Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом і просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.03.2013 №263, видане державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Ткаченком О.А. на ім`я [PERSON] після смерті [INFO] року [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] - в частині права власності на 1/2 частину даного будинку; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]; на 1/4 частину житлового будинку в [ADDRESS] на 1/4 частину автомобіля ГАЗ 33021 номерний знак [NUMBER], 2000 року випуску, бежевого кольору; на 1/4 частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORT номерний знак [NUMBER], 1992 року випуску, синього кольору. Позивач та її представник у судовому засідання позов підтримали, а також подали заяву про збільшення позовних вимог. Зокрема, крім позовних вимог, викладених у первісній позовній заві позивач просить також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину будівельних матеріалів і обладнання, використаних в процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідач та представник відповідача позов визнали у повному обсязі. Наслідки визнання позову їм відомі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2013 ; 263, а також права власності на вищевказане спадкове майно за [PERSON] не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Оскільки позивач на даний час є єдиним спадкоємцем, крім відповідача, за законом після померлої, яка була співвласницею майна, що прийняли спадщину, то відповідно за нею можливо визнати право власності на вказане спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved