Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Прилуцького агротехнічного коледжу в якому просить визнати наказ про її звільнення незаконним, поновити на роботі на посаді черговий гуртожитку Прилуцького агротехнічного коледжу, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по зарплаті, стягнути виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з 10.10.2017 року по дату поновлення на роботі судом, та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Свої вимоги аргументує тим, що вона з 01 жовтня 2010 року працювала вахтером Прилуцького агротехнічного коледжу. 01.10.2012 року була переведена на посаду чергового гуртожитку. Наказом від 09 жовтня 2017 року №145 -к вона була звільнена з роботи у зв»язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Наказ про її звільнення було підписано в.о. директора Прилуцького агротехнічного коледжу Суддя В.А. та вручено їй 09.10.2017 року і цього ж дня було видано трудову книжку. В день звільнення не було виплачено заробітну плату. Звільнення вважає незаконним, оскільки фактично скорочення штату працівників не було. Позивачка вважає, що її звільнено з роботи у зв»язку із скороченням штату працівників безпідставно,оскільки фактично скорочення штату працівників не було. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, аргументуючи свої вимоги тим, що звільнення було незаконним, оскільки на момент її звільнення , відповідно до штатних розписів наданих представниками відповідача, скорочення посад чергового гуртожитку не відбулося, незаконним звільненням та невиплатою заробітної плати в момент звільнення позивачці завдано моральної шкоди. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, аргументуючи свої заперечення тим, що вивільнення чотирьох посад чергового по гуртожитку було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того , визнали що в день звільнення з [PERSON] не було здійснено розрахунку, оскільки були відсутні кошти. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] з 01.10.2010 року працювала вахтером Прилуцького агротехнічного коледжу (наказ №207-к від 11.10.2010 року)(а.с.5); 01 жовтня 2012 року переведена на посаду чергового гуртожитку (наказ № 193-к від 01.10.2012)(а.с.5); З 10 жовтня 2017 року [PERSON] звільнено з посади чергова по гуртожитку в зв»язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до наказу №145-5 від 09.10.2017 року (а.с.4,5). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до штатного розпису на 2017 рік, який діє з 1 січня 2017 року в штаті Прилуцького агротехнічного коледжу мається 4 посади чергових гуртожитку, які фінансуються з загального фонду та 4 посади чергового гуртожитку, які фінансуються з спеціального фонду.(а.с.38) Відповідно до штатного розпису на 2017 рік, який діє з 1 вересня 2017 року в штаті Прилуцького агротехнічного коледжу мається також 4 посади чергових гуртожитку, які фінансуються з загального фонду та 4 посади чергового гуртожитку, які фінансуються з спеціального фонду.(а.с.38) Згідно штатного розпису на 2017 рік, який діє з 1 вересня 2017 року по спеціальному фонду в штаті Прилуцького агротехнічного коледжу відсутні посади чергового гуртожитку.(а.с.63-64) 05 липня 2017 року директор Прилуцького агротехнічного коледжу Черніков П.І. повідомив профспілковий комітет Прилуцького агротехнічного коледжу, що у зв»язку із зменшенням контингенту студентів у гуртожитках коледжу, недостатнім надходженням коштів до спеціального фонду, погіршенням фінансового стану, відбудеться закриття гуртожитку №1. З метою запобігання заборгованості заробітної плати та оплати комунальних платежів з 09.10.2017 року буде виключено із штатного розпису Прилуцького агротехнічного коледжу посаду чергового гуртожитку - 4 штатні одиниці.(а.с.32) Відповідно до протоколу засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі від 04.08.2017 року, комісія розглянувши питання про визначення переважного права на залишення на роботі та наявності серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, щодо яких встановлено обмеження на звільнення, встановила, що звільненими, у зв»язку з скороченням, повинні бути працівники, у яких менший безперервний стаж роботи в установі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Комісія вирішила направити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлення про заплановане звільнення у зв»язку із скороченням штату працівників.(а.с.25-27) Наказом директора Прилуцького агротехнічного коледжу №82-к від 07.08.2017 року про попередження щодо запланованого звільнення у зв»язку зі скороченням штату працівників, з 09.10.2017 року виведено зі штатного розпису Прилуцького агротехнічного коледжу посаду чергового гуртожитку (4 штатні одиниці). Зобов»язано інспектора з кадрів Гашкову І.М. до 08.08.2017 року попередити під розписку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про заплановане скорочення з 10.10.2017 року, при цьому запропонувати їм переведення на вакантні посади з урахуванням її фаху та кваліфікації. У разі неможливості працевлаштування на інші вакантні посади або відмови працівника від працевлаштування звільнити 10.10.2017 року за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України(а.с.33). Дані обставини свідчать про наявність скорочення штатної чисельності працівників в Прилуцькому агротехнічному коледжі. Посилання представника позивача на відсутність скорочення штату працівників в зв»язку з тим, що у штатному розписі станом на 1 вересня зазначено вісім посад чергового по гуртожитку , суд вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Слід зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не визначено поняття «штатний розпис» та не визначено порядок його затвердження та внесення в нього змін. «Штатний розпис - це документ, який установлює на даному підприємстві, в установі, організації структуру, штати і посадові оклади працівників. Штатний розпис містить назву посад, чисельність працівників і оклади по кожній посаді» (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 27 червня 2007 року № 162/06/187-07). Протягом року роботодавець має право у будь-який час внести зміни до штатного розпису, зокрема: у разі здійснення структурної перебудови підприємства, наприклад, створення нових або ліквідації наявних структурних підрозділів; у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого змінюються розміри оплати праці, розряди, класи, назви професій, посад; за потреби ввести додатково певні посади (професії) чи, навпаки, вивести, виходячи з потреб виробництва, певну кількість штатних одиниць. Кількість і періодичність змін до штатного розпису протягом року законодавством не обмежується, а будь-які зміни, що його стосуються, здійснюються лише на підставі наказу по підприємству. Порядок внесення змін до штатного розпису законодавчо не визначений і може здійснюватися ,як затвердженням нового штатного розпису так і шляхом видачі наказу про внесення відповідних змін до штатного розпису без його заміни . За таких обставин видача наказу № 82-к від 07.08.2017 року , яким внесено зміни до штатного розпису Прилуцького агротехнічного коледжу, а саме виведення зі штату чергового гуртожитку( 4 посади) свідчить про наявність скорочення чотирьох посад чергового гуртожитку. Крім того , про наявність скорочення посад чергових гуртожитків з жовтня 2017 року свідчить і штатний розпис , який вводиться в дію з вересня 2017 року( а.с.39-42), оскільки на посади чотирьох чергових гуртожитку, що фінансуються з спеціального фонду закладено заробітні плати лише на два місяці. Згідно з частиною першої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 07 серпня 2017 року [PERSON] було письмово повідомлено про заплановане скорочення посади чергового гуртожитку (4 штатні одиниці), яке відбудеться 10 жовтня 2017 року, та наступне звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.(а.с.30) 08 серпня 2017 року було складено акт про те, що 08.08.2017 р. о 09 год.40 хв. інспектор з кадрів Гашкова І.М., в присутності директора Прилуцького агротехнічного коледжу Чернікова П.І., заступника директора з адміністративно-господарської роботи Попенко В.І., юристконсульта Копич Ю.О., ознайомив [PERSON] зі змістом наказу №82-к від 07.08.2017 року про попередження щодо запланованого звільнення у зв»язку із скороченням штату працівників.(а.с.29) З вище зазначеного вбачається, що відповідачем були дотримані вимоги ч.1 ст.49-2 КЗпП України, щодо своєчасного повідомлення про скорочення чисельності штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. 08 серпня 2017 року [PERSON] було письмово запропоновано переведення на вакантну посаду прибиральника службових приміщень, у зв»язку із скороченням посади чергового гуртожитку (4 штатні одиниці), яке відбудеться 10 жовтня 2017 року.(а.с.31) Як зазначили в судовому засіданні представник відповідача Копич Ю.О. і не заперечувала проти цього позивач [PERSON], позивач з заявою про призначення на посаду прибиральниці службових приміщень не зверталася. За таких обставин суд вважає, що відповідачем не було допущено порушень вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Суд , вважає безпідставними твердження позивача зазначені в позовній заяві, що її звільнення було здійснено не уповноваженою особою, а саме в.о. директора , а не директором , оскільки відповідно до наказу №138-к від 02.10.2017 року на період відпустки директора П.І. Чернікова обов»язки та повноваження директора покладено на заступника директора Суддю Володимира Анатолійовича, який і видав наказ про звільнення позивача.(а.с.21,4) Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звільнено з роботи з посади чергової по гуртожитку Прилуцького агротехнічного коледжу у зв»язку із скороченням штату працівників у відповідності до вимог КЗпП України, а тому в позові про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі та стягнення моральної шкоди заподіяної незаконним звільненням слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тобто право у працівника на отримання такої виплати виникає за наявності складу порушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вини роботодавця у затримці розрахунку при його звільненні. При цьому, вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Вину власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія. Відповідно до довідки виданої Прилуцьким агротехнічним коледжом №757 від 28 листопада 2017 року, нарахована заробітна плата [PERSON] становить: за травень - 3677,23 грн., червень -3557,23 грн., за липень 3413, 34 грн., серпень - 3404, 80 грн., вересень - 3386,07 грн., жовтень - 1165,73 грн., відпустка - 2166,15 грн., вихідна допомога 3200 грн., всього 23970,55 грн. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні відповідач в день звільнення позивача 10 жовтня 2017 року не виплатив у строки вказані в ст.116 КЗпП України, належні [PERSON] суми . Відповідно до довідки від 20.11.2017 року виданої ПАТ КБ «Приват Банк», [PERSON] 04 листопада 2011 року отримала на картковий рахунок заборгованість по заробітній платі.(а.с.46) Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по зарплаті з 10 жовтня 2017 р. по 04 листопада 2017 року, тобто з дати звільнення позивача по дату виплати їй заробітної плати здійснено наступним чином. Середньоденна заробітна плата розрахована відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 та складає 3404,80 грн. (заробітна плата позивача за серпень 2017року) + 3386 грн. 07 коп. (заробітна плата позивача за вересень 2017року) : 43 робочі дні за два місяці (22 робочих днів у серпні 2017 року та 21 робочих днів у вересні 2017 року) = 157,92 грн. Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягає задоволенню в розмірі 2684,64 грн. (157,92 грн. х 17 (робочих днів з часу звільнення по день розрахунку). Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд також враховує роз'яснення, надані у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що з вини відповідача було порушено законні права позивача на отримання належних йому грошових сум, що призвело до моральних страждань. Однак, визначаючи розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті, суд враховує також обставини, які на думку суду, впливають на визначення її розміру: порівняно незначний термін наявної заборгованості з виплати заробітної плати Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, характеру, тривалості та тяжкості моральних страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 3000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також не доведені позивачем саме у такому розмірі, відповідно суд приходить до висновку про часткове задовлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 грн. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При подачі позовної заяви, щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час розрахунку позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені, то судовий збір в розмірі 640 гривень, як за вимоги майнового характеру, підлягають стягненню з відповідача на користь Держави. Крім того, при подачі позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень( а.с.11) , за вимоги немайнового характеру, а саме за стягнення моральної шкоди. Відповідно до позовної заяви [PERSON] просила стягнути з Прилуцького агротехнічного коледжу 3000,00 гривень моральної шкоди. Судом дані вимоги задоволено частково, а саме в сумі 200 гривень, що складає 6,67 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація по сплаті судового збору , пропорційно до задоволеної частини даних позовних вимог, а саме в розмірі 42,69 гривень(640 грн.х6,67%). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial