Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що між сторонами було зареєстрована шлюбу, проте наразі, за її позовом, судом вирішується питання про його розірвання. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] року. Дитина зареєстрована та проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Зазначає про те, що домовленості між сторонами про порядок утримання дитини не досягнуто, в добровільному порядку відповідач допомогу на утримання сина не надає. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2018 року справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилась, відповідно до поданої до суду заяви, розгляд справи просила проводити за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся. Заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 29.09.2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 692. Позивачем до суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що судом розглядається питання про розірвання вказаного шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу також надано не було. Разом з тим, відповідно приписів ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 15 грудня 2011 року). Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем, та знаходиться на її утриманні. Домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При таких обставинах, враховуючи викладене, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved