Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про визнання права власності на нежитлову будівлю, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 31 січня 2002 року між нею та Лисогірською сільською радою Первомайського району Миколаївської області був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна 55/100 частини нежитлової будівлі за адресою провулок Комсомольський, 2-а в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області. Цей договір був зареєстрований за № 6913 Первомайською філією Південно-товарної Біржі на підставі ст. 15 Закону України „Про товарну біржу, але в нотаріальному порядку засвідчений не був. Після укладення договору позивач та відповідач здійснили всі дії на його виконання. А саме: Лисогірська сільська рада передала, а [PERSON] отримала в управління та користування вказану частку нежитлової будівлі, сплативши іншій стороні договірну вартість цього майна в сумі 3324 грн., що є доказом того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. 19 лютого 2002 року 55/100 частини нежитлової будівлі зареєстрована в Первомайському МБТІ на праві особистої власності за [PERSON] В звязку з недодержанням нотаріальної форми посвідчення договору позивач не має змоги в майбутньому вчиняти цивільні правочини, в тому числі певні дії по оформленню права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Нотаріально засвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки відповідач по справі посилаються на наявність вже укладеного договору, виконання усіх істотних умов договору та повторне його укладення в нотаріальних органах вважають зайвим. Крім того, оскільки право власності зареєстровано за позивачем, отримати Витяг з реєстру речових прав за відповідачем для оформлення купівлі-продажу не можливо. З урахуванням положень ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року) та за умови, що позивач та відповідач домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання (підтверджується належними доказами), є підстави просити суд визнати такий договір дійсним. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Від відповідача надійшла заява, в якій він вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просив розглядати справу у його відсутність. Представник Первомайської філії Південної Товарної Біржі у судове засідання не зявився, надіслав листа з проханням слухати справу без його присутності, з позовом згоден, рішення залишив на розгляд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між [PERSON] та Лисогірською сільською радою Первомайського району Миколаївської області договору купівлі-продажу нерухомого майна 55/100 частини нежитлової будівлі за адресою провулок Комсомольський, 2-а в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, який 31.01.2002 року за № 6913 був посвідчений Первомайською філією Південної Товарної Біржі. Згідно цього договору [PERSON] заплатила 3324 грн., а відповідач отримав гроші та передав позивачці 55/100 частини нежитлової будівлі, остання стала користуватись ним та 19 лютого 2002 року зареєструвала в Первомайському МБТІ право особистої власності за собою. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе, оскільки відповідач по справі посилається на наявність вже укладеного договору, виконання усіх істотних умов договору та повторне його укладення в нотаріальних органах вважає зайвим. Крім того, оскільки право власності зареєстровано за позивачем, отримати Витяг з реєстру речових прав за відповідачем для оформлення купівлі-продажу не можливо. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, так як між сторонами відбулося фактичне повне виконання умов цього договору, що згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України дає підстави для визнання угоди дійсною, а також на підставі ст.ст. 316, 328 ЦК України визнання за позивачем права власності на 55/100 частини нежитлової будівлі.

Outcome: approved