Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] зазначивши, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач не проживає в даному будинку з 2011 року, тобто 4 роки, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає неявку відповідача неповажною, та вважає можливим заочно розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Згідно копії договору купівлі-продажу від 6.07.1994 року [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] /а.с.4-5/. Відповідно до копії домової книги відповідач [PERSON] з 2008 року зареєстрований у будинку [ADDRESS] /а.с.6-7/. Згідно довідки голови квартального комітету від 09.09.2015 року [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS], та її син [PERSON] 1992 року зареєстрований за вказаною адресою проте з 2011 року не проживає /а.с.8/. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з 2011 року, а отже понад один рік без поважних причин. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved