Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що сторони є батьками - [PERSON]. На даний час сторони мешкають окремо, відповідач матеріально позивачу та їх спільному сину не допомагає, участі у його вихованні не приймає, внаслідок чого позивач не має можливості сама утримувати дитину. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їхнього сина, аліменти у розмірі ? частки усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повнолітня. Позивач в судове засідання не з'явилась, справу просила розглянути у її відсутність. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, справу просила розглянути у її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], заявником було змінено прізвище (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.4). Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає доведеним обов'язок відповідача, який є батьком неповнолітньої дитини сплачувати аліменти на її утримання, приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами про способи виконання обов'язку утримувати дитину не має, повне визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про повне задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Тому за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача належить стягнути судові витрати. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved