Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.04.2003 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. з 2009 року вони проживають окремо. Причиною до розірвання шлюбу виявилося те, що вони втратили взаєморозуміння, кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що їх шлюб розпався і примирення неможливо. Просить суд, розірвати шлюб між нею та [PERSON] Державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу покласти на неї. Позивач в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Торезького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.04.2003 р., про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 65. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Чевоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю і не ведуть сумісне господарство, за цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження сімейних стосунків. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних відносин та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved