Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом, яким просила суд визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯИ № 120245, виданий 23 вересня 2009 року Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області на ім'я [PERSON], на право власності на земельну ділянку, площею 0,060 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [ADDRESS] ділянка [NUMBER]; скасувати розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 25.07.2008 року № 1352/А-2008; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку; анулювати кадастровий номер. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі та треті особи повторно в судове засідання не з'явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, суд, виходячи з приписів ст. 169 ЦПК України, вважав за можливе розглядати справу у їх відсутність. Представник Реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області подав письмові заперечення на позов, вважав його частково необгрунтованим, оскільки позивач не зверталась до служби із заявами щодо спірної земельної ділянки. Суд вважає, що решта відповідачів з власної ініціативи не скористались наданими їм правами заперечувати проти позову, подавати докази на обгрунтування своїх заперечень, виконувати інші передбачені процесуальним законом права, що надані стороні цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: Рішенням Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області від 29.06.1989 року № 425 [PERSON] надано у користування земельну ділянку [NUMBER], по [ADDRESS]». Рішенням загальних зборів садівничого товариства «Заря» № 186 від 15.06.1989 року за [PERSON] закріплено земельну ділянку [NUMBER]. Ці рішення органу місцевого самоврядування та загальних зборів СТ «Заря» не змінені та не скасовані. Рішенням загальних зборів садівничого товариства «Заря» № 7 від 15.04.2007 року за [PERSON] закріплено земельну ділянку [NUMBER]. Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 25.07.2008 року № 1352/А-2008 затверджено технічну документацію із землеустрою на вказану земельну ділянку на ім'я [PERSON], і цю земельну ділянку передано йому у приватну власність. 23.09.2009 року Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області на ім'я [PERSON] виданий державний акт серії ЯИ № 120245, на право власності на земельну ділянку, площею 0,060 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [ADDRESS] ділянка [NUMBER], та в установленому порядку здійснено державну реєстрацію, присвоєно кадастровий номер 5122786400:01:001:2566. Таким чином, в теперішній час, при наявності оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача, позивач не має можливості реалізувати своє право не безоплатну приватизацію раніше відведеної їй у користування земельної ділянки. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, в межах предмету спору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: В силу ст. 13 Земельного Кодексу Української РСР (в редакції Закону від 08.07.1970 року), земля в Українській РСР надається в користування громадянам СРСР, іншим організаціям та установам. В силу ст. 16 Земельного Кодексу Української РСР (в редакції Закону від 08.07.1970 року) надання земельних ділянок у користування проводиться, в тому числі, за рішенням виконавчих комітетів районних Рад народних депутатів. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Отже позивач набула права користування відведеною їй земельною ділянкою на підставі діючого на той час законодавства. Суд враховує, що матеріали справи не містять в собі доказів припинення права позивачки на користування відведеною їй земельною ділянкою. Положеннями ст. ст. 13, 14, Конституції України законодавцем визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право особи на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 Цивільного кодексу України закріплює захист цивільних прав та інтересів судом, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, передача спірних земельних ділянок у власність відповідача без попереднього припинення права позивача на користування відведеною їй земельної ділянки як членам СТ «Заря», цілком суперечить положенням ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В силу ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. В силу припису ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. В силу положення ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд дійшов до висновку, що відповідач безпідставно набув право на земельну ділянку, що була раніше відведена позивачці у користування як члену садового товариства. Суд вважає обгрунтованими вимоги в частині визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту. В силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.6 ст.16 закону України «Про державний земельний кадастр» підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку на ім'я [PERSON], та анулювання присвоєного земельній ділянці кадастрового номеру. На підставі наведеного,

Outcome: approved