Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у позовній заяві вказавши, що одружилася з ним 24 січня 2015 року. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO], яка на даний час проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка не може спільно проживати із відповідачем, оскільки у них протилежні погляди на шлюб та сім»ю. Відповідач не дбає про забезпечення сім»ї, не допомагає у веденні спільного господарства. Вважає, що їх шлюб слід розірвати. Крім цього, відповідач ухиляється від обовязку щодо утримання малолітньої дочки, хоча офіційно працює, однак коштів на її утримання не надає. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, а також стягнення аліментів на утримання дитини визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення, розгляд справи просить проводити без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке відповідає вимогам СК України, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що 24 січня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 243440. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сімї, примирюватись позивач не бажає, таким чином, подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому їх шлюб з відповідачем слід розірвати. Крім цього, згідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] інших дітей, крім спільної з позивачкою немає, на стан здоровя не скаржився, непрацездатних дружину, батьків та дітей не утримує. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 183 СК України, якщо платник аліментів працює, частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, визначається судом. Що стосується доходу відповідача, суд бере до уваги те, що він працює, має сталий заробіток, тому, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, сплачувати аліменти, які слід стягувати в 1/4 частині від всіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved