Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який уточнювала (а.с.1-3,25), посилаючись на наступні обставини. Їй на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.07.2005 року належить 16/23 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вона досягла похилого віку, близьких родичів у м. Нікополі не мала, вона запропонувала власниці інших 7/23 частин вказаного житлового будинку [PERSON] укласти договір про її утримання, в обмін на забезпечення продуктами, ліками, тощо. 18.10.2016 року вона уклала з [PERSON] Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П., в якому викладено спосіб її утримання. Нотаріусом було роз`яснено, що право власності на належну їй частину будинку переходить до відповідача, але до моменту її смерті на майно накладено заборону відчуження. Вона передала відповідачу документи та ключі від своєї частини будинку, адже сама мешкала за іншою адресою: [ADDRESS] . Відповідач запевнила її, що вона може звертатись до неї у будь-який час за допомогою. 12.07.2018 року вона перенесла гостре порушення мозкового кровообігу, ішемічний інсульт в області базальних гангліїв правої півкулі головного мозку, з цього приводу перебувала в лікарні на стаціонарному лікування. Після виписки потребувала стороннього догляду, великої кількості медикаментів, продуктів харчування, не могла пересуватись. З 30.07.2018 року вона протягом десяти днів проживала у кімнаті в відчужуваному нею будинку ,але у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору довічного утримання була вимушена переселитись до будинку [ADDRESS] , а догляд за нею здійснювали інші особи. До неї приїхала з м. Одеси родичка - [PERSON] , яка найняла жінку, що здійснювала за нею догляд, а також погасила заборгованість по сплаті комунальних послуг, надавала необхідні ліки, продукти харчування. [PERSON] зверталась до відповідача з приводу неналежного виконання обов`язків за договором довічного утримання, проте відповідач, замість вирішення питання мирним шляхом, звернулася до поліції. Вказала ,що на даний час тне має можливості самостійно себе обслуговувати, забезпечувати необхідним одягом, ліками, харчуванням, не може самостійно готувати їжу, прибирати в будинку, купатись, вчиняти оплату комунальних послуг. Їй в цьому допомагають племінниця та сторонні люди, а не відповідач. З липня 2019 року вона ніякої допомоги від відповідача не отримує. В добровільному порядку вирішити спір не вдається, тому вона вимушена звертатися до суду з даним позовом і просить суд розірвати Договір довічного утримання від 18.10.2016 року, укладений між нею та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 2-741, та скасувати заборону відчуження зазначеного в договорі майна. Ухвалою судді від 05.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті (а.с.37,38). Ухвалою судді від 05.02.2020 року (а.с.39,40) клопотання позивача [PERSON] задоволено; викликано в судове засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою судді від 05.02.2020 року (а.с.41,42) клопотання позивача [PERSON] задоволено; витребувано у Першій Нікопольській державній нотаріальній конторі копію договору довічного утримання від 18.10.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №2-741. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що з липня 2019 року по теперішній час відповідач взагалі не виконувала умови договору, навіть не приходила до позивача. Позивач хвора, потребує сторонньої допомоги, яку їй надає її родичка з м. Одеси - [PERSON] , яка забезпечила її лікування, харчування, сплатила заборгованість за комунальні послуги. Добровільно розірвати спірний договір відповідач не схотіла, не віддала ключі від будинку позивача. Відповідач була повідомлена про розгляд справи за останньою відомою адресою реєстрації (а.с.36), про що свідчить повідомлення з відміткою про вручення адресату поштового відправлення (а.с.69). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7, п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученою. Відзив на позов не подано. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Справу розглянуто заочно у відповідності до ст.280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача [PERSON] - [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини. 18.02.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2020 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П. надано копію договору довічного утримання від 18.10.2016 року з додатками (а.с.44,45-48,49-53), з якого вбачається наступне. 18.10.2016 року між [PERSON] (за договором - Відчужувач) та [PERSON] (за договором - Набувач) було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 2-741 (а.с.45-48). Викладене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 183220403 від 02.10.2019 року (а.с.8-11). Відповідно до п.1 Договору довічного утримання, за цим договором Відчужувач передає у власність Набувача 16/23 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а Набувач зобов`язується забезпечити Відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом. Відповідно до п.9 Договору довічного утримання, сторони домовились що утримання Відчужувача Набувачем повинно бути у вигляді: надання побутових послуг (лагодження одягу, взуття, вологе прибирання частини домоволодіння, прання та прасування білизни, виконання різних видів ремонтних робіт, тощо); витрат на придбання для Відчужувача лікарських засобів, забезпечення надання медичної допомоги удома або у лікарні; щотижневого забезпечення Відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем її проживання та оплати їх вартості, організації щоденного триразового харчування. Відповідно до п.10 Договору, Набувач зобов`язується забезпечити Відчужувача житлом - кімнатою в частині домоволодіння, яку передано за цим договором, площею 8,2 кв.м. Відповідно до п.12 Договору довічного утримання, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися Відчужувачу оцінюється сторонами у сумі 300 грн. Відповідно до п.13.4 Договору довічного утримання, Відчужувач має право вимагати своєчасного та повного надання утримання від Набувача відповідно до п.9 цього Договору; вимагати розірвання договору та повернення переданого за ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків за договором. Також з вказаного договору вбачається, що 21.10.2016 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П. накладено заборону відчуження зазначеної в договорі майна - частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №2-742 (а.с.45-48). Як вбачається з Виписки з історії хвороби стаціонарного хворого неврологічного відділення №846 [PERSON] (а.с.12), з 12.07.2018 року по 30.07.2018 року вона перебувала на лікуванні з діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу, ішемічний інсульт в області базальних гангліїв правової півкулі головного мозку. Згідно Довідки від 17.10.2019 року, посвідченої головою квартального комітету №30 [PERSON] (а.с.13), позивач проживає в [ADDRESS] , одна. Згідно Акта від 23.10.2019 року, складеного за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого головою квартального комітету №30 (а.с.14), [PERSON] , проживає за адресою по [ADDRESS] , за період з 04.07.2019 року до теперішнього часу не отримувала від [PERSON] ніякої матеріальної допомоги та допомоги по догляду за [PERSON] . Згідно Акта від 23.10.2019 року, складеного за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого головою квартального комітету №17 (а.с.15), [PERSON] не проживає за адресою по [ADDRESS] , 01.10.2019 року [PERSON] намагалась проникнути до будинку [ADDRESS] , але не змогла, оскільки на вхідних дверях замінені замки, ключів від замків у [PERSON] немає. Обставини викладені в позові підтвердилися в судовому засіданні показаннями свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона доглядала позивача з літа 2019 року до жовтня 2019 року. Пояснила, що її для догляду за [PERSON] запросила [PERSON] . Бачила відповідача один раз в серпні 2019 року, коли відповідач разом з поліцією приїхала до позивача, як вона чула із-за того, що її не пустили в будинок. Більше відповідача не бачила. Відповідач не приходила, продукти харчування та ліки не приносила, долею позивача не цікавилась. Все купувала [PERSON] (так вона називає [PERSON] ), яка з жовтня 2019 року доглядала за позивачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, показала, що вона є сусідкою позивача близько 20 років, а зараз доглядає за позивачем. Пояснила, що позивач у кінці червня 2019 року поскаржилася їй, що за нею ніхто недоглядає, у неї нема їжі. Вона-свідок зателефонувала [PERSON] , яка є дочкою померлого чоловіка позивача та мешкає в м. Одеса, та [PERSON] приїхала, наняла [PERSON] для догляду за позивачем. Потім з жовтня 2019 року сама [PERSON] доглядала за позивачем. Відповідача не було з [PERSON] , не допомагала їй. Бачила тоді, коли відповідач приїжджала з поліцією. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, показала, що позивач доводиться їй мачухою, знає її 20 років. Пояснила, що позивач у 2016 року склала договір довічного утримання з якоюсь жінкою. Перші скарги на відповідача вона почула від позивача влітку 2018 року, яка поскаржилася їй, що відповідач не доглядає її, не допомагає. Харчів приносила дуже мало, ліки не купувала, грошей не давала. Вказала, що у позивача не було її пенсійної картки, картка була у відповідача, яка мала сплачувати комунальні платежі, проте цього не робила. Потім відповідач влітку 2019 року повернула картку з залишком 60,00 грн. Коли їй-свідку зателефонувала [PERSON] , вона відразу приїхала з Одеси та побачила, що у будинку не прибрано, повна антисанітарія, відсутні ліки, продукти, позивач повністю не доглянута, навіть відсутні речі позивача. Перешкод відповідачу ніхто не чинив, у неї були ключі від будинку, проте вона не виконувала умови договору. Все необхідне вона-свідок купила за власні кошти та самотужки навела лад у будинку, сплатила борги за комунальні послуги. Потім наняла [PERSON] для догляду за позивачем, з жовтня 2019 року сама доглядала за позивачем, коли її немає в місті то за позивачем доглядає [PERSON] за домовленістю. Відповідач відзив на позов, доказів на спростування обставин викладених в позові суду не надала. Згідно ч.1 ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами доведено обставини позову щодо неналежного виконання відповідачем умов спірного договору довічного утримання, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved