Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить встановити факт проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без шлюбу в період з вересня 2005 року до 27 березня 2008 року; визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності позивача і відповідача та визнати за позивачем право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач з вересня 2005 року разом із [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] . Зазначену квартиру відповідач придбав 06 липня 2004 року, що підтверджується копією договору, посвідченого приватним нотаріусом Геза І.А., відповідно до якого вартість квартири становила 11686,00 грн. 27 березня 2008 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . В період з кінця 2007 року по кінець 2009 року сторони разом зробили в квартирі капітальний ремонт. Гроші на цей ремонт дала мати позивача [PERSON] , яка, в свою чергу, отримала їх від продажу квартири [ADDRESS] . Ремонт робили власними силами, починаючи з ретельних демонтажних робіт і потім тривав довготривалий ремонтний поетапний процес, в який покладені кошти лише матері позивача, а саме 5000 $, котрі вона надала у іноземній валюті; купували тільки будматеріали. Підрядників наймали лише для улаштування натяжної стелі та металопластикових вікон. До позову позивачем надано відео - на етапі демонтажних робіт, та фото після завершення капітального ремонту. Рішенням Деснянського районного суду від 22 квітня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. 24 лютого 2020 року Виконавчий комітет Деснянської районної у місті Чернігові ради прийняв рішення, яким дозволив громадянину [PERSON] подарувати належну йому двокімнатну квартиру [ADDRESS] малолітній дочці - [PERSON] , [INFO] . Дарування пов`язане з бажанням заявника забезпечити дочку власністю. Правочин прийняття в дар від імені малолітньої [PERSON] , [INFO] , доручається укласти матері - [PERSON] . Однак, жодне із домовленостей відповідач не виконав. Позивач зазначає про те, що зазначені вище обставини підтверджуються доказами, що додані до позову, а також показаннями свідків в судовому засіданні. Таким чином, позивач вважає за можливе суду встановити факт її з відповідачем спільного проживання однією сім`єю в період з вересня 2005 року до 27 березня 2008 року та визнання за нею права на половину квартири [ADDRESS] на підставі ст. 62 ч. 1 СК України. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що сторони спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 27 березня 2008 року по 22 квітня 2019 року та саме у цей час вели спільне господарство, спірна квартира була придбана відповідачем за власні кошти до шлюбу з позивачем, ремонт також було зроблено за особисті кошти відповідача. Заслухавши пояснення, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. З матеріалів справи вбачається, що квартиру [ADDRESS] відповідач придбав 06 липня 2004 року, що підтверджується копією договору, посвідченого приватним нотаріусом Геза І.А. Сторони зареєстрували шлюб 27 березня 2008 року. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньої нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання майна конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна, як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення. У даному випадку стороною позивача не надано доказів істотного поліпшення спірного нерухомого майна за рахунок спільних затрат, враховуючи відсутність відповідного висновку експерта, який би містив вартість здійснених поліпшень. Судом не може бути прийнято до уваги показання матері позивача як свідка стосовно того, що вона надавала відповідачу 5 000 доларів США, оскільки така особа є близьким родичем сторони по справі та, крім її свідчень, зазначене не підтверджується жодним зібраним по справі доказом. Також суд не приймає до уваги фото та відеодокази, надані позивачем стосовно сумісного відпочинку сторін, оскільки такі є неналежними та не доводять факту проживання сторін в означений період часу як чоловіка та дружини. Враховуючи викладене вище, позов за викладеними у ньому обставинами необґрунтований та задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed