Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] - відповідача - 1, Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» - відповідача - 2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, зазначивши, що 28.12.2012 року о 8 год. 45 хв. відповідач-1 рухаючись на автомобілі «Опель Омега», д.н. [NUMBER], не врахував дорожню обстановку та виїхав на зустрічну смугу руху допустивши зіткнення з належним позивачу автомобілем «Фольксваген», д. н. [NUMBER] по вул. Полтавській напроти будинку 38 у м. Кіровограді, в результаті чого автомобілю позивача було завдано механічних пошкоджень. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що на виконання вимог Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно - правова відповідальність відповідача -1, як водія автомобіля «Опель Омега», д.н. [NUMBER], застрахована Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування», Поліс обов'язкового страхування АВ №1559879 від 28.03.2012 року. Позивач -1 зверталася до відповідача-2 з заявою про страхове відшкодування, проте відповідачем -2 надано відповіді від 13.01.2014 року та 11.03.2014 року, якими позивачеві -1 було відмовлено у проведенні виплати страхового відшкодування. Позивачі та представник позивача [PERSON] у судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просили позов задовольнити. Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав письмові заперечення проти позову, просив справу розглянути на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення позивачів та представника позивачів, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2013 року [PERSON] за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.12.2012 року визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.4 ст.124 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 340,00 грн. Згідно зі звітом № 11 про оцінку автотранспортного засобу марки VOLKSVAGEN Т4 2.5 TDI реєстраційний знак [NUMBER], вартість відновлювального ремонту належного позивачу-1 автомобіля за станом на 04.01.2013 року склала 224 187, 85 грн. Ринкова вартість даного автомобіля в робочому стані за станом на 04.01.2013 року склала 85 785, 67 грн. Відповідач-2 у своїх запереченнях посилається на ст.30 п. 30.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно не обґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п 30.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортною пригодою. Але суд з таким твердженням відповідача - 2 не погоджується, оскільки згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( у редакції, яка діяла до набрання чинності п.п.16 п.2 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.2012 року № 5090-VI (даний пункт набрав чинності 04.02.2013 року), і була чинною на момент дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо ремонт є технічно неможливий чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден на визнання його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи те, що позивачем-1 пошкоджений відповідачем-1 автомобіль не визнається фізично знищеним, суд вважає, що розмір матеріальної шкоди в результаті ДТП складає 82 548, 53 грн., що є різницею між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (85785,67 грн. - ринкова вартість даного автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, мінус 3 237,14 грн. - ринкова вартість даного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, тобто з урахуванням пошкоджень (вартість ліквідних залишків) = 82548,53 грн.). Крім того, суд вважає, що у виплаті позивачу - 1 страхового відшкодування відповідачем -2 було відмовлено необґрунтовано, оскільки відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03. 2013 року з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися судом у кожному конкретному випадку. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/ 1559879 від 28.03.2012 року (строк дії полісу з 07.04.2012 року до 06.04.2013 року) страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з ПАТ «ПРОСТО- страхування» складає 50 000,00 грн., а з урахуванням пені, трьох процентів річних та індексу інфляції - 53 482. 76 грн. Вказана сума визначена наступним чином: Розрахунок збитків, завданих інфляцією - I Iс. - сукупний індекс інфляції ( ст. 625 ЦК України): II1 - за січень 2014 року складає 100, 2 %; II2 - за лютий 2014 року - складає 100,6% та II3 - за березень 2014 року складає 102,2%. Таким чином, IIс = (100,2:100)х(100,6:100)х102,2:100) = 1, 0302 - сума збитків з урахуванням індексу інфляції складає 50 000,00 грн. х 1, 0302 = 51 510,00 грн. Розрахунок 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України): Сума санкції = С х 3 х Д: 365:100 - С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення - 90 днів ( з 14.01.2014 р. по 13.04.2014 року) Сума санкції =50 000,00 грн. х 3 х 90 : 365:100=369,86 грн. Розрахунок пені (п.36.5 ст.36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»): Пеня = С х 2 ПОС х Д : 100 С - сума заборгованості - 50 000, 00 грн. 2 ПОС - подвійна облікова ставка НБУ = 13%; 2 ПОС - подвійна облікова ставка в день = 0, 03562; Д - кількість днів прострочення - 90 днів. Пеня = 50 000,00 грн. х 0, 03562 х 90 : 100 = 1 602.90 грн. Оскільки розмір заподіяної позивачеві - 1 матеріальної шкоди перевищує розмір страхової виплати, суд вважає. що з відповідача - 1 підлягає стягненню на користь позивача - 1 матеріальна шкода у сумі 33 398,53 грн., тобто різниця між фактичним її розміром та розміром страхової виплати. Крім того, з відповідача - 1 на користь позивача - 1 підлягають стягненню й витрати по оцінці автомобіля у сумі 850,00 грн. Суд також вважає, що є обґрунтованими й позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Так, заподіяна позивачу-1 моральна шкода полягає у душевних стражданнях пов'язаних зі знищенням її автомобіля, до якого позивач звикла, а усвідомлення факту, що автомобілем вона більше не зможе користуватися призвели позивача до психологічної напруги. Внаслідок ДТП позивач -1 стала дратівливою, надмірно емоційною. Внаслідок ДТП позивач - 2 також отримала моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та фізичних стражданнях, обличчя позивача перетворилося на загальну рану - було запухше, в синцях. На передодні новорічних свят, які позивач разом зі своєю очікували, позивач отримала стрес, настрій у неї та у всіх членів сім`ї був зіпсований, під час новорічних свят вимушена була відвідувати лікарню. До теперішнього часу позивач відчуває наслідки дорожньо-транспортної пригоди, які полягають у час від часу відчутті позивачем фізичному болі та душевних стражданнях. Відповідно до висновку експерта № 572 від 15 травня 2013 року позивачу - 2 [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому носу зі зміщенням уламків, різана рана носу, лоба. Тілесні ушкодження утворилися від травматичного контакту з тупим об'єктом, не виключається можливість утворення і в строк зазначений в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Вказані травми позивач - 2 отримала з вини відповідача -1 та на лікування позивачем було витрачено 444, 27 грн., що підтверджується висновком поліклінічного відділення обласної лікарні та квитанціями про придбання позивачем медичних препаратів під час лікування. У відповідності до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та /або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.9 цього Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як передбачено ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03. 2013 року при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст. 625 ЦК України). Згідно з п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. У відповідності до ст.23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; а також моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, який потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно зі ст.24 цього Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги за даним позовом підлягають задоволенню, проте з урахуванням принципу розумності та справедливості суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково.

Outcome: partial