Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до\~Садового товариства «Маяк-2», Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», треті особи: Одеська міська рада, [PERSON] , про виділення з фактичного користування земельної ділянки та визнання права власності на неї, посилаючись на те, що вона є членом садового товариства «Маяк-2» користується земельною ділянкою та розташованою на ній садовим будинком. Представник відповідача садового товариства «Маяк-2» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Третя особа представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином. Суд, дослідивши наявні докази та матеріали справи, дійшов висновку, що у позовній заяві слід відмовити. Судом встановлено, що, згідно з довідкою від 29.08.2008 року садового товариства «Маяк-2» позивачка [PERSON] є членом садового товариства, у користуванні має земельну ділянку площею 578 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] для ведення індивідуального садівництва. 17.06.2008 року [PERSON] звернулася до Одеської міської ради з заявою про виділення їй земельної ділянки площею 578 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , однак відповіді на зазначену заяву не отримала. Відповідно до cт. 12 Земельного Кодексу України, п. 34 cт. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання щодо відчуження земель комунальної власності є виключною компетенцією відповідної міської ради та вирішуються виключно на пленарних засіданнях такої ради шляхом прийняття рішень. Згідно зі ст. 116 Земельного Кодексу України, рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування, є виключним правом органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їхніми повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому, розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 ЗК України. Відповідно до ч.2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Згідно з ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу. Згідно з ч.6 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою і у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Аналіз наведених норм права у взаємозв`язку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів з заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував порушення відповідачами чи третіми особами інтересів позивачки та надала суду підстави для визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку. При цьому, якщо встановлено, що орган влади діяв неправомірно та без правових підстав відмовляється передати у власність земельну ділянку, якщо для цього є правові підстави, суд може лише зобов`язати його розглянути це питання у встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні, та ст. ст. 118, 122 ЗК України. Однак з такими позовними вимогами [PERSON] не зверталася. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed