Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] в м. Києві та зняти його з рестрації за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано 17.08.2010 року. Позивач є власником 2/3 частин вказаної квартири, власником решти є третя особа - [PERSON] Оскільки, як зазначає позивач, відповідач більше не є членом її сім'ї, фактично є сторонньою для неї людиною, а також веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами та порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, то вона, як власник житла, не бажає щоб відповідач проживав у даній квартирі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно розписки в матеріалах справи (а.с. 27), а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 2/3 частини квартири [ADDRESS] в м. Києві належать [PERSON] на підставі договору дарування, що є в матеріалах справи. Інша 1/3 частина належить третій особі у справі - [PERSON]. Судом також встановлено, що 17 серпня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом в матеріалах справи. Таким чином на момент розгляду справи власниками квартири [ADDRESS] в м. Києві є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї власника квартири належать його (її) дружина (чоловік), їх діти та батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, відповідач [PERSON] не є співвласником спірної житлової площі та не є членом сім'ї власника, але продовжує проживати в займаному приміщенні і відповідно має такі ж права та обов'язки, як і позивач та члени її сім'ї. В той же час, згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Відповідно до части 1 статті 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний образ життя, порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, вчиняє сварки та конфлікти, застосовує до позивача фізичне насильство. Дані факти підтверджуються постановами Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві від 29.07.2010 року та від 06.01.2011 року, що є в матеріалах. Крім того, відповідач не бажає давати свою згоду на зняття його з реєстраційного обліку. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином, суд, з урахуванням викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач вважає неможливим своє спільне проживання з відповідачем, посилаючись на те, що вони є сторонніми друг другу особами, згоди на проживання відповідача в своїй квартирі позивач давати не бажає через антисоціальний стиль життя відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved