Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 03 жовтня 2009 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 07. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак, подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки та вона втратила до чоловіка почуття любові, довіри та поваги. У листопаді 2019 року відповідач залишив її з сином та переїхав проживати до батьків. З того часу сторони сімейним життям не проживають та не ведуть спільне господарство, [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, така перебуває на її утриманні та проживанні. Оскільки питання розірвання шлюбу нею обдумане, тому просить такий розірвати без надання строку для примирення, дитину залишити на подальше проживання при ній. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Перечинського районного суду від 10 липня 2020 року залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області та зобов`язано останній подати до суду письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Муругов В.О. не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі без надання строку для примирення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, строк для примирення не надавати, проти задоволення позовних вимог не заперечив. У судове засідання представник Органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, не заперечив проти залишення дитини з матір`ю та надав висновок органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 03 жовтня 2009 року у Виконкомі Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 07 (а. с. 5-8). Від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а. с. 9). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу позивачем обдумане, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами СК України, викладеними в ст. 160 цього Кодексу. Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 188 від 23 грудня 2020 року, вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з мамою [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що син [PERSON] і [PERSON] - малолітній [PERSON] проживає із своєю мамою, яка просить залишити сина на подальше утримання при ній, проти чого не заперечує у своєму висновку органу опіки та піклування, а також батько дитини, тому у цій частині позовна заява також може бути задоволена судом. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved