Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди та моральних збитків Мотивує його тим, що 26.06.2019 року вироком Волинського апеляційного суду [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та встановлені обставини ДТП Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона перебувала на стаціонарному лікуванні і на даний час перебуває на амбулаторному, оскільки отримала множинні тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом основи та склепіння черепа, забою головного мозку, пневмоцефалії та отоліквореєю зліва і на лікування нею витрачені кошти в розмірі 27602,00 грн. Також, під час ДТП у неї був пошкоджений одяг на загальну вартість 4043,00 грн. Разом з тим, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» їй було частково відшкодовано матеріальні збитки на загальну суму 26205,86 грн. і невідшкодована частина становить 5439,14 грн. Крім того, їй була спричинена значна моральна шкода, оскільки вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні і на даний час ще проходить амбулаторне внаслідок отримання нею тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, зазначає, що вона, будучи особою молодого віку, неодноразовою чемпіонкою Європи та України з бальних танців, хореографом-викладачем, на тривалий час втратила слух, терпіла значний і фізичний тривалий біль, продовжує терпіти головні болі при зміні погоди, отримала непоправні ушкодження, що змінили спосіб її життя, нанесли незворотну шкоду усталеному способу життя, професійним зв`язкам, звичкам і можливостям досягнення у подальшій спортивній кар`єрі. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 5439,14 грн., 150000,00 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2020 року до участі в справі в якості третьої особи залучений [PERSON] - водій, якого визнано винним у ДТП. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та вказане стверджується матеріалами справи, що [PERSON] 11.10.2017 року близько 15:30 год., керуючи автобусом «БАЗ А079.14», порушивши Правила дорожнього руху України, на пішохідному переході допустив наїзд на [PERSON] , спричинивши їй тілесні ушкодження. Вироком Волинського апеляційного суду від 26.06.2019 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України (а.с. 7-9). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А тому обставини стосовно винуватості і спричинення тілесних ушкоджень доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, частиною першою статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки, позивачем та її представником не представлено суду належних та допустимих доказів неможливості відшкодування страховою компанією спричиненої матеріальної шкоди, то позов в цій частині до задоволення не підлягає, так як відповідальність відповідача застрахована і ліміт відповідальності не вичерпано. Водночас, на думку суду, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, незважаючи на її часткове відшкодування страховою компанією. У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, яка полягала у фізичних та моральних стражданнях, отриманих внаслідок наїзду транспортного засобу, втрати працездатності, довготривалого лікування та відновлення. Як з`ясовано судом та сторонами не оспорюється, [PERSON] на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , а тому, як вже зазначено вище, відповідальність за спричинену шкоду повинне нести останній. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, їх характер, що змінили спосіб її життя, їх наслідки для позивача, що нанесли незворотну шкоду усталеному способу життя, професійним зв`язкам та звичкам. А тому, дотримуючись засад розумності і справедливості, з урахуванням ступеня тяжкості спричинених тілесних ушкоджень і їх наслідків, докладання позивачем значних зусиль для відновлення фізичного і морального стану та життєвих зв`язків, то суд приходить до висновку про можливість стягнення у відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. При цьому, суд зважає на часткове відшкодування завданої шкоди в добровільному порядку в розмірі 27000,00 грн. Також до часткового задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 02.04.2020 року, ордеру про надання правничої правової допомоги, квитанції, адвокатом Лавренчуком О.В. надавалася професійна правнича допомога [PERSON] у справі про стягнення моральної шкоди і вартість витрат визначена у сумі 10000,00 грн. (а.с. 12-13). Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог та з врахуванням кількості і тривалості судових засідань в розмірі 5000 грн., розмір яких є також обґрунтованим та співмірним із предметом спору. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial