Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулася в суду з вищевказаною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2015 року, від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Відповідач пішов з сімї у серпні 2017 року і з того часу доглядом та вихованням своєї доньки не займається, її не провідує. [PERSON] перераховує щомісячно ? частину свого заробітку на утримання дитини, однак такої суми коштів не достатньо для належного утримання доньки, оскільки щомісячні витрати на її утримання складають близько 8000 грн. Вона (позивач) перебуває у складному фінансовому становищі, що унеможливлює одноосібно матеріально забезпечувати свою доньку. Крім того, вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Їх донька хворіє, їй рекомендовано періодично проходити курси масажу. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку останнього, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною шести років. 08.11.2018 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він визнає частково позовні вимоги [PERSON] з огляду на наступне. Зазначає, що в своїй позовній заяві позивачка стверджує, що на утримання дитини щомісячно вона витрачає 8000 грн., однак жодних належних доказів цього суду не надає. Разом з тим, зі слів їх спільних знайомих, більшу частину коштів, які він добровільно сплачує на утримання дитини, відповідачка витрачає на себе. Вказує, що на його утриманні перебуває батько, який самостійно не здатний забезпечити себе у повній мірі. Крім того, його мати планує вийти на пенсію, а тому виникне необхідність в фінансовій допомозі останній. Сукупний розмір аліментів, які позивачка просить стягувати на її утримання та утримання їхньої доньки поставить його у складне матеріальне становище, адже такий розмір буде складати половину усього заробітку. Разом з тим, доказів хронічного захворювання доньки, [PERSON] не надала, а виписки з медичної картки носять поодинокий характер (разові захворювання). На підставі викладеного, просить суд стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку до досягнення дитини повноліття та 1/9 частки заробітку на утримання позивачки до досягнення 3-х річного віку [PERSON] 16.11.2018 року позивач подала суду відповідь на відзив [PERSON] у якому зазначила, що посилання відповідача на відсутність доказів понесених витрат на дитину є безпідставними, оскільки такі витрати є у кожної людини та є необхідними для забезпечення життєвих потреб. Щодо захворювання дитини, то нею були надані документи, які в свою чергу були видані медичним закладом. Крім того, доводи про те, що у відповідача на утриманні перебувають його батьки не заслуговують на увагу, оскільки мати відповідача є здоровою, працездатною та забезпеченою, а батько не проживає з ним та не перебуває на його утриманні. Свої позовні вимоги, які викладені у позовній заяві підтримала у повному обсязі. В судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що їх дитина народжена з вадами розвитку, а тому кожен тиждень вона змушена ходити на консультації до невропатолога. Відповідач інших дітей на утриманні не має, є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває і його щомісячний дохід складає близько 10000 грн. Просить позові задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що він не має змоги сплачувати аліменти у сукупному розмірі ? заробітку, про що просить позивачка. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі ? частини свого заробітку на утримання дитини та 1/9 частину заробітку на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачкою розмірі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 137879 (а.с. 5) За час перебування у шлюбі у сторін народилася спільна дитина донька [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як вбачається з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 499, виданої 12.09.2018 року Городищенською сільською радою Луцького району, неповнолітня [PERSON] проживає разом з матірю позивачкою [PERSON] (а.с. 7). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітньої дитини, тобто між ними існує спір. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені, зокрема, у частці від заробітку платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Відповідач [PERSON] працює на посаді співробітника Головного управління національної поліції у Волинській області, його заробітна плата становить 9645 грн. на місяць (а.с. 26). Позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно (а.с. 10). Неповнолітня [PERSON] самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки. Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки, судом враховується положення ч. 2 ст. 182 СК України, у якому закріплений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання їх спільної малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви (24.09.2018 року) та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Статтею 84 СК України закріплене право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Частинами 2, 3 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища , за умови, що чоловік\~ може надавати матеріальну допомогу. Як було\~встановлено судом,[PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує державну допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно,\~ інших доходів не має. Таким чином, на переконання суду, матеріальне становище [PERSON] є недостатнім для утримання себе та дитини самостійно. Відповідачем, всупереч положення ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що його матеріальне становище не дає змоги надавати матеріальну допомогу дружині у заявленому нею розмірі. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що оскільки його мати планує вийти на пенсію, чим ускладнить його фінансове становище, буде потребувати від нього матеріальної допомоги, оскільки такі його доводи ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідачем також не надано суду жодних доказів того, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, а отже такі його твердження не знайшли свого обєктивного підтвердження в ході судового розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач [PERSON] є здоровим і працездатним і може надавати допомогу на утримання\~ дружини, з якою проживає\~ малолітня дитина, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на утримання позивачки аліменти до досягнення їх дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечити позивачці та малолітній дитині утримання, у розмірі не нижчому від мінімального розміру встановленого державою. Аналізуючи положення ч.ч. 2, 3 ст. 84 СК України, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність у дитини вад фізичного чи психічного розвитку, яка б давала матері право на утримання від батька до досягнення дитиною 6 років, має бути підтверджене належними та допустимими доказами, зокрема довідкою за формою № 080-1/о, затвердженою\~наказом МОЗ від 11.06.2012 р. № 430, яка і підтверджує необхідність домашнього догляду за дитиною до досягненню нею шести років. Належні та допустимі докази того, що захворювання [PERSON] можливо віднести до категорії «вад фізичного чи психічного розвитку», позивачкою та її представником суду також не надано. За таких обставин суд вважає, що, аліменти на утримання позивачки [PERSON] слід стягувати з відповідача до досягнення [PERSON] трьох років, тобто до 02.08.2020 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З даним позовом [PERSON] звернулася 24.08.2018 року (а.с. 1), тобто аліменти підлягають стягненню з відповідача саме з зазначеної дати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст. ст. 84, 180, 181, 184 СК України,

Outcome: partial