Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду 18.07.2016 року з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя, позивач втратила до відповідача почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Враховуючи те, що дитина проживає і знаходиться повністю на утриманні позивача, а відповідач не приділяє уваги дитині, від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку ухиляється, позивачпросить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112,180,182,183 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 20.10.2007 року. Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Сторони фактично проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, не мають ніяких спільних інтересів, не ведуть спільного господарства. В звязку з цим суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. Позивач на примирення не погоджується, вважає, що шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим та недоцільним для сторін. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання дитини, виходячи з вікових потреб дитини в матеріальному забезпеченні на загально необхідні речі та повязані з особливостями розвитку дитини, її стану здоровя, враховуючи можливості матері та батька дитини надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку про доцільність визначення розміру аліментів, що мають сплачуватися відповідачем на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача на утримання дитини і до її повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину з урахуванням певного її віку.

Outcome: approved