Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.11.1979 року Слобідською сільською радою народних депутатів Кагарлицького району Київської області, актовий запис №\~31. Позовні вимоги мотивовані тим, що з лютого 2017 року шлюбні відносини між ними припинено та вони проживають окремо. На даний час жодних почуттів до відповідача вона не має, їх ніщо не повязує та не обєднує. Примирення з відповідачем не можливе з причин морального характеру, оскільки остаточно втрачено взаєморозуміння, взаємоповагу, а тому відбуваються постійні конфліктні ситуації та сварки. Вона вживала заходів для збереження родини, але зусилля виявились марними. Подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час проведення підготовчого засідання, до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, відсутності потреби у наданні терміну на примирення. Також вказала, що судовий збір залишає за собою, та не змінюватиме шлюбне прізвище. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення підготовчого засідання, до суду не зявився, надав заяву про те, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання судом шлюбу з [PERSON], термін на примирення не потрібен, справу розглянути за його відсутності. Фіксування підготовного засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жодна із сторін у засідання не зявились. Положеннями ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-БК № 319518, виданого 25.11.1979 року Слобідською сільською радою народних депутатів Кагарлицького району Київської області, 25.11.1979 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 31. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та протоколами до неї. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 21 СК України шлюб це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі змістом ст. 24 СК України добровільність шлюбу є однією з його основних засад. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до змісту положень ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно змісту ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Спору про поділ майна сторони на момент розгляду даної справи не мають. Сторони не проживають однією сімєю понад 1 рік, їх шлюбні відносини фактично припинено, жоден з них бажання примиритися не висловив, натомість обоє погодились на розірвання шлюбу, що суд оцінює як наявність стійкого волевиявлення щодо припинення сімейних відносин. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] як подружжя неможливе, суперечить інтересам позивача, а тому їх шлюб підлягає розірванню. З урахуванням клопотання позивача, після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас відповідно до клопотання позивача суд не стягує сплачений нею розмір судового збору з відповідача. Водночас вирішуючи питання про судові витрати суд, крім ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову відповідно до квитанції АТ «ОщадБанк» від 28.03.2018 року №\~16, що становить 352 (триста пятдесят дві)\~грн. 40 коп., підлягають поверненню їй з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved