Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що позивач [PERSON] , працювала в колгоспі «Ленінський шлях» з 10.07.1993 року по 17.08.1999 року. В члени колгоспу «Ленінський шлях» була прийнята 09.02.1994 року, що підтверджується архівним витягом № 14/і-14/01-36 від 04.02.2021 року, (протокол № 9 загальних зборів членів колгоспу «Ленінський шлях»). 17.02.1995 року колгосп «Ленінський шлях» було перейменовано в КСП «Деметра +», згідно архівної довідки № 93 від 10.04.2014 року. В 1995 році, після проведення реорганізації колгоспу «Ленінський шлях» в КСП «Деметра +», позивач стала членом КСП «Деметра +», і повинна була бути внесена до списку до Державного акта на право постійного користування землею КСП «Деметра +», але до вищевказаного списку не внесена. Державний акт на право постійного користування землею КСП «Деметра +», Софіївського району виданий 07.02.1996 року. Розмір земельного паю, згідно довідки Софіївського відділу земельних ресурсів складає 8,21 га в умовних кадастрових гектарах і вартість його становить 241556,68 грн. Термін звернення до суду мною пропущено по тій причині, що позивач після звільнення з КСП «Деметра +», з 24 серпня 1999 по 23 червня 2018 року проживала в Польщі, де працювала на заводі по виробництву миючих засобів. Позивач в судове засідання не з`явилася. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Прохає суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , працювала в колгоспі «Ленінський шлях» з 10.07.1993 року по 17.08.1999 року. В члени колгоспу «Ленінський шлях» була прийнята 09.02.1994 року, що підтверджується архівним витягом № 14/і-14/01-36 від 04.02.2021 року, (протокол № 9 загальних зборів членів колгоспу «Ленінський шлях»). 17.02.1995 року колгосп «Ленінський шлях» було перейменовано в КСП «Деметра +», згідно архівної довідки № 93 від 10.04.2014 року. В 1995 році, після проведення реорганізації колгоспу «Ленінський шлях» в КСП «Деметра +», позивач стала членом КСП «Деметра +», і повинна була бути внесена до списку до Державного акта на право постійного користування землею КСП «Деметра +», але до вищевказаного списку не внесена. Державний акт на право постійного користування землею КСП «Деметра +», Софіївського району виданий 07.02.1996 року. Розмір земельного паю, згідно довідки Софіївського відділу земельних ресурсів складає 8,21 га в умовних кадастрових гектарах і вартість його становить 241556,68 грн. Термін звернення до суду мною пропущено по тій причині, що позивач після звільнення з КСП «Деметра +», з 24 серпня 1999 по 23 червня 2018 року проживала в Польщі, де працювала на заводі по виробництву миючих засобів. Відповідно до ст.ст. 1216-1218, ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Передбачені ст.1224 ЦК України підстави щодо усунення позивача від права на спадкування відсутні. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на наведені обставини, суд визнає, що за позивачем слід визнати право власності на вказане спадкове нерухоме майно в порядку спадкування.

Outcome: approved