Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про поділ житлового будинку в натурі між власниками (виділ частки). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.2010, виданого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області, вона має у власності ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Власником іншої ? частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.2010, виданого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області, є відповідач [PERSON] На цей час між сторонами існує конфлікт з приводу користування житловим будинком, який в добровільному порядку вирішити неможливо, угоди про встановлення певного порядку користування спірним будинком досягнуто не було. У зв'язку з чим позивач, посилаючись на ст. 364 ЦК України, просить суд поділити житловий будинок в натурі між співвласниками, виділивши позивачу та відповідачу у власність по ? частині вказаного будинку. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені. Представник позивача також наполягав на сплаті компенсації вартості частки відповідача у разі неможливості поділу житлового будинку в натурі між співвласниками. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що поділ житлового будинку в натурі не можливий, а на сплату компенсації вартості частки вони не погоджуються. Представник третьої особи - ТОВ «Запорізьке МБТІ» у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності (а.с. 23). Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26.05.2010, виданих Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS], по ? частці кожному (а.с. 7-9). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що між нею і відповідачем виник спір щодо порядку користування та володіння належних їм частин будинку. Згідно з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Крім того, ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. В рамках цивільної справи проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно висновку якої, враховуючи розміри площі житлового будинку та житлових кімнат у житловому будинку літ. А, визначити варіанти поділу житлового будинку неможливо, так як згідно вимог ДБН В.2.2-15-2005 неможливо кожній із сторін виділити ізольовану квартиру з окремим виходом, яка б складалась з коридору, шириною 1,5 м, кімнати, мінімальною житловою площею 15,0 м2, кухні, площею 7,0 м2 з природним освітленням, а також враховуючи площу житлових кімнат (11,7 м2; 7,5 (7,7) м2; 6,4 м2) запропонувати варіант порядку користування житловим будинком, згідно часток співвласників, неможливо, так як згідно вимог ДБН В.2.2-15-2005 неможливо кожній із сторін виділити житлову кімнату, мінімальною площею 10,0 м2 та через розмір житлових кімнат, тобто відсутність в будинку житлових кімнат площею 12,8 (12,9) м2 (а.с. 91-98). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказів того, що частки будинку можуть бути самостійними об'єктами права власності та підлягають виділенню у натурі, позивачем не надано. Щодо заяви представника позивача про сплату компенсації вартості частки відповідача у разі неможливості поділу житлового будинку в натурі між співвласниками, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У судовому засіданні відповідач [PERSON] категорично відмовився від отримання компенсації вартості його частки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed