Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір позики № 3142886 від 16 січня 2020 року укладений між нею та відповідачем, право вимоги за яким перейшло ТзОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», покликаючись, що договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 11 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Даною ухвалою повернуто без розгляду клопотання позивача про витребування доказів, оскільки таке не відповідало вимогам ст.84 ЦПК України. Відповідач не скористався правом подати відзив, а третя особа пояснення на позовну заяву. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання призначене на 10:00 год 24 травня 2021 року не з`явилася, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого. Позивач скористалася правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності. Від відповідача та третьої особи жодних заяв/клопотань не надходило. За таких обставин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного висновку. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заявляючи вимоги визнати недійсним договору позики № 3142886 від 16 січня 2020 року, укладеного з відповідачем, позивач обґрунтовує вимоги наступним: вказаний договір нею не підписаний, не було дотримано письмової форми його укладення та не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Натомість позивачем підтверджено факт отримання позики (розмір позики не вказано). За положеннями ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно до вимог ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України, а ст.215 ЦК України підстави недійсності правочину. Водночас, звертаючись до суду із позовом про визнання договору позики недійсним, позивачем не надано жодних доказів, що є її процесуальним обов`язковим згідно із ст.ст.12,81 ЦПК України, у підтвердження визначених ст.215 ЦК\~обставин щодо недійсності правочину (договору). У матеріалах справи взагалі відсутній оскаржуваний договір позики, що позбавляє суд можливості його дослідити та здійснити оцінку такого відповідно до правил цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За правилами ч.6 ст.177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1)\~який доказ\~витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Позивачем разом з позовом подавалось клопотання про витребування доказів, однак таке клопотання, всупереч ч.2 ст.84 ЦПК України не містило вжитих позивачем заходів для отримання цього доказу самостійно, доказів вжиття таких заходів та причини неможливості самостійного отримання цього доказу, а тому на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України дане клопотання було повернуто позивачу без розгляду. Водночас позивач своїми процесуальними правами не скористалась та відповідно оформленого відповідно до вимог ЦПК України не подала, інших обставин, які позбавили її можливості вчинити такі дій, суду не повідомила. Наведене свідчить, що позивачем суду не надано доказів, які б підтверджували її заявлені вимоги про визнання недійсним договору позики та мали значення для об`єктивного розгляду справи та ухвалення справедливого рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України), а за ч.4ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Презумпцію правочину, визначену ст.204 ЦК України, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, позивачем жодними доказами не спростовано. Реалізуючи, передбачене ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.\~Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивача. При цьому суд зауважує, що завданням цивільного судочинства, визначеним\~ст.2 ЦПК України, є ефективний захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а не ілюзорний. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення її права, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.\~Тому твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як небажання виконувати взяті на себе договірні зобов`язання та спосіб захисту власних інтересів. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та позов задоволенню не підлягає. Судовий збір віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed