PERSON] Таким чином позивач мала намір отримати 1/3 частину спадкового майна. Разом з тим, 12 вересня 2017 року приватний нотаріус Клімішина М.І. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В своїй постанові про відмову у вчинення нотаріальних дій нотаріус посилається на відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так, аналізуючи викладене у відзиві на позовну заяву, суд приходить до висновків про відсутність доказів на спростування вимог позивача, обставин, викладених у позовній заяві. Приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, як спадкоємець першої черги, має право на спадкування 1/3 частини квартири [ADDRESS] після померлого батька [PERSON], вчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у неї відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, що стало відмовою нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності, що не є в розумінні вимог чинного законодавства підставою для відмови у захисті права способом обраним позивачем. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, який помер [INFO]. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved