Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики з урахуванням 3% річних у загальному розмірі 504 802,70 (п*ятсот чотири тисячі вісімсот дві) гривень 70 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] 15.05.2004 року було укладено договір позики, у вигляді розписки, за умовами якого [PERSON] позичила [PERSON] 28 000 доларів США. За цією розпискою боржник зобов'язалась повернути позивачу кошти частинами, на протязі декількох років. Також, за умовами вказаного договору позики, кошти відповідач брала в борг для фінансування будівництва та ремонту спільного з чоловіком, [PERSON] житла, розташованого за адресою: [ADDRESS], де вони проживали разом з двома дітьми. Протягом кількох років відповідач не мала змоги повернути частково чи повністю борг, тому у квітні 2007 року позивач звернулась до [PERSON] з вимогою про повне повернення позичених коштів. Проте відповідач повідомила позивача, що позичені у неї кошти вона витратила за призначенням (провела реконструкцію свого з чоловіком житла, в якому продовжують проживати), однак, через матеріальні труднощі повернути борг, вона поки не в змозі. Також, відповідач звернулась до позивача з проханням, щодо надання їй часу на отримання правовстановлюючих документів на реконструйоване житло, після чого обіцяла, що вони разом з чоловіком продадуть будинок та розрахуються з позивачем у повному обсязі. Розуміючи, що іншого майна (рівноцінного сумі боргу) відповідачі не мають, позивач була вимушена піти їм на зустріч й відстрочила повернення боргу до 10.04.2010року, Однак, у термін до 10.04.2010року, відповідач не змогла розпочати повернення коштів, посилаючись на затягування в оформленні документів. В 2013-му році позивачу стало відомо, що між відповідачами відбулось розлучення та був проведений розподіл подружнього майна, в результаті чого кожен з відповідачів, в рівних частках став власником 11/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Дізнавшись про цей факт, 01.04.2013року позивач, з метою відновлення свого порушеного права, була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач, викладені обставини підтвердила, просила свої позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги, спрямовані до неї та до [PERSON], визнала у повному обсязі, надала до суду квитанції, накладні на значні суми коштів про придбання відповідачами у 2004-му році будівельних матеріалів для будівництва та ремонту спільного з чоловіком житла, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON] та його представник проти задоволення позову частково заперечували, вважають, що вимоги, пред*явлені до [PERSON] необґрунтовані та безпідставні, просили у задоволенні цих позовних вимог відмовити у повному обсязі. Крім того, відповідач [PERSON] та його представник вважають, що позивач пропустив строк звернення з вказаним позовом до суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки, складеної власноруч та підписаною особисто [PERSON] 15.05.2004 року вбачається, що [PERSON] отримала у позику від [PERSON] для потреб сім'ї грошові кошти у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США. За цією розпискою боржник, [PERSON] зобов'язалась повернути позивачу кошти частинами, на протязі декількох років. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов*язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги,кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За розпискою від 15 травня 2004року, строк повернення боргу не було встановлено конкретною датою чи подією, яка мала неминуче настати. Разом з тим, з тексту розписки вбачається, що боржник має зобов'язання повернути передані їй в борг кошти. Також, за умовами вказаного договору позики, кошти відповідач брала в борг для фінансування будівництва та ремонту спільного з чоловіком, [PERSON]. житла, розташованого за адресою: [ADDRESS], де вони проживали разом з двома дітьми. Протягом кількох років відповідач не мала змоги повернути частково чи повністю борг, тому у квітні 2007 року позивач звернулась до [PERSON] з вимогою про повне повернення позичених коштів. Проте відповідач повідомила позивача, що позичені у неї кошти вона витратила за призначенням (провела реконструкцію свого з чоловіком житла, в якому продовжують проживати), однак, через матеріальні труднощі повернути борг, вона поки не в змозі. Також відповідач звернулась до позивача з проханням, щодо надання їй часу на отримання правовстановлюючих документів на реконструйоване житло, після чого обіцяла, що вони разом з чоловіком продадуть будинок та розрахуються з позивачем у повному обсязі. Розуміючи, що іншого майна (рівноцінного сумі боргу) відповідачі не мають, позивач була вимушена піти їм на зустріч й відстрочила повернення боргу до 10.04.2010року, про що відповідачем, [PERSON] у вище вказаній розписці було зроблено відповідну відмітку. Однак, у термін до 10.04.2010року, відповідач позичену суму грошових коштів не повернула. За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці. Докази, що спростовують заявлену позивачем вимогу про стягнення боргу, суду не подані. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.11.2011 року (справа №2/1519/6932/11) шлюб, зареєстрований 19.07.1984 року у Мурафській сільській раді Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №25, між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Матеріалами справи підтверджується та заперечується відповідачами, що останні протягом 2004-го року здійснювали реконструкцію, ремонт свого житла за адресою: [ADDRESS]. Так, в матеріалах справи наявні квитанції, накладні на значні суми коштів, щодо придбання відповідачами у 2004-му році будівельних матеріалів. Також на підтвердження здійснення реконструкції, сторонами було представлено п'ять договорів, датованих 2004-м роком на придбання, доставку та монтаж різного виду метало пластикових конструкцій за адресою: [ADDRESS], а також Договір підряду на капітальне будівництво за №106 від 06.05.2004р., яким передбачалось здійснення підрядною організацією будівництва та ремонту домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], зі строком виконання робіт - до 15.07.2004року. Проведення будівельних та ремонтних робіт не заперечують відповідачі та підтвердили свідки, які були допитані під час судових засідань. Так, судом було допитано у якості свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали, що знають відповідачів досить тривалий час та підтвердили існування боргу, здійснення відповідачами ремонтно-будівельних робіт, а також проведення реконструкції домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Допитаний судом свідок, [PERSON], який зазначив, що знає відповідачів приблизно двадцять років вказав, що у 2004 році особисто брав участь у здійсненні ремонтних робіт, зокрема встановлював вікна та перекривав дах за адресою мешкання відповідачів: [ADDRESS]. Допитаний судом свідок, [PERSON] (рідний брат відповідача, [PERSON].) у судовому засіданні стверджував, що боргова розписка від 15.05.2004 року сфальсифікована, вказав, що гроші бралися у борг у 2006 році, але для передачі іншій особі, проте будівництво та реконструкція проводилась у 2003-2004 роках. Також зазначив, що [PERSON] брала в борг гроші без згоди [PERSON] Проте вказані свідчення суд не бере до уваги, тому як у своїх показах [PERSON] посилався лише на припущення. Доказів. підтверджуючих викладені свідком обставини, суду надано не було. З огляду на вказане вбачається, що ремонтно-будівельні роботи відповідачами були активно розпочаті та проведені в повному об'ємі, в обмежені строки, відразу після отримання в позику коштів за розпискою від 15 траня 2004р. Згідно з змістом ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2012р. за №6-88цс12 - договір укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. Відповідач, [PERSON] позичені у [PERSON] кошти використала для поліпшення житлово-побутових умов своєї сім'ї, для будівництва та реконструкції житла, в якому з колишнім чоловіком та дітьми проживає до теперішнього часу. У суду наявні всі підстави вважати, що позика від 15.05.2004року була укладена в інтересах сім'ї відповідачї, а добудоване та відремонтоване житло, що було б неможливим без отриманих коштів, відповідачі з дітьми використовують до тепер. Таким чином, солідарні боргові зобов'язання щодо [PERSON] виникли не лише у [PERSON], але й у [PERSON] Крім того, з огляду на вищевказані обставини, враховуючи, що строк повернення боргу за розпискою від 15.05.2004року було встановлено до 10.04.2010року, у суду немає жодних підстав говорити про пропуск позивачем строку позовної давності, чи про необхідність його поновлення. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Згідно вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У борговій розписці від 15.05.2004року вказано, що [PERSON] позичила у [PERSON] 28 000 доларів США. Курс долара США по відношенню до гривні станом на 17.01.2015року складає 15,77 грн., тому сума боргу обраховується наступним чином: 28 000 дол. США х 15,77 грн. = 441 560 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржниками грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржників за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Так як відповідачами не надано доказів належного виконання зобов'язання, суд вважає, що відповідачі прострочили виконання зобов'язання. Строк повернення боргу за розпискою від 15.05.2004року було встановлено до 10.04.2010року. Станом на день складення даного позову строк прострочення виконання грошового зобов'язання складає чотири роки дев'ять місяців та дев*ять днів. Таким чином, розрахунок 3% річних за 4 роки 9 місяців та 9 днів від суми 441560 грн. складається: 52987,20 грн. (за 4 роки) + 9935,10 грн. (за 9 місяців) + 320,40 грн. (за 9 днів) = 63242,70 грн., відповідно розрахунку, доданого до матеріалів справи. Таким чином, стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача підлягає сума боргу в розмірі 441 560 грн. та проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 63 242,70 грн. Загальна сума боргу становить 504 802,70 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатила судовий збір у розмірі 3441,00 грн., що підтверджується квитанцією №пн1431212 від 04.03.2013 року, доданою до матеріалів справи. Також позивач поніс витрати, пов*зані з розглядом спрви, які підтверджуються квитанціями: №80038541 від 19.06.2014року на суму 121,8грн.; №пн1544/26 від 10.10.2014року на суму 122,00грн. Загальна сума судових витрат складає 3 684,80 грн. Враховуючи вищенаведене, принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позовні вимоги, стягує солідарно з відповідачів суму боргу з урахуванням 3% річних та у рівних частках судові витрати.

Outcome: approved