Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона 26.05.2016 року у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 504 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося з причин різності характерів, поглядів на побутові проблеми та життя в цілому. Їм складно дійти згоди у вирішенні багатьох важливих питань, оскільки відсутнє взаєморозуміння та бажання почути один одного. Позивач зазначила, що з вересня 2017 року шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, з цього часу вони не ведуть спільного господарства, кожен живе своїм окремим життям. Фактично сім`я припинила своє існування. Подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливо. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання, не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавав. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала позивач. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.05.2016 року у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 504. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2016 року у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 504. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливо, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved