Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернулася в серпні 2020 року в суд з даним позовом. Позов мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить: 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . Заповіт померлою не складався. Позивач подала заяву про прийняття спадщини, двоє інших спадкоємців (брат та батько) від спадщини відмовились на користь позивача., однак нотаріус 10.08.2020р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва, для визначення її у праві спільної сумісної власності. Ухвалою суду від 01.10.2020р. до участі у справі було залучено третю особу що не заявляє самостійні вимоги [PERSON] . Позивач позовні вимоги підтримала з мотивів зазначених у позовній заяві, просила їх задовольнити, розгляд справи здійснювати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Третя особа не заперечила щодо задоволення позовних вимог, справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла її мати - [PERSON] (а.с.5-8). Заповіт померлою не складався. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить: 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . Дане майно належало за Свідоцтвом про право власності від 14.01.2004р. батьку позивача - [PERSON] (а.с.14-15). Останнім було складено заповіт 27.06.2016р. на належне йому майно - 1/2 частку даного житлового будинку в рівних частках доньці [PERSON] (позивачу) та сину [PERSON] (а.с.11). Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] . Позивач подала 30.12.2015р. заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Брат - [PERSON] до нотаріуса подав заяву 10.08.2020р. про відмову від спадщини за заповітом на користь сестри по заповіту, при цьому від спадщини за законом він не відмовився і її приймає (а.с.9-10,12-13). Однак нотаріус 10.08.2020р. відмовив позивачу у видачі Свідоцтва, оскільки частка у праві спільної сумісної власності подружжя не була визначена за життя чоловіком спадкодавця [PERSON] (а.с.18) А тому, позивач для визначення частки у праві спільної сумісної власності, звернулась в судовому порядку з даним позовом. Згідно ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За вимогами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування частки у праві спільної сумісної власності врегульоване ст.1226 цього ж кодексу, згідно якої частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У справі, яка розглядається судом, спадкоємець за законом після смерті матері просить визначити її частку у праві спільної сумісної власності. Так, за ст.368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Водночас, здійснити поділ чи виділ часток подружжя не можливе нотаріально, оскільки обоє з подружжя померли. Спільна сумісна власність також регулюється і нормами ст.60,61,63 СК України. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про підставність та обґрунтованість вимог позивача, визнання його відповідачем, а тому позов слід задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 368, 370, 372 , ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved