Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 2010 року між [PERSON] та відповідачем та стягнення з відповідача орендної плати за період з 2013 2016 роки. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що в 2010 році був укладений договір оренди землі між [PERSON] та ТзОВ «Україна 2001» в особі [PERSON], загальною площею 1,86 га в межах Михнівської сільської ради на 10 років, зареєстрований у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства Центру ДЗК 31.12.2010 року за номером 041076200188. 20 березня 2013 року [PERSON] померла , її спадкоємцем за заповітом є позивач, яка 23.12.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину. Ознайомившись з умовами договору оренди землі, позивач вважає, що він не відповідає вимогам законодавства, чим порушуються її права як власниці орендованої землі, оскільки в ньому відсутні такі істотні умови, як: розмір орендної плати, кадастровий номер земельної ділянки, умови збереження стану обєкта оренди, порядок внесення та перегляду орендної плати, що порушує її право власника на чіткий розрахунок орендної плати та на гарантію збереження земельної ділянки у стані, придатному для використання. Позивач побоюється, що орендар, оскільки не вказані умови збереження земельної ділянки, протягом 10 років виснажить землю так, що вона стане непридатною для використання для сільськогосподарських потреб. Оскільки в договорі оренди землі відсутні істотні умови, передбачені в п.1 ст 15 ЗУ «Про оренду землі», то це є підставою для визнання договору недійсним. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 18 липня 2012 року по справі №6-77цс12. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за користування вище вказаною земельною ділянкою за період з 2013 по 2016 роки, що становить 4799,34 грн, так як за цей період орендна плата позивачу не виплачувалася. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що дійсно, в 2010 році між [PERSON] та ТзОВ «Україна 2001» був укладений договір оренди землі площею 1,86 га на території Михнівської сільської ради, орендар сумлінно виконував умови договору та сплачував орендну плату. З дня смерті орендодавця жодна особа як законний спадкоємець не зверталася до ТОВ «Україна 2001» з вимогою отримання орендної плати. Відповідач, дізнавшись з позовної заяви про наявність спадкоємця, відразу ж направив лист про необхідність отримання ним орендної плати. Також позивачем не зазначено, які саме права та охоронювані законом інтереси порушені внаслідок відсутності у спірному договорі істотних умов, оскільки орендар добросовісно виконує свої обовязки по використанню земельної ділянки, вносить добрива та використовує її за цільовим призначенням. Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 25 грудня 2013 року по справі №6-94 цс 13) лише формальне порушення вимог ч.1 ст 15 ЗУ «Про оренду землі» не є підставою для визнання договору недійсним. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що в 2010 році був укладений договір оренди землі між [PERSON] та ТзОВ «Україна 2001» в особі [PERSON], загальною площею 1,86 га в межах Михнівської сільської ради на 10 років, зареєстрований у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства Центру ДЗК 31.12.2010 року за номером 041076200188. 20 березня 2013 року [PERSON] померла, її спадкоємцем за заповітом є позивач, яка 23.12.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину (що підтверджується договором оренди землі, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.12.2016 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Відповідно ст.ст. 1, 13, 31 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. У відповідності до ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Ч. 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено істотні умови договору оренди землі, відсутність яких в договорі оренди землі є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що спірний договір оренди земельної ділянки не містить усіх, передбачених статтею 15 Закону України Про оренду землі, істотних умов, зокрема умов збереження стану об'єкта оренди. Однак у пункті 21 договору визначено обовязок орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду та визначено умови відшкодування шкоди у разі погіршення стану землі та умови відшкодування витрат на поліпшення стану землі, а п 32 договору передбачено обов'язок орендаря дотримуватися відносно об'єкта оренди вимог та виконання обов'язків відповідно до умов договору оренди та Земельного кодексу України. Оскільки ст 96 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, визначено обовязки землекористувача, зокрема обовязок підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі, то суд прийшов до висновку, що договір оренди містить умови збереження стану обєкта. Ще однією істотною умовою, про відсутність якої в договорі стверджував позивач, є умови визначення розміру орендної плати, порядок її внесення та перегляду. Однак у п. 9,10 договору вказано, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3%. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Також п.11 визначено строки сплати орендної плати та відповідальність орендаря за порушення цих строків. В судовому засіданні представник позивача вказав, що при нарахуванні суми позову сторона виходила із нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка вказана у договорі оренди. Представник відповідача зазначив, що орендна плата, вказана у договорі становить 3% від нормативної грошової оцінки землі. Позивач в судовому засіданні вказала, що спадкодавець отримувала орендну плату щорічно. Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок (паїв)», передбачено, що мінімальний розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення не може бути меншим за 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. У звязку з тим, що в договорі оренди визначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки, вказано розмір орендної плати 3% та час внесення орендної плати і суду не надано доказів того, що орендна плата орендарю [PERSON] сплачувалася в розмірі меншому, як 3% від нормативної грошової оцінки, то суд прийшов до висновку, що розмір орендної плати, вказаний в договорі становить 3% від нормативної грошової оцінки, що відповідає вимогам законодавства України. Як на підставу визнання договору недійсним, позивач посилається на відсутність у договорі кадастрового номеру земельної ділянки, однак ст.15 ЗУ «Про оренду землі» станом на час укладення договору, не містить такої обовязкової умови, як кадастровий номер земельної ділянки. Крім того, в судовому засідання позивач вказала, що кадастровий номер земельній ділянці присвоєно лише під час оформлення нею спадкових прав. Оскільки сторони дійшли згоди з усіх вищенаведених істотних умов договору оренди землі, які передбачені частиною першою статті 15 Закону України Про оренду землі (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої цієї статті щодо визнання договору оренди землі недійсним. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 14 травня 2014 року по справі №48 цс-14. В судовому засіданні встановлено, що позивач набула право власності на земельну ділянку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом 23.12.2016 року, в судовому засіданні позивач вказала, що вона до відповідача не зверталася із повідомленням про зміну власника. Відповідач 05.04.2017 року направив позивачу повідомлення про те, що вона може отримати орендну плату безпосередньо у відповідача. Оскільки суду не надано доказів того, що відповідач порушує права позивача на отримання орендної плати, то суд вважає такі вимоги позивача передчасними та такими, що задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed