Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, за змістом якого просила визнати нечинним п.4 рішення виконкому Суворовської районної Ради народних депутатів від 17.06.2005 року №62, скасувати свідоцтво серії САА №479668 про право власності на житлові будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що наявністю вказаного рішення та свідоцтва порушуються її права як спадкоємця співвласника спірного нерухомого майна. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на свої письмові заперечення, також просила суд застосувати строки позовної давності до даних правовідносин. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належав житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Частка [PERSON] складала 48/100 частини домоволодіння, а [PERSON] відповідно 52/100. Рішенням Української Радянської Соціалістичної Республіки від 14 листопада 1950 р. проведено реальний розподіл вказаного домоволодіння, що також встановлено рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28 вересня 2009 року, яке набрало законної сили. [PERSON] померла [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Згідно заповіту, посвідченого 07 вересня 1979 року державним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 1-3408 [PERSON] заповідала 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] (помер [INFO] року, свідоцтво про смерть серії [NUMBER]), [PERSON] та [PERSON] - 1/2 в рівних частинах. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 21.01.2005 р. припинено право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. Рішенням Суворовської районної ради народних депутатів від 17.06.2005 року №62 змінено ідеальні частини співвласників, [PERSON], виключено з співвласників вказаного домоволодіння. 11.07.2005 р. виконавчим комітетом Суворовської районної у м. Херсоні ради видано [PERSON] свідоцтво про право власності на домоволодіння, яким засвідчено, що 1/1 частин домоволодіння по [ADDRESS], належить [PERSON] 15.03.2007 року Ухвалою апеляційного суду Херсонської області рішення Суворовського районного суду від 21.01.2005 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд, за наслідком якого відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON], вказане рішення Суворовського районного суду від 28 вересня 2009 року набрало законної сили. [INFO] року [PERSON] - померла (свідоцтво про смерть [NUMBER]). Позивач є спадкоємицею після її смерті, постановою приватного нотаріуса від 07.06.2013 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 травня 2014 року скасовано Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 січня 2014 року і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Херсонської міської ради, третя особа - Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. Згідно ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. (ч.1 ст. 60 ЦПК України.). Відповідно до ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до повідомлення районної ради (а.с. 172) вбачається, що частина житлового будинку, що належала [PERSON] та розташована на земельній ділянці по [ADDRESS], зруйнована і відновленню не підлягає. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 травня 2014 року встановлено, що [PERSON] (мати позивача) значиться зареєстрованою у належній спадкодавцю [PERSON] частині домоволодіння з 1987 року, суд не зважив, що відповідно до офіційно виданої компетентними органами інформації ця реєстрація відбулася 21.11.1987 року, тобто у строк більше шести місяців з дня відкриття спадщини. Інші обставини щодо фактичного вступу [PERSON] в управління або володіння спадковим майном [PERSON] у визначений законом строк суд не досліджував і висновків з цього приводу в рішенні не навів, як і не зазначив про визначену частку кожного із спадкоємців, що прийняли спадщину після [PERSON] у спадковому майні. Разом з тим судом встановлено і це підтверджується належними та допустимими доказами і не оспорюється сторонами, що спадщину за заповітом після [PERSON] прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON], який був зареєстрований і проживав у спадковому домоволодіння з 02.08.1983 року та знятий з реєстрації з 20.03.2007 року як померлий. [PERSON] помер [INFO] року. Спадкова справа після нього не заводилася. Особи, які прийняли спадщину або відмовилися від неї після смерті [PERSON] Другій Херсонській державній нотаріальній конторі невідомі. Відомості щодо прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON], та обставини щодо фактичного вступу [PERSON] в управління або володіння спадковим майном [PERSON] у визначений законом строк, не надані суду і при розгляді вказаної цивільної справи, отже позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами порушення прав позивача, за наслідком наявності майнових прав на вказане нерухоме майно, також враховуючи знищення частини домобудівлі, що належала [PERSON] (враховуючи вимоги ст. 349 ЦК України), існуванням вказаного рішення ради та свідоцтва про право власності, виданого на ім'я відповідача. Крім того згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд вважає, що позовна давність, яка встановлена нормою ст. 267 ЦК України, є тим знаряддям, яким обмежується право звернення до суду з вимогою про захист свого права чи інтересу з метою своєчасного вирішення спору і в межах розумних строків звернення до суду за захистом такого права. Позивачем не заперечувалося в судовому засіданні про обізнаність існування вказаного рішення ради та свідоцтва про право власності, ще з 2007 року, оскільки остання була представником [PERSON] при розгляді справ в суді, за таких обставин позовні вимоги не можна визнати законними та обґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed