Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON]. На підтвердження свої вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 28 вересня 2013 року було укладено шлюб, який зареєстрований в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 734. В період шлюбу позивач народила дитину - сина [PERSON], [INFO]. Крім того позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось, причиною розпаду сім'ї стало несумісність характерів внаслідок чого виникають постійні сварки та непорозуміння, сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та виховання дитини, подружі стосунки мають формальний характер, спільного господарства не ведуть, строк на примирення просить не надавати. Позивач у судове засідання з`явилася, надала пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28 вересня 2013 року, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 734. В період шлюбу позивач народила дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя сторін не склалося через несумісність характерів внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння, сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та виховання дитини, подружі стосунки мають формальний характер, спільного господарства не ведуть, наданий судом строк на примирення позитивних результатів не дав. Подружні стосунки між сторонами мають формальний характер, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved