Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача, в якому просить: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог, покликаються на те, що позивачка є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований її батьком - котів ігор Володимирович, який у даній квартирі не проживає з 2010 року. Місце проживання відповідача їй невідомо, в квартирі немає його речей, оскільки він покинув квартиру більше десяти років тому і більше не появлявся, не проживав і не проживає в квартирі, своїх речей не зберігав і не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обов'язку по утриманню житла в належному технічному стані. На підставі наведеного просить задовольнити заяву. Позивач в судове засідання не з'явилася, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. На підставі ст.169, 224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів(постановляє заочне рішення). Треті особи в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви про слухання без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задоволити. З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.169,224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цієї статті, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які покликається як на підстави задоволення своїх вимог. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] на праві спільної приватної власності володіє 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є договір дарування від 12.10.2013 року, посвідчений державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О. Даний факт стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2013 року. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 11.08.2017 року №132, виданої Житлово будівельного кооперативу №81 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно Акту комісії ЖБК-81 від 14.08.2017 року, при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за згаданою адресою, але не проживає з 5 червня 2013 року. Так, з урахуванням наведеного в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд вважає доведеним факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації протягом тривалого часу, а саме: з 05.06.2013 року. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового Кодексу України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Виходячи із наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає доведеною підставність позову, оскільки реєстрація відповідача у власній квартирі позивача створює останній незручності у користуванні та розпорядженні своїм майном, які виявляються зокрема у вимушеній необхідності нести додаткові витрати на комунальні послуги. Спірна квартира є приватною частковою власністю позивача, відповідач у ній не проживає з 05.06.2013 року. Відтак, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позову, позивачем та її представником доведено обставини на які вона покликалася, як на підстави його задоволення, а тому позов слід задовольнити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача у користь позивача слід стягнути понесені останньою при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved