Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 06 липня 2007 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого у них є діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх стосунків, у них відсутні спільні інтереси. У зв`язку з цим вважає, що збереження шлюбу і примирення між ними не є можливим. З огляду на вказане, просить позов задовольнити. Крім того, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. 07 травня 2021 року відповідач подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 липня 2007 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 липня 2007 року, актовий запис № 63. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області 01 липня 2008 року, стверджується, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області 23 квітня 2014 року, вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність її згоди на примирення, а також визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », є законним та обґрунтованим. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору, що становить 454 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 454 грн., що становить 50 % судового збору.

Outcome: approved