Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність його тим, що згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08.02.2011, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2011 з відповідача [PERSON] на її, [PERSON], користь було присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві позивач вказує, що на даний час значно покращилось матеріальне становище відповідача, оскільки він перестав сплачувати аліменти на інших двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які досягли повноліття, має у власності нерухоме майно, у той час як її матеріальне становище погіршилось, оскільки у 2016 році вона серйозно захворіла на онкологічне захворювання та 26.07.2016 перенесла операцію, внаслідок чого їй було 05.10.2016 безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Крім цього, в частині мінімального розміру аліментів на дитину було внесено законодавцем зміни, що становить не менш 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому вона просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, визначених рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08.02.2011, яке було змінено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2011, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частку від його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у заявленому обсязі, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання, однак судова повістка повернута до суду за не запитом. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки позивач скористався наданими їй законодавцем правом на розгляд справи за її відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, оскільки він був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08.02.2011, яке було змінено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2011, з [PERSON] на користь [PERSON] було присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.01.2011 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Вказане судове рішення набрало законної сили 22.03.2011 та було звернуто стягувачем до виконання шляхом предявлення виконавчого листа до виконання. Позивач звернулась до суду із позовом про зміну розміру аліментів визначених за вищевказаним рішенням суду, вказуючи на зміни в матеріальному стані її та відповідача, а також зміни законодавства в частині мінімального розміру аліментів. 17.05.2017 ВР України прийнято\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017, відповідно до якого було внесено зміни до\~Сімейного кодексу України. Так,\~ст.182 СК України\~визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Правилами\~ ст.181 СК України, передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із аналізу норм ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Такі висновки зробив і Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року N 143цс13, де зазначено, що стаття 192 СК вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із зібраних у справі доказів судом встановлено, що внаслідок хвороби позивач проходила курс лікування в медичних закладах, на що вказують виписки із амбулаторних карт стаціонарного хворого (а.с.11, 12). З 10.05.2016 позивачеві встановлено ІІІ група інвалідності безтерміново внаслідок загального захворювання (довідка до акту МСЕК а.с.10). Як убачається із виконавчого листа №2-586/2004 (а.с.13), за рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15.07.2004 із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від його доходів, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно до повноліття дітей, доньки [PERSON] до 07.06.2015, а доньки [PERSON] до 24.02.2017. Наведене свідчить, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача стались зміни матеріального стану обох сторін у позивача в сторону погіршення, у звязку із серйозним захворюванням, а у відповідача в сторону покращення, оскільки з 07.06.2015 він сплачував аліменти лише на одну дитину, а з 24.02.2017 припиняється стягнення аліментів з відповідача взагалі. За правилами ст.182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на дитину, не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати у новому розмірі із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, суд вважає, що за відсутності будь яких доказів зі сторони відповідача щодо неспроможності нести аліментні зобовязання, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, відповідач спроможний надавати матеріальне утримання своїй дитині у спосіб та розмірі запропонованому позивачем, що становить ? від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів у новому розмірі слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили (абз.4 п.23 постанови ПВСУ №3 від 15.05.2006). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, отож підлягають до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується\~ст. 141 ЦПК України, отож присуджує із відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору від сплати яких при пред'явленні позову була звільнена позивач. На підставі ст.ст.\~182,\~192 СК України,

Outcome: approved