Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS], розміром 0,02955 га, в порядку спадкування після смерті, [PERSON], померлого 12 червня 2012 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що їй та чоловіку була передана на праві власності земельна ділянка для обслуговування квартири [ADDRESS] (після перейменування вул. Павла Сірагова, 37), площею 0,0591 га. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, що крім іншого складалась із його частини вищезазначеної земельної ділянки розміром 0,02955 га. Як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у звязку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2012 року помер [PERSON] /а.с. 7/, після смерті якого відкрилася спадщина, що крім іншого складалась, із земельної ділянки по вул. Павла Сірагова, 37 в м. Новоград-Волинський. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у звязку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Зазначена земельна ділянка, належала [PERSON], померлому 12 червня 2012 року, на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІV- ЖТ № 049018 від 2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради від 27 вересня 2000 року № 359 п. 1.1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 5289 (а.с. 6). Відповідно до листа управління Держземагенства у Новоград-Волинському районі Житомирської області № 1413/6-15 від 17 червня 2015 року, при обміру та виготовленні технічної документації із землеустрою ТОВ «Геозвягель+» на вищевказану земельну ділянку [ADDRESS], встановлено, що існує розбіжність площ фактичного землекористування - 0,0465 га, та площі земельної ділянки у Державному акті на право власності на земельну ділянку 0,0591 га, та посилаються на те що міська рада не вправі приймати будь-які рішення щодо внесення змін до державного акту, тим самим порушуючи права власника, нині покійного [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом та за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після чого, відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону ( ч. 2 ст. 373 ЦК України). Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, крім іншого, на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року розяснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки площею 0,02955 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, [ADDRESS], що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved