Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання частки у спільному нерухомому майні, на яку відкрилась спадщина . Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.07. 1981 року вона уклала шлюб із [PERSON]. На підставі рішення Вінницької міської ради від 01 березня 2011 року № 141 її чоловік отримав разом із відповідачами у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0876 га по [ADDRESS], про , що був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 липня 2008 року було встановлено порядок користування вищезазначеною земельною ділянкою, а саме виділено чоловіку позивачки земельна ділянка площею 295 кв. м., в тому числі забудована земельна ділянка площею 98 кв .м. [PERSON] земельна ділянка площею - 250 кв. м., в тому числі забудована земельна ділянка - 45 кв. м. [PERSON]. земельна ділянка площею - 273 кв. м., в тому числі забудована - 91 кв. м. [INFO] чоловік позивача помер, після його смерті відкрилася спадщина, позивач належить до першої черги спадкоємців за законом. 03 червня 2013 року позивач отримала свідоцтво на право на спадщину за законом, а саме на 13/100 часток домоволодіння [ADDRESS], проте постановою державного нотаріуса від 26.12.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0876 га, оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку не визначена частка кожного співвласника і нотаріус не може визначити склад спадкового майна. Позивач вважає, що частка померлого чоловіка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становить 295 кв. м., в т.ч. забудована - 98 кв. м., відповідно до рішення суду від 11.07.2008 року. У зв'язку із неможливістю отримати свідоцтва про право власності на спадщину за законом звернулася до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила суд постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову не заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 14.07.1981 року уклала шлюб із [PERSON], свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], актовий запис 1257(а. с. 4). На підставі рішення 5-ї сесії 6-го скликання Вінницької міської ради від 01 березня 2011 року № 141 чоловік позивача разом із відповідачами отримав у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0876 га. по [ADDRESS], про що був виданий державний акту на право спільної сумісної власності на земельну ділянку від 27.07.2011 року серії ЯП № 713663(а. с. 6-7,12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер чоловік позивачки( а. с. 5). Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2013 року, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 7-585року, зазначено що спадкоємицею є [PERSON], в тому числі з урахуванням 2/3 часток спадщини від яких відмовились мати померлого - [PERSON] та дочка померлого - [PERSON] ( а. с. 10). Згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 липня 2008 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою , а саме виділено чоловіку позивачки [PERSON] земельну ділянка площею 295 кв. м., в тому числі забудована земельна ділянка площею 98 кв .м. , відповідачу [PERSON] земельну ділянка площею - 250 кв. м., в тому числі забудована земельна ділянка - 45 кв. м. , відповідачу [PERSON] земельна ділянка площею - 273 кв. м., в тому числі забудована - 91 кв. м. (а .с. 8 -9). Згідно вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності єспільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст. 183 ЦК України, спірна земельна ділянка є подільною, оскільки її можна поділити без втрати її цільового призначення, виділивши в натурі частку, якою позивач користується фактично. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що підстави, які викладені позивачами обґрунтовані та знайшли своє повне відображення в судовому засіданні, а тому їх позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси сторін. Понесені позивачем судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved