Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником даного будинку. Відповідач по справі [PERSON] є колишньою дружиною позивача, яка фактично зареєстрована в його будинку, але, починаючи з 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належного йому будинку, однак постійно отримував негативні відповіді. Позивач просить суд винести рішення та визнати [PERSON] , [INFO] , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судовезасідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 10.02.2011 року №28964538. Відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , яка є колишньою дружиною позивача, яка фактично зареєстрована в його будинку, але, починаючи з 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належного йому будинку, однак постійно отримував негативні відповіді. За таких обставин позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Враховуючи зазначене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved