Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який по день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за заповітом після смерті батька позивача залишились - [PERSON] та її син - [PERSON] . [PERSON] заповідав все своє майно в рівних долях позивачці та її сину. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина за заповітом на земельну ділянку площею 3,4684 гектарів, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Троїцька сільська рада, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 072583, виданого Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області 18 лютого 2004 року. 10 квітня 2014 року у встановлений законом строк, позивач звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, але позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину у зв`язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку та роз`яснено, що позивач може звернутись до суду для вирішення питання про визнання за нею права власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку. Син позивачки від своєї частки спадкового майна відмовився на її користь, тому враховуючи вищевказане позивач звернулась до суду із зазначеною заявою для вирішення питання про визнання права власності за нею на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач у судовому засіданні не з`явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що наполягає на задоволені позовних вимог (а.с. 77) Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні не з`явився, але надав до суду клопотання в якому просив справу розглядати без його участі та зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі (а.с. 48). Представник відповідача - Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, в судовому засіданні не з`явився, але від сільського голови до суду надійшло клопотання в якому він просив розгляд справи провести без участі їх представника та зазначив, що Яськівська сільська рада Біляївського району Одеської області не заперечує проти позовних вимог позивача (а.с. 73, 76). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 18.10.2013 року, актовий запис № 456 (а.с. 4). Відповідно до довідок виданих Яськівською сільською радою Біляївського району Одеської області № 1488 та № 1489 від 10.10.2019 року вбачається, що [PERSON] по день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] а та разом з ним на день його смерті була зареєстрована та проживала його дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до довідки виданої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Троїцьке» № 71 від 25.09.2019 року вбачається, що померлому [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю IV-ОД № 072583 від 18.04.2004 року, виданого на підставі розпорядження Біляївської РДА від 23 грудня 2003 року № 847/2003, № реєстрації 316, являється пайовиком СГ ТОВ «Троїцьке» та його земельний пай знаходиться у користуванні СГ ТОВ «Троїцьке» (а.с. 6). Відділ у Біляївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеські області надав позивачу завірену копію державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 072583, що підтверджується листом начальника відділу у Біляївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеські області № М-599/0-0.210-612/135-19 від 19.09.2019 року (а.с. 7). Померлому [PERSON] за життя належала земельну ділянку площею 3,4684 гектарів, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Троїцька сільська рада, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5105526392017 від 23.11.2017 року та копією державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 072583, виданого Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області 18 лютого 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 316 (а.с. 8, 14). Відповідно до заповіту складеного 13.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 517, вбачається, що [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він по закону буде мати право заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 11). Позивач звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,4684 гектарів, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Троїцька сільська рада, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але позивачці листом державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 3428/02-14 від 12 серпня 2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину у зв`язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку (а.с. 13). [PERSON] прийняла спадщину за завітом, яка залишилась після смерті [PERSON] , що підтверджується заявою [PERSON] № 415 від 10.04.2014 року (а.с. 1). [PERSON] від своєї частки спадкового майна відмовився, що підтверджується його заявою № 416 від 10.04.2014 року (а.с. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved