Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вони із відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу, однак вона не носить регулярного характеру, хоча має достатній заробіток, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн., але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзиву. Ухвалою суду від 21.01.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є сторони спору, в підтвердження чому є свідоцтво про народження (а.с. 2). Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини у твердій грошовій сумі, вказуючи, що у добровільному порядку останній їх не надає. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Згідно із довідкою виданою виконкомом Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с.4) дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS] , разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України, зокрема це стосується дитини та платника аліментів. На пропозицію суду викладену в ухвалі від 21.01.2020 відповідач не надав жодних заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання про розмір аліментів. Правилами ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання. Позивач вказує у позові, що отримувані нею доходи є мінімальним, на підтвердження вказаної обставини надано довідку про доходи із місця роботи (а.с.5). Також позивач вказує, що вона несе витрати на утримання дитини пов`язані із додатковими курсами та діагностованим у дитини складним міопічним астигматизмом, у зв`язку із чим дитина відвідує лікувально - діагностичний центр. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Законом про Держбюджет на 2020 рік (стаття 7) з 1 січня 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум - 2218 грн., для працездатних осіб - 2102 грн. Відповідно до Сімейного кодексу (ч. 2 ст. 182) мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За встановлених у ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині у спосіб обраний позивачем твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону. Визначаючи такий розмір аліментів, суд вважає, що він відповідатиме обов`язку батька на надання утримання дитині відповідно до її віку, стану здоров`я та витрат необхідних на його розвиток, а також можливостей батька, оскільки як було встановлено відповідач є особою працездатного віку, протипоказань до роботи не має, інших аліментних зобов`язань не несе, заперечень проти запропонованого позивачем розміру аліментів не надав. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред`явленні позову позивач була звільнена від сплати судового збору, суд присуджує його з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Outcome: approved