Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача та просила суд звільнити з-під арешту, накладеного ухвалою Приморського Районного суду м. Одеси №2/522/4982/14 від 11.07.2014 року, приналежну їй квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач наголошувала на тому, що вона є належним власником спірного нерухомого майна та таке право власності зареєстровано у встановленому законом порядку з 15.12.2009 року, та за обставин, що склались на приналежну їй частку нерухомого майна Приморським районним судом м. Одеси було помилково накладено арешт, - нібито для забезпечення позову, у якому [PERSON] не була стороною. Такий арешт передбачає неможливість реалізації позивачем її права власності у повному обсязі, а з такого [PERSON], вказуючи на положення діючого законодавства просила суд усунути зазначені перешкоди шляхом звільнення зазначеного майна з-під вказаного арешту, що зареєстровано у державному реєстрі за №6388744. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з наведених підстав. Відповідач не погоджувався проти доводів позову та заперечував проти задоволення вимог позивача. На питання суду щодо можливості врегулювання спору мирним шляхом сторони просили суд надати їм час для обговорення мирової угоди, та у звязку з таким судом було оголошено перерву. У наступне судове засідання, після закінчення перерви, сторони не зявились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. [PERSON] звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, позовні вимоги визнав проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши надані до суду відомості та докази суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у випадку, коли відповідач визнає заявлені до нього вимоги, суд, за наявності на таке законних підстав ухвалює рішення про задоволення зазначених вимог. Одночасно з тим сам факт визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для постановлення судом рішення про задоволення позову у повному обсязі. При ухваленні рішення суд має переконатися у наявності передбачених законом підстав та відсутності обставин, що унеможливлюють задоволення позову. Так з долучених до матеріалів справи документів, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу р.6-2193 від 11.11.2009, посвідченого Державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 15.12.2009 року, за р.№20891730 з дати держаної реєстрації права власності (15.12.2009 року). Вказані обставини підтверджені витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майна №24792869 від 15.12.2009 року та Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №30.10.2015 року №46629585. Згідно вказаної інформаційної довідки на квартиру [ADDRESS] на підставі Ухвали Приморського районного суду м. Одеси №2/522/4952/14 від 11 липня 2014 року накладено обтяження у вигляді арешту ( номер запису про обтяження 6388744 від 18.07.2014 року). Відповідно до змісту наведеної Ухвали Приморського районного суду м. Одеси, суд розглядаючи цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, за заявою представника позивача вжив заходи забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, яке належить ковальчук Е.Х., а саме земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 73, однокімнатну квартиру [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі, та двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Не погоджуючись із такою ухвалою [PERSON] звернулась до Апеляційного суду Одеської області з відповідною скаргою. За наслідками розгляду такої скарги суд постановив ухвалу про відмову у її задоволенні, з тих підстав, що законом та розясненнями, вказаними у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 р. №6 (в редакції від 30 червня 1978 року. №5) передбачено інший порядок захисту майнових прав скаржника. При цьому судом було наголошено на тому, що право власності позивача має захищатися шляхом звільнення спірного майна з-під арешту, тобто із застосуванням законодавства про захист права власності. Зі змісту Ухвали Апеляційного суду Одеської області номер провадження: 22-ц/785/1519/16 від 12.01.2016 року вбачається, що у провадження Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та за наслідками її розгляду судом апеляційної інстанції було постановлено рішення від 16 вересня 2015 року про відмову у задоволенні позову. Зважаючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції набуває законної сили одночасно з його проголошенням, цивільний спір, в рамках якого було накладено обтяження на квартиру [ADDRESS] вбачається вирішеним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як зазначено вище, право власності позивача щодо спірної квартири виникло 15.12.2009 року. Натомість обтяжене таке майно було вже 11.07.2014 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та не зважаючи на визнання сторонами позову в цілому чи окремих його вимог, зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог у обсязі, достатньому для надання судом висновку щодо суті спору. Так, на підставі наведених фактичних обставин та виходячи з зазначених правових положень суд доходить висновку про те, що належним власником обтяженої квартири [ADDRESS] є позивач, та про те, що зазначене обтяження р№6388744 порушує права такого власника. Відповідно до положень ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», 1950 року, учасником якої є Україна: кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі), а тому суд, зважаючи на надані в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», доходить висновку про необхідність задоволення заявленого позову у повному обсязі. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved