Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що з 15.08.2008 вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що під час шлюбу нею з відповідачем за спільні кошти було набуто наступне житло: 63/100 частки житлового будинку по [ADDRESS] та транспортні засоби «Skoda Fabia» білого кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», білого кольору, номер кузова [NUMBER] ( [NUMBER] ), реєстраційний номер [NUMBER] , «Skoda Fabia» сірового кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Обґрунтовуючи свій позов, [PERSON] , посилається на положення ст.ст. 61, 69-70 СК України та ст. 368 ЦК України та просить суд, визнати за нею право власності на 63/100 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] та на автомобіль «Skoda Fabia» сірового кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою судді від 15.09.2021 позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог ухвали, позивач усунув зазначені в ній недоліки у визначені строки та 04.10.2021ухвалою судді відкрито провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив в якому він просив поновити йому строк на подання відзив, позов визнав та не заперечує щодо його задоволення. Представник позивач подала до суду заяву в якій просила позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав та не заперечує щодо його задоволення. У відповідності до вимог ч.2ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. За змістом ч. 3, 4 ст.200\~ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленомустаттею 206 цього кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №2\~від 12\~червня 2009\~року «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 15.08.2008 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . \~ \~ \~ \~ [INFO] в сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , а 06.11.2010 [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 22,23). \~ \~ \~ \~14.01.2019, тобто під час шлюбу позивачем [PERSON] придбано 63/100 частки житлового будинку по [ADDRESS] ( [ADDRESS] , вказане випливає із договору купівлі-продажу від 14.01.2019 № 50 (а.с. 24-28). \~ \~ \~ \~12.11.2019 відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль «Skoda Fabia» сірового кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.33-34). \~ \~ \~ \~Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57 СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч.ч. 6, 7 ст. 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування на іншого. В ході розгляду справи відповідачем не заперечувалася та обставина, що він з позивачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі під час якого ними придбано спірне майно за спільні кошти подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 3 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України манно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, враховує, визнання позову відповідачем, а також те, що діти сторін проживають у спірному будинку разом з позивачем, а відтак відповідач, не заперечує щодо визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 63/100 частки житлового будинку. Крім цього, суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «Skoda Fabia» сірового кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , враховуючи таке визнання позивачем. За наведених обставин, суд вважає позовну заяву [PERSON] про поділ майна подружжя обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~У\~статті 1 Закону України «Про судовий збір»\~визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~статті 142 ЦПК України\~визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Враховуючи визнання позову відповідачем, з нього на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 4056.49 грн. Інші 50%, тобто 4056.49 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved