Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В поданій до суду заяві посилався на те, що спільне проживання з відповідачкою припинили з кінця липня 2014 року. В даний час проживають за різними адресами. Спільне господарство не ведуть. Тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що хоча з позивачем вони в даний час проживають окремо, вона інколи зустрічаються, Просив суд надати їм строк для примирення. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності позивача, суд виходить з положень ст.169 ЦПК України, згідно якої неявка в судове засідання належним чином повідомленого позивача, від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не перешкоджає розгляду справи, та не є підставою для відкладення розгляду справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 30 грудня 2011 року перебувають в\~ \~ зареєстрованому шлюбі, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Понад шість місяців сторони проживають окремо. Дана обставина визнається обома сторонами, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України є такою, що доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.\~ \~ Суд бере до уваги, що звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу 26 лютого 2015 року, позивач протягом всього часу провадження у справі та часу свого ставлення до предмету розгляду справи не змінив. Таким чином протягом тривалого часу намір позивача розірвати шлюб є незмінним. З цього суд робить висновок про впевненість позивача в своєму бажанні шлюб розірвати. Заперечуючи проти позову, відповідач пояснив суду, що намагався помиритися з позивачем, і на даний час, вони між собою перебувають в добрих відносинах.. Тому суд враховує, що відповідачем вживались заходи до примирення з позивачем, але позитивного результату вони не дали, примирення з позивачем не досягнуто. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з його позову та заяви про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ \~ членами\~ \~ сім'ї\~ \~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивач же в своєму позові зазначив, що збереження сім'ї та спільне проживання з відповідачем є неможливим. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому, збереження шлюбу суперечили б інтересам обох з подружжя. Враховуючи вищевикладене, позов необхідно задовольнити, шлюб - розірвати.

Outcome: approved