Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, зазначивши, що 29 серпня 2019 року вона звернулась із заявою до відповідача щодо накладених арештів або повідомити її про причини неможливості зняття арештів з рухомого та нерухомого майна. 10 вересня 2019 року їй була надана відповідь, якою повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у період з 16 жовтня 2015 року на примусовому виконанні в Заводській ВДВС м. Дніпродзержинська ГТУЮ перебувало ВП № 49151920 по примусовому виконанню виконавчого листа № 208/2988/14 від 06.11.2014 р. Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь КС «Всеукраїнське народне товариство» заборгованості в розмірі 46 289,81 грн. 14 грудня 2015 року винесена постанова про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Тому просить суд зняти арешт на все рухоме та нерухоме її майно, накладений Заводським відділом державної виконавчої служби міста Кам?янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по примусовому виконанню виконавчого листа № 208/2988/14 від 06.11.2014 виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, накладений постановою ВП №49151920 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 14 грудня 2015 року. В судове засідання позивача [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області не з`явився, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. 16 вересня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справ та призначене підготовче судове засідання. 08 листопада 2019 року ухвалою суду призначена справа до розгляду по суті. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2019 року № 6/27550 позивачу [PERSON] Заводським відділом державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області надана відповідь на письмове звернення позивача, якою повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у період з 16 жовтня 2015 року по 21 грудня 2015 року на примусовому виконанні в Заводській ВДВС м. Дніпродзержинська ГТУЮ перебувало ВП № 49151920 по примусовому виконанню виконавчого листа № 208/2988/14 від 06.11.2014 р. Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь КС «Всеукраїнське народне товариство» заборгованості в розмірі 46 289,81 грн., 21.12.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження, в зв`язку з відсутністю майна боржника. Станом на 10.09.2019 р. до Заводського ВДВС м. Кам?янське ГТУЮ у Дніпропетровській області вищезазначені виконавчі документи повторно не пред`являлись (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 грудня 2017 року заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] про стягнення грошового боргу, скасоване, призначено справу на 22 лютого 2018 р. (а.с.6). Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене суд приходить до висновків, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved