Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 05.08.2004 уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований в [INFO], актовий запис за № 13. Від даного шлюбу у них 23.12.2004 року народилась донька [PERSON] та 17.09.2006 року народилась донька [PERSON]. Вказує, що протягом перших декілька років, їхні подружні взаємовідносини носили нормальний характер. Однак згодом вони погіршились. Причиною було те, що відповідач почав зловживати спиртними напоями. В нетверезому стані постійно влаштовував безпричинні сварки, скандали. Такі випадки були непоодинокі і все це вкрай негативно впливало на її стан здоров»я та виховання дітей в цілому, оскільки така поведінка відбувалась в їх присутності. Відповідач не цікавився проблемами їх сім»ї. Всі турботи пов»язані з веденням домашнього господарства були покладені повністю на неї. Спроби зі сторони позивача налагодити їхні стосунки будь-яких позитивних наслідків не дали. За вказаний період вона неодноразово намагалась заради дітей зберегти сім»ю, однак відповідач відносився до цього питання байдуже і як наслідок цього, ситуація на краще не змінилась. Таким чином, вважає, що подальше примирення та збереження сімї неможливі, а тому просить розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутності, позов підтримує, судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач двічі в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений наоежним чином по останньому відомому місцю проживання, про що свідчать поштові повідомлення. За таких обставин суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що Костик (до одруження Дришко) [PERSON] 05.08.2004 уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Підбузькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис за № 13 (свідоцтво про шлюб серія 1-СГ № 190160). Від даного шлюбу у них 23.12.2004 народилась донька [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серія І-СГ № 358435 від 12.01.2005 та 17.09.2006 народилась донька [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серія І-СГ № 074967 від 05.11.2006. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 640 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved