Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося із за різних поглядів на життя. Між сторонами постійно виникають непорозуміння та сварки, що негативно впливає на обстановку в родині. Крім того в період подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , якого позивач утримує самостійно, оскільки позивач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на його уритання. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, де просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала /а.с. 18/. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою представника позивача ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1834 /а.с. 8/. [INFO] у сторін народився син [PERSON] /а.с.7/. Спільне життя між сторонами не склалося із - за різних поглядів на життя, у зв`язку з чим сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн., оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків та розмір такої частки буде більшим за прожитковий мінімум на утримання дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: partial