Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів до відповідача, посилаючись на те, що 01 липня 2017 року між ними був зареєстрований шлюб, який було розірвано відповідним рішенням суду. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну дитину [PERSON]. Дочка проживає разом з позивачем. Позивач прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити потреби неповнолітньої дитини та її повноцінного харчування, купівлі необхідного одягу, ліків у разі хвороби, оплати навчального закладу та на інші життєві потреби дитини. Відповідач не надає матеріальну допомогу дитині, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі ? з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи без її присутності, на позові наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи. (а.с. 11,14). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 076229, виданого другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, відповідний запис № 1080. (а.с. 3). Згідно довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1903 від 10 липня 2017 року, [PERSON], [INFO], проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. (а.с. 4). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON], як батько [PERSON], зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В даному випадку, позивачка просить стягувати аліменти в частині від доходу. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Тому суд, з метою захисту інтересів дітей, виходить за межі позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі не менш ніж встановлено Законом, тобто не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, не має інших утриманців, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько [PERSON], зобов'язаний сплачувати на її утримання аліменти в розмірі у розмірі ? з усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до настання дитиною повноліття. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial