Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати виконавчий напис № 16777 від 23.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості у сумі 16312,98 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 22.09.2021 в мобільному додатку «Дія», у телефоні позивача, з`явилася інформація, в якій повідомлялося про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2021 про стягнення з [PERSON] 16312,98 грн. боргу та виконавчих витрат. 07.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 16777, виданого 23.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з позивача заборгованості у сумі 16312,98 грн., згідно кредитного договору від 08.10.2013, укладеного з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», а також постанову про арешт коштів боржника. Позивач зазначила, що заборгованість у розмірі 16312,98 грн. ні перед ПАТ «Банк Фінанси та Кредит, ні перед ТОВ «Фінпром маркет»» не визнає, оскільки кредит в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» у 2014 році нею був повністю погашений. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню з тих підстав, що він є помилковим, адже вона ніколи не укладала кредитні чи інші договори з ТОВ «Фінпром маркет», а тому не визнає заборгованість і вважає, що виконавчий напис № 16777, вчинений 23.09.2020, повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 27.09.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.10.2021 та залучено до участі у справі третіх осіб. 26.10.2021 ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 08.12.2021 у зв`язку з задоволенням клопотання позивача про витребування доказів, продовжено строк проведення підготовчого судового засідання до 26.12.2021 включно. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив позовні вимоги позивача задовольнити в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 16777 від 23.09.2020, таким, що не підлягає виконанню, та просив стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. Третя особа\~приватний нотаріусКиївського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про наявність поважних причин неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення або розгляду справи без його участі не надав. Третя особа\~ приватний виконавець\~виконавчого округу\~Луганської області\~Лиманський Владислав\~Юрійович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень, заяв чи клопотань не надав. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 66736514, винесеної приватним виконавцем Лиманським В.Ю. 07.09.2021, з виконання виконавчого напису №16777, виданого 23.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 16312,98 грн. Згідно із постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.09.2021 приватним виконавцем Лиманським В.Ю. постановлено визначити для боржника [PERSON] мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 452,00 грн. Відповідно до постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 07.09.2021 приватним виконавцем Лиманським В.Ю. постановлено визначити для боржника [PERSON] основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1631,30 грн. Згідно із постановою про арешт коштів боржника від 07.09.2021 приватним виконавцем Лиманським В.Ю. постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику [PERSON] у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 18396,28 грн. Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбімаркет» (Кредитор) відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (Новий кредитор) права вимоги до позичальників, зазначених у Додатку № 1 до цього договору. З Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2020, вбачається, що боржник [PERSON] зазначена за № 2423. Відповідно до виписки з рахунка [PERSON] загальна сума заборгованості за кредитним договором №011-117214/13-00938-вкл-к від 08.10.2013 становить 16262,98 грн. Станом на 11.11.2021 заборгованість не погашена. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Позивач у позові посилається на те, що жодних правовідносин з відповідачем ТОВ «Фінпром маркет» вона ніколи не мала, на підставі чого нарахована заборгованість в розмірі 16312,98 грн. їй невідомо, зазначену заборгованість вона не визнає. Суд зазначає, що з наданих відповідачем документів, на виконання ухвали Новопсковського районного суду Луганської області від 26.10.2021, щодо підтвердження права вимоги до [PERSON] , не вбачається факту повідомлення її про існуюче право вимоги або отримання нею письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Надані документи не завірені належним чином, а тому не можуть підтвердити наявність заборгованості та її безспірність. В ході розгляду справи приватним нотаріусом не було подано суду доказів на підтвердження належної перевірки поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості, а саме: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи був повідомлений боржник про наявність боргу. Таким чином всі вищезазначені підстави свідчать, що заборгованість у розмірі 16312,98 грн., яка стала підставою для вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Крім того, суд зазначає, що відповідач у підготовчому судовому засіданні подав заяву, в якій просив позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінпром маркет» задовольнити в частині визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також враховує те, що відповідач позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог та те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, доказів зворотного матеріали справи не містять, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вищенаведених положень закону, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем згідно квитанції № 23 від 24.09.2021 було сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 454,00 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн., понесений ним при зверненні до суду.

Outcome: approved