Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що з 07.03.2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Вказує, що після одруження вони проживали у квартирі батьків відповідача в [ADDRESS] Причиною розірвання шлюбу є те, що між нею та відповідачем погіршились подружні відносини, відповідач вчиняв сварки та скандали, ображав її нецензурними словами, застосовував до неї фізичний тиск, виганяв з дому, у звязку з чим 09.05.2017 року вона зверталась до Тлумацького відділення поліції. Після примирення відповідач своєї поведінки не змінив та 18.06.2017 року вони розійшлись остаточно. Вказані обставини негативно впливають на життя та здоровя їх дитини та спричиняє душевні страждання. Надалі перебувати у шлюбних відносинах не бажає, примирення є неможливе, сімя розпалась, шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому просить шлюб розірвати, місцем проживання дитини визначити її місце проживання та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Судові витрати просила віднести на її рахунок. 18.09.2017 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області сторонам по справі було надано два місяці для примирення та провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом строку наданого для примирення. 17.01.2018 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження у справі було поновлено, оскільки відпали обставини, що викликали зупинення провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала письмову заяву, в якій вказала, що примирення з відповідачем не відбулось, позов підтримує, просила його задовольнити та розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що примирення з позивачем не відбулось, позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести у його відсутності. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 07.03.2013 року зареєстрували шлюб у с. Гостів Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с. 3). У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Між позивачем та відповідачем погіршились подружні відносини, відповідач вчиняв сварки та скандали, ображав її нецензурними словами, застосовував до неї фізичний тиск, виганяв з дому, у звязку з чим 09.05.2017 року позивач зверталась до Тлумацького відділення поліції, що підтверджується Талон-повідомленням № 71 від 09.05.2017 року про прийняття заяви в черговій частині органу поліції (а.с. 5). Сімейне життя у сторін не склалося, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище, а відповідач повністю визнав позовні вимоги та жодних заперечень на позов не подав, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання дитини визначити її місце проживання, а відповідач повністю визнав позовні вимоги та жодних заперечень на позов не подав, суд, вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (позивачки). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, та те, що позивач просила судові витрати віднести на її рахунок, суд вважає, що позивачу слід повернути лише 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 320,0 грн. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved