Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 жовтня 2016 року приблизно о 20 год. 30 хв. на вулиці Грушевського м.Дрогобич на її собаку породи «Руський Спанієль» вчинив наїзд громадянин [PERSON], який працює водієм маршрутного таксі в КП «Комбінат міського господарства» та здійснює перевезення пасажирів за маршрутом № 4 на автобусі д.н.з. [NUMBER], що привело до смерті собаки. Спочатку водій маршрутки збив собаку, потім коли собака почала відповзати від автомобіля подивився на неї через скло і продовжив рух, повторно переїхав її колесами, що привело до тяжких конвульсій, страждань собаки перед смертю. Водій зупинився подивився, що собака помирає і продовжив рух, але був зупинений громадянами яка бігли за маршруткою від місця подїї біля Універмагу на вул. Грушевського, аж до самого залізничного вокзалу. Після чого була викликана поліція, яка і прибула на місце дорожньої пригоди. Водій не тільки не вибачився перед нею (він не вибачився і до цього часу), але і виказував нерозуміння того як люди можуть переживати із-за собаки, а також говорив те, що він вже не одну таку задавив. Ці слова він говорив в присутності її неповнолітньої дитини над мертвою твариною. Дитина як і всі вони була в істериці. Втрату їхньої собаки, яка була не тільки їхньою власністю, а і членом їхньої сім'ї, вона тяжко переживала, різко підвищився артеріальний тиск, стала дратівливою, ночами погано спала, плакала, її чоловік змушений був покинути роботу в Польщі та на деякий час повернутись додому, щоб її морально та психологічно підтримати так як дана собака у них в сім»ї прожила 14 років. Також дана трагічна подія зі смертю їхнього домашнього улюбленця нанесла тяжку морально - психологічну травму їхній 4 річній дитині яка також була присутня під час наїзду автомобіля на неї. Ця трагічна для них подія в кінцевому результаті нанесла їй та її рідним та близьким непоправних моральних та психологічних травм та страждань. Окрім моральної шкоди їй було нанесено і матеріальну шкоду, так як дана собака була куплена за немалі кошти, 14 років вони її годували, водили до ветеринара, на прогулянки, проводили з фахівцями платні дресирування, тощо, це те що вигодувати до 14 років дитину. Завдану їй моральну шкоду, вона оцінює у 10000 гривень, матеріальну шкоду 15 000 гривень. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON], яка також була допитана як свідок, в суді дала аналогічні пояснення викладеному вище, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Свідок [PERSON], яка являється мамою позивачки пояснила, що її дочка (позивач по справі) тяжко пережила смерть собаки. Внаслідок таких дій відповідача, її дочка зазнала, як матеріальних так і моральних збитків. [PERSON] Василівна та [PERSON], пояснили, що були очевидцями того як 18 жовтня 2016 року по вул..Грушевського водій маршрутного таксі № 4, наїхав на собаку. Даний наїзд відбувся на проїжджій частині дороги. Водій рухався повільно. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, суд приходить до переконання, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст.ст.\~10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1\~ст. 60 ЦПК України. Позовні вимоги позивача, ґрунтуються на тому, що 18 жовтня 2016 року приблизно о 20 год. 30 хв. на вулиці Грушевського м.Дрогобич на її собаку породи «Руський Спанієль» вчинив наїзд громадянин [PERSON], який працює водієм маршрутного таксі в КП «Комбінат міського господарства» та здійснює перевезення пасажирів за маршрутом № 4 на автобусі д.н.з. [NUMBER], що привело до смерті собаки, чим їй завдано матеріальну шкоду у сумі 15000 грн. та моральну у сумі 10000 грн. Згідно з 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Зазначена судова практика є усталеною та вбачається, зокрема, з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року у справі 6-5130св15. З Листа Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області вих.№ 17276/44/01-2016 від 18.11.2016р. вбачається, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного чи кримінального правопорушення по факту наїзду автобуса на собаку, який раптово вибіг на проїзну частину дороги і перебував в населеному пункті не на прив'язі. Відповідно до «Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української PCP», затверджених спільним наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР та Міністерство житлово-комунального господарства УРСР від 17.06.1980 року (далі за текстом - Правила), громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов'язкового забезпечення безпеки людей. При додержанні вимог, вказаних у пункті 2 цих Правил, дозволяється тримати собак у населених пунктах - у вільному вигулі на ізольованій, добре обгородженій території (в ізольованому приміщенні), на прив'язі або без неї. Без повідків і намордників дозволяється тримати: собак при отарах і гуртах тварин, при оперативному використанні спеціальними організаціями, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на учбово-дресирувальних площадках. Власникам собак і котів дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей ) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку (п.7 Правил), з наведеного слідує, що позивач не дотримався Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, не забезпечив належного вигулу собаки на короткому повідку, що стало причиною загибелі собаки. З урахуванням зазначеного, вина та протиправність поведінки відповідача у завданні збитків позивачу внаслідок загибелі належного їй собаки відсутні. Відсутні, відповідно, й підстави для відшкодування завданих [PERSON] збитків, до того ж заявлених необгрунтовано без допустимих доказів доведеності складу заявленої суми. Слід також зауважити на тому, що згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювана шкоди. Відсутність вини та протиправності поведінки в діях [PERSON] унеможливлює стягнення з останнього і моральної шкоди на користь позивача. Вимогами статей\~59, 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтуються на припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: dismissed