Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем уклала шлюб 25 лютого 2012 року, від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя не склалось, кожен має протилежні погляди на життя. На теперішній час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб та стягнути аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 33 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), але на менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 20 вересня 2016 року. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнав частково, просив суд постановити рішення про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його доходів, відповідно до закону. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку,що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 25 лютого 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів відповідний зроблено актовий запис за №174, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Як вбачається з поданої позовної заяви, сімейне життя не склалося. Сім'я існує лише формально внаслідок різних поглядів на життя, сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, у них відсутній спільний інтерес та бажання зберігати шлюб, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного та психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, на підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу обґрунтований і підлягає задоволенню. Як вбачається із поданої заяви сторони не досягли згоди щодо утримання дитини. Також вбачається, що за заявленими вимогами позивач просить стягнути аліменти у розмірі 33% відсотки заробітку відповідача. Проте, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, аліменти присуджуються судом не у відсотках, а у частках від заробітку (доходу) та/або у твердій грошовій сумі, тому заявлений розмір 33 % відповідає 1/3 частці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, а саме аліменти слід стягнути у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно на утримання дитини - [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову - з 20 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу - в сумі 551,20 грн., а також необхідно стягнути з відповідача судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в дохід держави, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial