Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 16 лютого 2015 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №2. Від цього шлюбу дітей не має. Через органи ДРАЦСу відповідач категорично відмовляється розірвати шлюб. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу позивач зазначає, що з перших днів створення сімї вони не змогли порозумітись в силу занадто різних їх рис характерів, між ними постійно виникали непорозуміння, вирішення якого б питання життя вони не стосувались, які переходили у сварки. Крім цього, відповідач безпідставно принижував її та ображав. Позивач вважає, що вказані обставини унеможливили їх спільне проживання, вони втратили почуття любові та взаємоповаги, що є складовою сімї, а тому збереження такого шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення та є підставою для припинення шлюбу у судовому порядку. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі. Залишити для подальшого іменування прізвище набуте нею у звязку із реєстрацією шлюбу. Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про день та час розгляду справи по суті був сповіщений в установленому законом порядку, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Прийнявши до уваги те, що позивач скористався наданими йому ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності, а неявку відповідача суд визнає без поважних причин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, а тому проводить розгляд справи за відсутності сторін на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксуваня процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України \~\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.02.2015 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія І-АМ №158015. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Спільне подружнє життя у сторін не склалось із самого початку створення шлюбу, оскільки сторони не змогли порозумітись в силу різних рис характерів. Наміру зберігати шлюб, на пропозицію суду, яка була зазначена в ухвалі від 22.06.2015 року, жодна із сторін не висловила. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим, тому суд прийшов до висновку про те, що \~сім'я розпалась, \~шлюб існує формально, між позивачем та відповідачем відсутні близькі стосунки, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвища набутого у звязку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved