Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача на свою користь аліменти на дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.2004 року вона уклала з відповідачем шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. У шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. З жовтня 2013 року вони проживають окремо, з цього часу дитина проживає виключно з нею. У свою чергу відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, дитина перебуває на повному її забезпеченні. Оскільки рівень її доходів не дає можливості забезпечувати дитину матеріально на належному рівні, а відповідач має рівні з нею обов'язки щодо забезпечення сина, має доходи, просить стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з аналогічних підстав. Позивач доповнила, що протягом останнього часу відповідач час-від-часу провідує дитину. При цьому, батько на утримання сина матеріальну допомогу не надає, її дохід є надто низький для забезпечення усіх необхідних потреб дитини. На даний час син [PERSON] відвідує садок, оплату за який вона здійснює особисто щомісячно, крім цього несе усі інші витрати на дитину самостійно, а також витрати на оплату комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, суду показав, що не заперечує свого обов'язку щодо сплати аліментів на дитину, однак не погодився із запропонованим позивачем розміром. Вказав, що на сьогоднішній день він не працює, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, а тому згідний сплачувати аліменти у розмірі 300,0 гривень. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 15 червня 2004 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 950. Згідно з Свідоцтвом про народження (а.с.3), у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 4330. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 квітня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом безспірно встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю. Відповідач з дитиною не проживає. В судовому засіданні позивач ствердила, що дитина перебуває виключно на її матеріальному утриманні, відповідач від надання матеріальної допомоги ухиляється. В той же час відповідач наведені позивачем обставини заперечує, вважає, що бере участь в матеріальному забезпеченні дитини, оскільки купував сину одяг, продукти харчування, однак жодних доказів на підтвердження цього суду не представлено. Як вбачається з довідки про доходи, позивач [PERSON] працює на посаді інспектора в ГУ Національної поліції у Львівській області, загальна сума доходу за період з 01.06.2016 року по 30.11.2016 року становить 37636,97 гривень. При цьому, судом встановлено, що відповідач офіційно не працює. Наведені сторонами обставини свідчать про відсутність між ними домовленості щодо способу виконання спільного обов'язку утримувати дитину, а тому виходячи із встановленого факту, що дитина проживає із матір'ю, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач вказаний розмір аліментів в судовому засіданні категорично заперечив, вважає такий необґрунтовано завищеним, просить стягувати з нього щомісячно аліменти на дитину у розмірі 300,0 гривень, в силу того, що він офіційно не працює, жодних інших обставин відповідачем не наведено. А тому з врахуванням потреб дитини та наданої допомоги самою матір'ю, враховуючи матеріальний стан відповідача, його стан здоров'я та вік, наявність у нього обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини та відсутності законодавством визначеного обов'язку по утриманню інших осіб, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти щомісячно на користь позивача на утримання дитини і до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини. Враховуючи наведене, позов слід задоволити частково, присудити на користь позивача стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі, яке здійснювати щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved