Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить визнати недійсним договір дарування квартири від 15.12.2009 року, укладеного між ним та відповідачем, що посвідчений приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу Херсонської області. Свої вимоги мотивувала тим, що квартира [ADDRESS] належала йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Генічеською державною нотаріальною конторою Херсонської області за реєстром № 2-854 та зареєстрованого в Генічеському державному бюро технічної інвентаризації 30.04.1992 року за № 2844796. В позовній заяві вказує, що зважаючи на самотність, похилий вік та перспективу догляду і утримування погодився на пропозицію свого сина - відповідача [PERSON] укласти з ним договір довічного утримування, за яким відповідач забезпечить позивача довічним доглядом та утримуванням з умовою переходу квартири позивача у власність відповідача лише після його смерті, в якості винагороди за турботу та піклування. У подальшому 15 грудня 2009. між позивачем по справі, з однієї сторони, та відповідачем з другої сторони був укладений оспорюваний договір. При цьому, коли в нотаріальній конторі позивач підписував договір, то був впевнений, що між ним та відповідачем буде укладений договір довічного утримування, за умов якого відповідач забезпечить позивача довічним доглядом та утримуванням, а належна позивачу квартира перейде у власність відповідача лише після смерті позивача, як винагорода за турботу та піклування зі сторони відповідача. Оспорюваний договір позивач підписав, не читаючи його змісту, оскільки повністю довіряв позивачу, а після підписання не отримував примірника оспорюваного договору. Позивач вказує, що протягом року після укладення договору відповідач виконував свій обов'язок з приводу утримання та забезпечення за договором від 15.12.2009 року, однак в подальшому від виконання своїх обов'язків усунувся. В листопаді 2012 року позивач звернувся за допомогою до свого племінника [PERSON], який погодився за ним доглядати в разі укладення між ними договору довічного утримання. Позивач при оформленні необхідних документів отримав інформацію в Генічеському БТІ, щодо вчиненого оспорюваного договору, в якій знаходився примірник договору дарування. Зміст договору був прочитаний та доведений до відома позивача його племінником. Позивач стверджує, що при укладенні спірного правочину помилявся щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, прав та обов'язків сторін, правових наслідків оспорюваного договору, а наслідки помилки не можливо усунути без ухвалення судом рішення на користь позивача. Помилка позивача заключалася у неправильному сприйнятті фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, яке фактично не відповідало його справжнім намірам, а відтак помилка позивача при укладанні оспорюваного правочину має істотне значення. Крім того, позивач стверджує, що оспорюваний договір вчинений ним під впливом обману зі сторони відповідача, оскільки у позивача не було намірів дарувати квартиру, він не має іншого житла, а відтак його внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями відповідача, в наслідок яких позивач був позбавлений права власності на вказану квартиру. З цих підстав позивач вважає договір дарування квартири за [ADDRESS] недійсним. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні своїх позовних вимог наполягаю. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Генічеською державною нотаріальною конторою Херсонської області за реєстром № 2-854 та зареєстрованого в Генічеському державному бюро технічної інвентаризації 30.04.1992 року за № 2844796, на праві приватної власності належала квартира за [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 57.4 кв.м., в тому числі житловою площею - 41.1 кв.м. 15.12.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування квартири. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Генічеського Нотаріального округу Херсонської області. Правочин був зареєстрований згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 24825962. Право власності відповідача було зареєстроване 17 грудня 2009 року. В судовому засіданні встановлено та не заперечується представником відповідача, що позивач не мав намір укладати договір дарування, оскільки, зважаючи на самотність, відсутність іншого житла, похилий вік та перспективу догляду і утримування бажав укласти з відповідачем такий договір, за яким відповідач забезпечував позивача довічним доглядом та утримуванням з умовою переходу квартири у власність відповідача лише після смерті позивача, як винагорода за турботу та піклування. Судом встановлено та не заперечується представником відповідача, що позивач уклав оспорюваний договір дарування внаслідок помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, прав та обов'язків сторін, правових наслідків оспорюваного договору, а наслідки помилки не можливо усунути без ухвалення судом рішення на користь позивача. Помилка позивача заключалася у неправильному сприйнятті фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, яке фактично не відповідало його справжнім намірам, а відтак помилка позивача при укладанні оспорюваного правочину має істотне значення. Крім того, суд приймає до уваги, що в наслідок укладеного договору дарування, позивач був позбавлений права власності на житло, оскільки іншого житла він не має. Суд також бере до уваги похилий вік позивача - 1937 року н6ародження, малоосвіченість позивача та наявність повної довіри до відповідача. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, виходячи зі змісту даної норми, договір дарування за своєю правовою природою створює певні обов'язки лише для однією сторони - дарувальника і не передбачає виникнення будь яких обов'язків для іншої сторони - обдарованого. Згідно ч. 2 ст. 717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. З огляду на викладене, суд вважає, що договір дарування, укладений між позивачем та відповідачем, не відповідав внутрішній волі позивача, як суб'єкта правочину, внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб'єктом правочину його очікуваного юридичного результату та не був спрямований на настання наслідків, яких бажав позивач. Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини справи дають підстави суду вважати, що позивач при укладенні спірного правочину помилився, щодо обставин, які мають істотне значення для його укладення. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач не мав наміру укладати договір дарування, оскільки даний договір створив для нього небажані наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 15.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Генічеського Нотаріального округу Херсонської області. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину, згідно яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тобто, в разі недійсності правочину сторони повертаються у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину - двостороння реституція. Крім того, згідно ст. 174 ЦК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на зміст норми ст. 174 ЦК України судом приймається безумовне визнання відповідачем позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн., як судовий збір за подання до суду позовної заяви.

Outcome: approved