Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовує тим, що їй та відповідачам на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Між нею та відповідачами було досягнуто усної домовленості щодо поділу квартири, а саме в рівних частках кожному, по 1/3 квартири. Однак з моменту досягнення домовленості і до сьогодні сторонам не вдалося документально оформити дане рішення. У зв`язку з наведеним позивач просить суд, визначити за нею та відповідачами по 1/3 частці в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Від відповідачів надійшли заяви про визнання позову, розгляд справи у їх відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Із свідоцтва про право власності на житло, випливає, що власниками квартири [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Власник користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України). Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків встановлених законом. У разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ст.370 ЦК України). Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Оцінюючи доводи позивача та надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, позивач просив суд, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за ним, тому дана вимога підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.12-13, 81, 206, 247, ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 355, 368, 370 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, \~ \~ \~ \~

Outcome: approved