Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним, надалі уточненим, позовом про визнання договору купівлі-продажу належної відповідачеві [PERSON] квартири [ADDRESS], укладеного між ним та відповідачем [PERSON] 20 квітня 2012 року, недійсним, який вмотивувала тим, що під час продажу зазначеної квартири в ній ще з 2001 року була зареєстрована її з відповідачем [PERSON] неповнолітня дочка [PERSON], однак ані від неї, ані від органу опіки та піклування відповідачем [PERSON] не було отримано на згоди на продаж зазначеної квартири. Позивач та її представник підтримали уточнений позов у повному обсязі, пославшись на викладені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення уточненого позову заперечили, пояснили, що неповнолітня [PERSON] не була зареєстрованою в зазначеній квартирі, а відтак його дії по відчуженню квартири були правомірними. Відповідач [PERSON], треті особи [PERSON] та нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори проти задоволення уточненого позову заперечували за підстав, на які послався відповідач [PERSON] та його представник. Представник органу опіки та піклування вважала, що позов підлягає задоволенню. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що на час продажу відповідачем [PERSON] квартири він працював головою ЖБК «Спутник-3», на обслуговуванні якого була квартира, що це він надавав довідку [PERSON] про те, що, окрім нього, в квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, і всі нарахування за комунальні послуги здійснювались виключно на [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що на час продажу відповідачем [PERSON] квартири вона працювала бухгалтером у ЖБК «Спутник-3», що не вважає, що в квартирі будь-які особи, крім [PERSON], ще були зареєстрованими, оскільки всі нарахування за комунальні послуги здійснювались виключно на [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на час продажу відповідачем [PERSON] квартири вона працювала паспортистом, що це вона «дописувала» в домову книгу відомості про дитину [PERSON] напроти відомостей про її матір, тому вважає, що дитина була зареєстрованою в квартирі. Завідуюча Другої Криворізької державної нотаріальної контора Тімошина О.В., будучи допитаною в судовому засіданні з її згоди в якості свідка, показала, що при посвідчені договору купівлі-продажу належної [PERSON] квартири вона впевнилась на підставі наданих останнім документів, що в квартирі, окрім [PERSON], ніхто не зареєстрований та що квартира вільна від обтяжень. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 жовтня 2006 року та від якого сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9). Як було встановлено у судовому засіданні на підставі пояснень позивача та відповідача [PERSON] та прийнято ними без заперечень, останні разом з їхньою неповнолітньою дочкою до розірвання шлюбу проживали в належній [PERSON] квартирі [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2012 року, відповідач [PERSON] продав належну йому квартиру відповідачу [PERSON] (а.с.132). В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] було відчужено належну йому квартиру, в якій було зареєстровано їхню неповнолітню дочку [PERSON], без її на те згоди та без згоди органу опіки та піклування. При цьому в судовому засіданні позивач поясняла, що після розірвання з відповідачем [PERSON] у 2006 році шлюбу вона разом з їхньою дочкою [PERSON] залишила його квартиру та спочатку проживала у своєї матері за адресою: [ADDRESS], де була зареєстрована з 2006 року, дочка весь час проживала разом з нею, відвідувала шкільний заклад за цим місцем проживання, і що вона лише в 2014 році дізналась, що дитина виписана із квартири відповідача. Також позивач зазначила, що факт прописки з 2001 року неповнолітньої [PERSON] в належній відповідачеві [PERSON] квартирі підтверджується випискою з будинкової книги ЖБК «Спутник-3», де у розділі ІІІ «ПРОПИСКА» відомості про дитину дописані зліва від відомостей про неї, а також зазначила, що вона не надавала своєї згоди на виписку дитини із квартири, про що виклала в своїй письмовій заяві від 08.08.2011 року на ім'я голови ЖБК «Спутник-3» (а.с.14, 22). Отже, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред'явлених до відповідача [PERSON] позовних вимог, суд зазначає наступне. Про здійснення права власності йдеться у ст. ст. 316, 319 ЦК України, згідно з якими особа здійснює своє право на майно: а) відповідно до закону; б) за своєю волею; в) незалежно від волі іншої особи; г) на власний розсуд; д) шляхом реалізації правомочностей власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном; е) вчиняючи щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, зокрема; є) використовуючи своє майно для підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України). Загальними гарантіями здійснення права власності є забезпечення всім власникам рівних умов здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини та приписи викладених правових норм, суд уважає, що відповідач [PERSON], здійснюючи відчуження у квітні 2012 року належної йому квартири, фактично не порушив прав неповнолітньої дочки [PERSON], місцем проживання якої з 2006 року було зареєстроване місце проживання її матері - позивача [PERSON], розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 7). Більш того, з урахуванням цих обставин суд зауважує, що відсутність неповнолітньої [PERSON] в належній відповідачу [PERSON] квартирі без поважних причин біля шести років фактично вказує на те, що остання втратила право користування квартирою, що передбачено положеннями ст. 405 ЦК України. Разом з тим, при розгляді справи №6 - 2940 цс 15 Верховний Суд України 21 січня 2016 року в своїй постанові зробив правовий висновок, відповідно до якого, норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Під час розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину, і має бути встановлено не лише наявність підстав для його недійсності, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Також суд зауважує, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (п. 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (п. 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Михайленко проти України (п. 32)) визначив, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. При цьому суд уважає неналежним доказом факту прописки у 2001 році неповнолітньої [PERSON] в належній відповідачеві [PERSON] квартирі лише вищевказану виписку з будинкової книги ЖБК «Спутник-3», в якій відомості про дитину дописані напроти відомостей про її матір - позивача [PERSON] (а.с.14). Не підтверджують цього факту і показання свідка [PERSON] про те, що на підставі її «дописування» відомостей про дитину напроти відомостей про її матір дитина вважалась зареєстрованою в квартирі, оскільки як з боку цього свідка, так і з боку сторони позивача не було надано посилань на процесуальний документ, згідно положень якого здійснювалась реєстрація малолітньої діти тини саме в такий спосіб. При цьому суд бере до уваги довідку від голови ЖБК «Спутник-3», згідно якої в належній відповідачеві [PERSON] квартирі станом на 2012 рік ніяких осіб, окрім нього, не було прописано, а також тотожні відомості, викладені в пояснювальній записці головою ЖБК «Спутник-3» [PERSON] (а.с.18, 35). Підтверджують ці обставини і показання свідків [PERSON] та [PERSON], а також показання нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контора Тімошиної О.В. Разом з тим, згідно відповіді від 07.11.2016 року, отриманої від відділу адресно-довідкової роботи, на цей час неповнолітня [PERSON] отримала паспорт без реєстрації місця проживання (а.с.247). Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість уточнених позовних вимог, а тому про відмову в їх задоволенні.

Outcome: dismissed