Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу (збільшення) стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08.07.2010 року. Від спільного подружнього проживання у них народився син [PERSON], [INFO] На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області з відповідача стягуються аліменти в користь позивача на утримання дитини у розмірі по 50 грн. щомісячно починаючи з 11.05.2010 р. і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на сьогоднішній день визначена сума аліментів на утримання дитини є недостатньою, так як значно зросли витрати на її утримання, змінилося матеріальне становище відповідача, оскільки на даний час він отримує пенсію в Управлінні пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському, тому просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача та стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини його заробітку (доходу) грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції\~Цивільного процесуального кодексу України\~та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, провадження за позовом не відкрито, відповідно до пункту 11 частини 1\~перехідних положень ЦПК України\~в редакції від 15 грудня 2017 року подана позовна заява підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Представником відповідача 06.02.2018 року подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] не визнаються, оскільки відповідач є інвалідом другої групи, який отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1382,50 грн., яка є єдиним джерелом його доходу. Стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що фактично становитиме не менше 930,00 грн. позбавить відповідача засобів для проживання та можливості здійснювати мінімальне лікування. Просить відмовити у задоволенні позову. 13.02.2018 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що посилання відповідача на норми ст. 182 СК України в частині врахування судом при визначенні розміру аліментів стану здоровя та матеріального становища платника аліментів, як підстави для відмови у позовних вимогах є безпідставним, оскільки ч.1, ч. 2 ст. 182 СК України також передбачено, що при визначенні розміру аліментів враховується також стан та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення, крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зазначає, що спільний з відповідачем син [PERSON] є неповнолітнім та не має самостійного джерела доходів, хворіє та потребує лікування та повністю знаходиться на утриманні позивача. Також на утриманні у позивача знаходиться її матір [PERSON] Просить задовольнити позовні вимоги. 19.02.2018 представником відповідача подано заперечення, в якому зазначено, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву підтримує повністю та просить відмовити у позові до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Оскільки відповідач визнаний судом недієздатним, тому з метою захисту його прав, свобод та інтересів, у відповідності до вимог ст. 59 ЦПК України, ухвалою суду від 19.02.2018 р. залучено до участі у справі законного представника відповідача [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, в їх обгрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача та законний представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково у розмірі 276 грн., що становить 1/5 частину від доходу відповідача, та надали обгрунтування аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.06.2010 р. з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 50 грн. щомісячно, починаючи з 11.05.2010 р. і до досягнення дитиною повноліття. Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-ЕГ №028350 підтверджується, що шлюб між сторонами розірваний і після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що відповідач сплачує аліменти в розмірі по 50 грн. щомісячно, котрий згідно вищенаведеної норми та з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2018 р» не є мінімальним, оскільки є значно меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а також не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та її необхідних потреб. При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не позбавляє платника чи одержувача аліментів права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до положень статті 192 СК України, оскільки дана норма дає право особі звернутись до суду і в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даній справі таким випадком є сплата відповідачем аліментів у розмірі, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України, що дає право позивачу звернутись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача надав суду докази, котрі підтверджують незадовільний стан здоров»я, як підставу відмови у задоволенні позову. Із довідки до акта огляду медико-соціального експертною комісією встановлено, що [PERSON] має другу групу інвалідності, котра встановлена до 01.08.2018 р. Згідно довідки Нововолинсько-Іваничівського об»єднаного УПФ України у Волинській області від 01.02.2018 р. №227, [PERSON] отримує дохід у виді щомісячної пенсії по інвалідності. Розмір пенсії за період серпня 2017 р. по січень 2018 р. становить 8253 грн. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15.02.2016 р. підтверджується, що [PERSON] визнаний недієздатним та встановлено над ним опіку і призначено йому опікуна [PERSON] Однак дані обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов»язку утримувати спільну із позивачем неповнолітню дитину, проте повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Підставу звільнення батьків від обов»язку утримувати дитину, визначено ст. 188 СК України. За цією нормою батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Як даною нормою, так і іншими нормами Сімейного кодексу України не передбачено, що визнання особи недієздатною є підставою для припинення обов»язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Водночас ч. 2 ст. 15 СК України чітко передбачає, що майновий обов»язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов»язок особистого немайного характеру припиняється у зв»язку з неможливістю його виконання. Оскільки сплата аліментів на утримання неповнолітньої дитини є майновим обов»язком, тому з аналізу змісту ст. 15 СК України вбачається, що визнання особи недієздатною не припиняє її обов»язок утримувати свою неповнолітню дитину. Такий обов»язок виконує опікун за рахунок коштів недієздатної особи. З огляду вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що незважаючи на визнання [PERSON] недієздатним, він і надалі зобов»язаний утримувати свого неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття за свій рахунок, а виконання цього обов»язку покладається на опікуна [PERSON] Судом встановлено, що після визначення судом аліментів в розмірі по 50 грн. щомісячно на дитину, значно збільшились витрати на її утриманя і даний розмір аліментів не забезпечує звичайних потреб дитини та її гармонійний розвиток, є значно меншим мінімального розміру аліментів, котрий визначений законодавством, внаслідок збільшення витрат на дитину змінився також матеріальний стан позивача, що в контексті ч.1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, а також відсутність підстав для звільнення відповідача від обов»язку утримувати неповнолітню дитину. Однак визначаючи розмір аліментів суд враховує, що відповідач є інвалідом ІІ групи, має дохід лише у вигляді пенсії по інвалідності, в силу захворювання не може працевлаштуватись та отримати інші доходи, а також, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як батька, так і матері, тому з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 1/5 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини. Визначення аліментів у розмірі 276 грн., як цього просив представник відповідача, не відповідає вимогам ст. 182 СК України та призведе до порушення конституційних прав, гарантій дитини та не забезпечить звичайних потреб і її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Outcome: partial