Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів, в обґрунтування якого покликалася на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.07.2008р. У шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач протягом останнього року жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, наданий час він перебуває за кордоном, де займається сезонними роботами та отримує щомісячний дохід, однак розмір його доходу їй не відомо. Тому просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, при цьому позивач не заперечила, що відповідач 21.05.2014р., 25.06.2014р. та 10.07.2014р. добровільно перерахував їй кошти на утримання сина загальною сумою 2385грн. Просила позов задоволити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, покликаючись на письмове заперечення (а.с.22-23) та вважає, що підстав для стягнення аліментів немає. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд вважає наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.07.2008р. (а.с.4). У шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.3). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язано батьків забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та враховуючи відсутність даних про те, що відповідач офіційно працює і отримує регулярний дохід, то суд вважає, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на користь позивача на утримання дитини, слід визначити в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує зазначені в цій статі обставини, а також розмір прожиткового мінімуму, який встановлений у ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 21.05.2014р., 25.06.2014р. та 10.07.2014р. відповідач надавав матеріальну допомогу на дитину у загальному розмірі 2385грн. Дані обставини позивачем та її представником не заперечено, визнано, а згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В той же час суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що добровільне виконання відповідачем обов'язку по утриманню дитини є підставою для відмови у позові, оскільки як вбачається з представлених суду квитанцій, останній надавав грошову допомогу на дитину не регулярно (а.с.25,26,40,41). При цьому судом не встановлено об'єктивних, чітких та несуперечливих показань свідка [PERSON], які необхідні для встановлення об'єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду показання свідка є суперечливими, містять протиріччя і не дають змогу встановити зв'язок між поясненнями сторін і спірними правовідносинами, та фактично є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі письмові докази у справі та пояснення сторін. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково та стягувати щомісячно з відповідача аліменти в користь позивача на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000грн. щомісячно до досягнення ним повноліття з урахуванням добровільно сплачених 21.05.2014р., 25.06.2014р. та 10.07.2014р. сум. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved