Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, який згодом уточнила, та згідно уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 34809,28 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн., компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін по день фактичного розрахунку в розмірі 265 грн., витрату на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування свої позовних вимог зазначила, що в липні 2012 року вона була прийнята на посаду бармена до ТОВ ДНВКФ «РЕЗЕЦ ЛТД» в кафе «Матіс», яке знаходиться за адресою: вул. Революційна 6/36 в м. Кривому Розі. 01.01.2013 року її було звільнено з займаної посади згідно п.4 ст.40 КЗпП України з відміткою - за прогул. Про звільнення вона дізналась 30.04.2013 року при отриманні довідки про розмір заробітної плати для оформлення 2 групи інвалідності. Вказане звільнення вона вважає незаконним і безпідстваним виходячи з наступного. Так відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, з наказом про звільнення (а також прийняття на роботу) її ознайомлено не було та не видано їх копій. Також власник, або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені законом. У разі якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Однак цього також не було зроблено, повідомлень від відповідача про необхідність отримати трудову книжку на її адресу не надходило. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй відшкодування за затримку по день фактичного розрахунку у сумі 34809,28 грн., а також сплатити компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін по день фактичного розрахунку в розмірі 265 грн. Також позивач зазначає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань, які полягають у тому що вона втратила душевний спокій, постійно перебуває в роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя. Всі зазначені моральні страждання нанесені їй незаконними діями відповідача може негативно відобразитись на її здоров'ї. Тому, враховуючи викладені обставини, відповідач повинен сплатити їй моральну шкоду у розмірі 4000 грн. Також позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. та судові витрати за звернення до суду, які вона просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, пояснив що вона полягає в тому, що позивач тривалий час отримувала судові повістки, через судову тяжбу їй доводилось хвилюватися, вживати додаткові ліки. Крім того, коли позивач проходила лікування їй дзвонив представник відповідача [PERSON] і просив щоб вона не казала де працює. Потім позивачку звільнили з роботи і не повідомили про звільнення, через це вона отримала додатковий стрес. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 34809 грн. 28 коп., оскільки позивач не зверталась до підприємства з питанням виплати їй заробітної плати за серпень 2012 року, в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4000 грн., оскільки позивачем та представником позивача не надано обґрунтованих пояснень щодо того, які саме моральні страждання вона зазнала, а також не надали розрахунків щодо розміру моральної шкоди, в частині стягнень витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., частково задовольнити вимоги щодо компенсації (індексації) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін по день фактичного розрахунку у розмірі 125 грн. 47 коп. Позивач працювала 1,5 місяці і не отримала заробітну плату за серпень бо вона не надавала лікарняного листа за серпень і не приходила за заробітною платнею, крім того 983, 28 грн. її заробітку за серпень нею вже були отримані від касира [PERSON] без відомості але в присутності свідків. Крім того, зазначає, що позивач неправомірно заявив вимогу про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 34 809 грн. 28 коп., оскільки ці кошти можуть бути стягненні судом за умови вини власника. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами КЗпПУ. Згідно трудової книжки, відповідно до якої [PERSON] 21.07.2012 року згідно Наказу №2107-12У була прийнята на посаду бармену ТОВ ДНВКФ «Резец ЛТД». Наказом №0101-13У від 01.01.13 року звільнена за прогул (а.с.3); Довідкою №1511 від 23.10.2012р., встановлено що [PERSON] знаходилась на лікуванні з 19.09.2012р. по 23.10.2012р. (а.с.4); Згідно направлення, наданого ОКЗ «Криворізька інфекційна лікарня №1» [PERSON] та виписки з медичної карти стаціонарного хворого №6566 (а.с.5-8, зі зворотом) для госпіталізації і НДІ гастроентерології м. Дніпропетровська з медичною довідкою ( на звороті і а.с. 6), [PERSON] [INFO], студентка, що мешкає [ADDRESS] була госпіталізована 19.09.2012 року , виписана 5.11.2012 року; Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ( на а.с 7- 8) [PERSON] перебувала на лікуванні з 7.112012 року по 5.12.2012 року; Довідкою МСЕК АЕ №0043144 від 01.04.2013р. встановлено що [PERSON] встановлено другу групу інвалідності на підставі загального захворювання строком до 01.05.2014 року (а.с.9); З акту від 09.12.2012р. відсутності співробітника на робочому місці в ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» вбачаэться що [PERSON] 09.12.2012 року на своєму робочому місці бармена в кафе «МАТІС» на протязі всього робочого часу з 10.00 по 22.00 була відсутня (а.с.23); У відомісті про виплату грошей №08-1 за серпень 2012р. ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД», зазначено, що грошові кошти [PERSON] виплачені в повному обсязі 31.08.2012р. згідно службової записки №12 від 31.08.2012р., у зв'язку з відсутністю працівника [PERSON] 01.09.2012р. на робочому місці відомість на виплату грошей повернуто без підписів вищевказаної особи (а.с.24); Згідно службової записки №12 від 31.08.2012 року директора ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» Медвинського Ю.Д., [PERSON] здійснити розрахунок з працівником ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» [PERSON] за серпень 2012 року та виплатити їй заробітну плату згідно з відомостями на виплату грошей №08-1, у зв'язку з тим, що у цей день він не зможе бути особисто присутнім у кафе «МАТІС» (а.с.25); Відповідно до Наказу №У0101-13У від 01.01.2013р. про звільнення з посади бармена [PERSON] з 01.01.2013р. по ст.. 40 п. 4 КЗпП України за прогул (а.с.27); Повідомленням №0201-1, направленому співробітнику ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» [PERSON] за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] повідомляли про звільнення з посади бармена ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» з 01.01.2013р. на прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.28); Згідно акта від 15.01.2013р. складеного комісією ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» 15.01.2013р. знаходячись за місцем реєстрації [PERSON], для вручення їй повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та копії наказу, а саме: [ADDRESS], її вдома або будь-кого з її родичів не було. Вручити документи [PERSON] у зв'язку з вищевказаним не вбачається можливим (а.с.29) Крім того, з повторного повідомлення №0201-1 направленого співробітнику ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] повідомляли про звільнення з посади бармена ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» з 01.01.2013р. на прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.30); Довідкою ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» №19 від 29.10.2013р., встановлено, що за матеріалами бухгалтерського обліку ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» [PERSON] заробітна плата за період з вересня 2012 року по грудень 2012 року не нараховувалась та не виплачувалась у зв'язку з відсутністю [PERSON] на робочому місці з невідомих причин. Листки непрацездатності [PERSON] за період з вересня 2012 року по грудень 2012р. к оплаті до ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» не надавалися. З січня 2013 року [PERSON] було звільнено з роботи з ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» за п. 4 ст. 40 КЗпП України.(а.с. 59,60); З інформації табелів обліку використання робочого часу за серпень 2012р.- грудень 2012р. в кафе «МАТІС» (а.с.с.61-65) вбачається, що в серпні позивач працювала позмінно, з вересня 2012 р. на роботі була відсутня. Також, згідно довідки про доходи [PERSON], заробітна плата за період з вересня-по грудень 2012 року не нараховувалась, оскільки остання була відсутна на робочому місті (а.с.135). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровської науково виробничої комерційної фірми «Резец ЛТД» про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої заробітної плати, відшкодуванні моральної шкоди, компенсації за затримку розрахунку, в задоволенні позову відмовлено (а.с.87-90). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровської науково виробничої комерційної фірми «Резец ЛТД» про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої заробітної плати, відшкодуванні моральної шкоди, компенсації за затримку розрахунку скасовано в частині відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за відпрацьований час за серпень 2012 року в сумі 983 грн. 28 коп. з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.159-161). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року за касаційною скаргою [PERSON] рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації (індексації) за кожен день затримки відповідно до індексу інфляції споживчих цін по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасовано, передано справу на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції, в іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року залишено без змін (а.с.169-171). З інформації в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, що виконавче провадження №44586913, 20.10.2014 року закінчено у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення (а.с.199-204). Крім того, судовими рішеннями було встановлено, що позивач без поважних причин була відсутня на робочому місці 06.11.2012 р., 06.12.2012 р. та 09.12.2012 р. Крім того, у період з 07.11.2012 по 05.12.2012 р. позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні, але листок непрацездатності їй не видавався (а.с.20). Також, судовими рішеннями встановлено, що після звільнення позивача відповідач двічі направляв їй листа із наказом про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки, а також здійснював вихід за домашньою адресою [PERSON], але останньої не було дома. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав. В порушення ст. 116 КЗпПУ відповідачем в день звільнення позивача не проведено розрахунку з працівником. Проте, суд вважає, що на відповідача не може бути покладена відповідальність виплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку, передбачена ст.117 КЗпПУ, зважаючи на встановлені обставини справи. Так, позивача було звільнено з посади бармена ТОВ ДНКВФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» з 01.01.2013р. на прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішеннями судів першої та апеляційної інстанції по справі встановлено, що позивач без поважних причин була відсутня на робочому місці 06.11.2012 р., 06.12.2012 р. та 09.12.2012 р. Крім того, у період з 07.11.2012 по 05.12.2012 р. позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні, але листок непрацездатності їй не видавався (а.с.20). Також, судовими рішеннями встановлено, що після звільнення позивача відповідач двічі направляв їй листа із наказом про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки, а також здійснював вихід за домашньою адресою [PERSON], але останньої не було дома. Крім того, на момент звільнення відповідач вважав, що всі належні позивачу кошти при звільненні були сплачені, даний спір про невиплачену заробітну плату при звільненні вирішено в судовому порядку, на користь позивача стягнуто та сплачено відповідачем 20.10.2014 року за виконавчим провадженням №44586913 її заробітну плату за серпень 2012 року в сумі 983 грн. 28 коп. Вважаючи незаконним своє звільнення за наказом №У0101-13У від 01.01.2013р. про звільнення з посади бармена [PERSON] з 01.01.2013р. за ст.40 п. 4 КЗпП України за прогул, з позовом до суду про захист порушеного права [PERSON] звернулась 22.05.2013 року. Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач має право на індексацію (компенсацію) заробітної плати відповідно до ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Суд вважає вірним розрахунок компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, здійснений відповідачем (а.с.197) оскільки він відповідає вимогам ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Оскільки у 2012 та 2013 роках індекс інфляції не перевищував 101%, розрахунок здійснюється лише у 2014 році 112,76 % (квітень 103,3%, травень 103,8% та вересень 102,9%). 983,28Х112,76= 1 108,75 грн. Таким чином, 1 108,75 грн - 983,28 грн = 125,47 грн. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплати усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач в день звільнення не працювала, до звернення із позовом, тобто до 22.05.2013 року, вимоги про розрахунок відповідно до ч.1 ст.116 КЗпПУ відповідачу не пред'явила, тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 34 809,28 грн. не підлягає задоволенню через відсутність вини відповідача. Крім того, позивачем та її представником не доведено обставин, на які позивач посилався в обґрунтування позову, а саме, що відповідач не направляв їй повідомлення про необхідність отримати трудову книжку та наказ про звільнення. Представник позивача не надав суду ані пояснень ані довідки з відділення поштового зв'язку щодо відсутності такого повідомлення. Пояснення представника позивача про завдання моральної шкоди також не довели наявності вини відповідача оскільки представник в судовому засіданні зазначав, що моральну шкоду [PERSON] отримала не через порушення її трудових та інших, охоронюваних законом прав, а через те, що позивач тривалий час отримувала судові повістки, через судову тяжбу їй доводилось хвилюватися, вживати додаткові ліки. Крім того, коли вона проходила лікування їй дзвонив представник відповідача [PERSON] і просив щоб вона не казала де працює. Потім позивачку звільнили з роботи і не повідомили про звільнення, через це вона отримала додатковий стрес. Законність звільнення позивача з роботи за ст.40 п. 4 КЗпП України за прогул було предметом судового розгляду, не визнано незаконним, в частині позовних вимог про поновлення на роботі [PERSON] рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в цій частині позовних вимог відмовлено в позові. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року за касаційною скаргою [PERSON] рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації (індексації) за кожен день затримки відповідно до індексу інфляції споживчих цін по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасовано, передано справу на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції, в іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року залишено без змін. Таким чином, судом зроблено висновок про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача. Щодо вимоги позивача щодо розподілу судових витрат та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу 2 000 грн., суд,

Outcome: partial