Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.11.2015, пос\-відченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О.О., зареєстрованого в реєстрі за №3911 позивачу, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] в будинку був прописаний на правах чоловіка позивача. Починаючи з грудня 2019 року вони з відповідачем не мешкали разом, він поїхав в неві\-домому їй напрямку. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 22.12.2018 Мелітополь\-ським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки виданою головою квартального комітету №21 від 04.06.2021 [PERSON] , з грудня 2019 року, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. Реєстрація відповідача у належному [PERSON] житловому будинку приводить до порушення її прав і перешкоджає їй належним чином розпоряджатися власністю. По-перше, комунальні послуги нараховуються на всіх осіб, які зареєстровані в будинку відповідно, ці послуги нараховуються і на відповідача. Відповідач з грудня 2019 року не приймає ніякої участі у витратах на утримання будинку та по сплаті комунальних платежів. Оформити субсидію для сплати комунальних платежів неможливо, тому що для цього необхідні довідки про доходи усіх осіб, які зареєстровані в будинку, a при відсутності такої довідки, на кожну особу нараховується дохід у розмірі двох мінімальних заробітних плат. По-друге, при наявності реєстрації відповідача в належному позивачу будинку вона також не має можливості розпоряджатися ним належним чином, на власний розсуд. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає та у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки з іншими документами на зареєстроване місце проживання, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як вбачається зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу від 07.11.2015, пос\-відченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О.О., зареєстрованого в реєстрі за №3911, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47160984 від 07.11.2015, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №262554604 від 22.06.2021/а.с.5-7, 16-18/. [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 2018 року зареєстрували шлюб у Мелітопольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 196, прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.19/. Так, [PERSON] та [PERSON] 22 грудня 2018 року розірвали шлюб у Мелітопольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 93, прізвище після державної реєстрації розірвання шлюбу: йому - [PERSON] , їй - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /а.с.9/. Згідно відповіді відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 06.07.2021 № 5270, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.21/. Відповідно до довідки голови квартального комітету Макерової В.Т. від 04.06.2021, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з грудня 2019 року не проживає за вказаною адресою/а.с.8/. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале непроживання відповідача у вказаному вище житловому приміщенні, а також та обставина, що відповідач не приймає участі в утриманні вищевказаної квартири, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки його реєстрація в належному [PERSON] будинку порушує її право на користування та розпорядження власністю. Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат, суд вважає за можливе залишити їх за нею.

Outcome: approved