Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою на підставі статей 383, 391 ЦК України просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 27.07.2006 року є власником домоволодіння [ADDRESS] . Відповідачі є зареєстрованими за вказаною адресою, однак не є членами сім`ї позивача, їй не відомі, фактично ніколи за цією адресою не проживали. Наявність реєстрації відповідачів у помешканні створює перешкоди для позивача у здійсненні права власності. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін у судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кашуба Н.О. в судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідачі, а також третя особа [PERSON] , будучи повідомленими у передбачений процесуальним законом спосіб про час і місце розгляду справи, до суду не прибули, про причини нявки не повідомили, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надали. Представник Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, Мамаєва С.В., також до суду не прибула, просила вирішувати справу у її відсутність на розсуд суду. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в порядку заочного розгляду, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить [PERSON] . За інформацією, наданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 11.03.2020, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З акту, посвідченого КСН «Первомайський» від 27.02.2020, вбачається, що фактично за адресо: [ADDRESS] проживає виключно позивач [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Отже за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Як зазначає позивач, відповідачі не є членом її сім`ї, фактично їй не відомі. Відповідачі, не прибувши до суду та не надавши відзиву на пред`явлений позов, наведених обставин не спростували, а тому підстав ставити під сумнів наведені твердження позивача суд не вбачає. Підсумовуючи наведене, враховуючи, що відповідачі, не будучи членами сім`ї позивача (власника будинку), залишаються зареєстрованими у належному позивачеві помешканні, чим створюють для неї низку перешкод у здійсненні у повній мірі права власності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зняття їх з реєстрації місця проживання. На підставі наведеного,

Outcome: approved