Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з зазначеним позовом до відповідача, в якому просить: - стягувати щомісяця з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частки від усіх доходів, але не менше розміру прожиткового мінімуму встановленого чинним законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені додаткові витрати на лікування [PERSON] , [INFO] у розмірі 39405 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 18.06.2014 між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Фактично сторони припинили спільне проживання з 2017 року. Донька проживає разом з позивачем. З 2017 року, відповідач не приймає участі у вихованні доньки, живе власним життям і не цікавиться проблемами спільної з позивачем дитини. Також позивач зазначила, що дитина перебуває повністю на її утриманні. Крім того, позивач зазначила, що зверталася до відповідача з проханням добровільно надавати кошти на утримання спільної дитини, однак відповідач ігнорував прохання [PERSON] . Враховуючи, що дитина має хворобу і потребує постійного лікування, позивач вважає за можливе визначити відповідачу аліменти у розмірі Ѕ частки від його доходу, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, позивач зазначила, що за період з 2017 року без допомоги відповідача витратила 39405 грн на лікування доньки. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2019 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та фактично понесених додаткових витрат на лікування. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2019 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та фактично понесених додаткових витрат на лікування. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Однак 11.12.2019 позивач надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої остання просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.223, 280ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.06.2014 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] , актовий запис №1183. Після реєстрації шлюбу, позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного шлюбу сторони мають доньку: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] , актовий запис №259. Батьком зазначено [PERSON] . В матеріалах справи міститься медична довідка видана ТМО «Психіатрія» у м. Києві Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 від 08.05.2019, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] має розлад аутичного спектру, розлад рецептивного мовлення. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати свою дитину непов`язаний з тим, чи одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дітей мають нести спільно обоє батьків. Позивач просить призначити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частки від усіх доходів, але не менше розміру прожиткового мінімуму встановленого чинним законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, при цьому, приймаючи до уваги: стан здоров`я дитини; відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів; відсутності у відповідача інших дітей та непрацездатних батьків, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) - [PERSON] , щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 04.09.2019 до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стосовно позовних вимог про стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне. Частина 1 ст.185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. За ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За умовами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вказано у ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частина 1 ст.81 ЦПК України покладає обов`язок доведення на кожну сторону тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені додаткові витрати на лікування [PERSON] , [INFO] у розмірі 39405 грн. Законом визначено, що утримувати дитину зобов`язані обоє батьків. На підтвердження цих вимог, позивачем до позовної заяви додано копії фіскальних чеків, платіжних доручень, квитанцій про витрати на лікування дитини на загальну суму 42816,45 грн. Оцінюючи надані позивачем в обґрунтування зазначених вимог докази на предмет їх допустимості та повноти, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, при цьому слід зазначити, що витрати на утримання дітей мають нести спільно обоє батьків. Враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, враховуючи стан здоров`я дитини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача половини розміру фактично понесених додаткових витрат на лікування неповнолітньої [PERSON] , у розмірі (42816,45 грн : 2) = 21408,23 грн. В той же час, відповідачем заперечень проти задоволення позову, в тому числі і в цій частині не надано суду та не надано будь-яких доказів на спростування тверджень позивача. Частинами 1, 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial