Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 25.09.2004 року перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 13.10.2016 року розірвано. За час шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Право власності на вказану квартиру оформлено на відповідача та яка згідно звіту про оцінку майна станом на 28.08.2019 року було оцінено в суму - 98450 грн. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжям не досягнуто. З огляду на вищевикладене, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 768 грн.40 коп., а також витрати на правову допомогу в загальній сумі 6500 грн. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 30.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження за справою та призначено до судового розгляду. Представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, суду пояснив, що квартира купувалась на особисті кошти відповідача, а також просив суд відмовити позивачу щодо стягнення витрат на правову допомогу. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до положень ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданим 25.09.2004 року Посад-Покровською сільською радою Білозерського району Херсонської області. Відповідно до рішення Білозерського району Херсонської області від 13.10.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період шлюбу 07.12.2005 року сторони придбали у власність за спільні кошти трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] , яка була оформлена на відповідача - [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 07.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Стратюк О.М. за реєстровим № 1699, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9332532 від 19.12.2005 року, витягом з Державного реєстру правочинів №1833743 від 07.12.2005 року, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 08.01.2020 року за №195672961, де зазначено про реєстрацію квартири [ADDRESS] та власником якого вказаний відповідач. Згідно звіту про оцінку майна від 28.08.2019 року, складеного ТОВ «Надійа справа», ринкова вартість об`єкту оціночної діяльності - житлової трикімнатної квартири, загальною площею 60,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 98450 грн. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено набуття в період шлюбу позивача та відповідача права власності на вищевказану квартиру. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на те, що набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, а відповідачем не надано будь-яких доказів придбання квартири за його особисті кошти, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача усі судові витрати по справі, при цьому, належним чином вона підтверджує лише оплату судового збору щодо інших понесених витрат на отримання професійної юридичної допомоги позивачем жодних доказів суду не надано, а отже вказані витрати не можуть бути стягнуті з відповідача. Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст. ст.325, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 69-70 СК України,

Outcome: approved