Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, у якому прохає визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником зазначеної квартири. Відповідач по справі є її онуком, який зареєстрований у спірній квартирі, проте з 17.03.2001 фактично не проживає. Його перебування за кордоном не дає можливості позивачу у добровільному порядку вирішити даний спір, тому звернулась до суду за захистом своїх прав із відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали заявлені вимоги та прохали про їх задоволення. Законний представник відповідача та відповідач до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановлено законом порядку. Від законного представника відповідача до суду надійшло звернення, у якому зазначено, що вона [PERSON], 1979 р.н., як мати [PERSON], 2001 р.н., надає згоду на те, щоб її сина було виписано з квартири [ADDRESS] так як із дня його народження, син проживає у [ADDRESS] Представник органу опіки та піклування виконкому Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи тим, що в даному випадку порушуються права дитини на користування житлом. Представник третьої особи виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в особі сектору з питань місця проживання фізичних осіб у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача та його представник, представника органу опіки та піклування, дослідивши повно та всебічно матеріали справи разом із доказами, наданими сторонами по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1998, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як убачається із матеріалів справи неповнолітній відповідач [PERSON], 2001 р.н., зареєстрований разом зі своєю матір'ю у спірній квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою КЖЕП №4, м. Горішні Плавні, Полтавської області (а.с. 9), та ОСББ «Героїв Дніпра 54» від 17.05.2018 (а.с.59). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно акту обстеження складу сім'ї від 27.02.2018 неповнолітній відповідач [PERSON], 2001 р.н. в зазначеному житловому приміщенні не проживає з 17.03.2001 (а.с.9). У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. У відповідності до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування про недоцільність визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому зазначено, що у разі задоволення вимог позивача, це призведе до порушення права дитини на користування житлом (а.с.54). За положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, забезпечення виконання якої є складовою обов'язків держави України, як суб'єкта міжнародного права, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Судом не береться до уваги лист-звернення, що надійшов на електрону адресу суду, оскільки він немає обов'язкових реквізитів, зокрема, підпису особи, яка його направила та також не зазначено адреси заявника (у т.ч. електронної) та не надано належних та допустимих доказів на твердження зазначені у даному зверненні. У свою чергу ані позивача, ані його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що [PERSON] має інше місце проживання. Також у судовому засіданні позивач не змогла зрозуміло зазначити у зв'язку з чим прохає визнати [PERSON] таким, який втратив право користування квартирою [ADDRESS] За прямою нормою ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо визнання її неповнолітнього онука [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не підлягають до задоволення. Питання щодо судового збору, судом вирішено у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed