Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку за адресою будинку. Позов обґрунтовує наступним. Вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 02.07.2014 року вона зареєструвала за адресою будинку відповідача. В серпня 2014 року відповідач виїхав з будинку. Він відмовився зніматись з реєстраційного обліку. Реєстрація відповідача за адресою будинку обмежує її право на отримання житлової субсидії. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заперечення на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечення на позов не надав. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 18.04.2002 року, технічним паспортом на житловий будинок приватного фонду. Відповідач зареєстрований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 12.08.2015 року. Відповідач є братом позивача та членом її сім'ї на підставі кровного споріднення (ст.3 Сімейного кодексу України), що підтверджується довідкою квартального комітету №7 Молочанської міської ради від 04.08.2015 року. Відповідач не проживає в зазначеному будинку з серпня 2014 року, що підтверджується довідкою квартального комітету №7 Молочанської міської ради від 04.08.2015 року. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обґрунтування позивачем позову ст.71 Житлового кодексу Української РСР є безпідставними, адже зазначена правова норма регулює правовідносини що склались при користуванні житловими приміщеннями державного і громадського житлового фондів. Натомість, ч.2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутній за адресою житлового будинку з серпня 2014 року, тобто понад 1 рік, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. В зв'язку з тим, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житлом, позов в частини зобов'язання Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню.

Outcome: partial