Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом мотивуючи його тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з березня 2003 по січень 2007 року. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], яка після розірвання шлюбу батьків проживає разом з матір'ю. На теперішній час позивач перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та постійно проживає в м. Севастополі. У листопаді 2014 року, остання разом зі своєю родиною приїхала погостювати до своїх рідних в Голопристанський район, однак повернутись на півострів не може, оскільки працівники прикордонної служби України не дозволяють виїзд на окуповану територію її доньці [PERSON] без згоди батька. Зважаючи на те, що вирішити дане питання з відповідачем в добровільному порядку не має змоги, так як останній перебуває у розшуку, а підставою для перепуску дитини може слугувати рішення суду, позивач просить задовольнити її вимоги та надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] до АР Крим без згоди та супроводу батька. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та надати дозвіл на виїзд дитини в червні 2015 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (шляхом оголошення в пресі). За згодою позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача застосувавши заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.03.2003 року. 05 липня 2003 року в сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. З відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 02 березня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON]. Згідно паспортних даних місце реєстрації та проживання позивача знаходиться за адресою: [ADDRESS] Причиною звернення позивача до суду стала неможливість вивезення малолітньої дитини на окуповану територію АР Крим до місця постійного проживання, через відсутність нотаріально посвідченої згоди її колишнього чоловіка - батька дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Отже, предметом судового розгляду є вирішення питання про можливість надання дозволу на виїзд [PERSON] без згоди та супроводу її батька - [PERSON], з урахуванням прав та інтересів дитини. Згідно ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Також необхідно зазначити, що згідно з Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої ВР України 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайшвидшому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, вищевказані положення визначають пріоритет прав дитини над правами батьків. Як вбачається з довідки відділу Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Нахімовському районі в м. Севастополі, колишній чоловік позивачки - [PERSON] з 15.05.2006 року по теперішній час перебуває в розшуку за вчинення злочинів передбачених Кримінальним кодексом України. В зв'язку з відсутністю відомостей про місце перебування батька дитини, врегулювання спірного питання в позасудовому режимі не видається за можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Положеннями ст. 10 вищевказаного Закону встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (57-95-п) (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. N 724) перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: зокрема проїзного документу дитини. Пунктом 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: або за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків однак при наявності зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За наведених вище обставин справи, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини до АР Крим узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. На підставі зазначеного та

Outcome: approved