Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В ході розгляду справи позивачем позовні вимоги уточнені та визначені сторони по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в своїй позовній заяві та уточненій позовній заяві посилалася на те, що 19 квітня 2016 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відносно неї було закрито кримінальну справу у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, у звязку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. Закриттю справи передувало майже пятнадцятирічне кримінальне переслідування за злочин, якого вона не скоювала. Кримінальна справа була порушена постановою прокурора м. Дніпропетровська [PERSON] від 20 листопада 2001 року за ч. 2 ст. 165 КК України ( в редакції 1960 р.) З часу порушення кримінальної справи відносно неї тривалий час застосовувались незаконні процесуальні дії, якими порушувалися її трудові, службові, житлові, пенсійні, майнові і інші особисті права, які завдали їй майнову та моральну шкоду. Порушення її прав органом досудового розслідування і прокуратурою полягало в наступному. Здійснювалось втручання в особисте життя шляхом надіслання запитів в державні установи з метою отримання конфіденційної інформації відносно неї і членів її родини, публікації в засобах масової інформації, в яких повідомлялось про скоєння нею кримінального злочину, якого вона фактично не скоювала. Здійснювались неодноразові виклики без попередження і врахування її можливостей, фальсифікувались довідки про її неявку без поважних причин, про ухилення від явки, призупинення з цих підстав слідства і використання цих даних для обрання їй запобіжного заходу. Постановою від 10 червня 2002 р. ст. слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] до неї був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який діяв до закриття кримінального справи 19 квітня 2016 року. На підставі постанови ст. слідчого Панченко А.В. від 19 червня 2002 року, санкціонованої прокурором Виноградовою С.О., її було відсторонено від посади ст. державного виконавця наказом ВДВС Бабушкінського РУЮ м. Дніпропетровська з 19.08.2002 р. Поновлення її на посаді відбулося 17 жовтня 2005 року на підставі постанови Бабушкінського районного суду від 08 червня 2005 року і наказу від 25.10.2005 року Обласного управління юстиції. В наступний період часу органом досудового розслідування і прокуратурою здійснювалось неодноразове предявлення та зміна обвинувачення, неодноразове вручення їй обвинувального висновку і направлення справи до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, тривалий розгляд справи в суді та неодноразове повернення справи прокурору на додаткове розслідування. Крім того, її дії незаконно кваліфікувались нормами КК України, який набрав чинності тільки з 1 вересня 2001 року, тоді як її дії відбувалися 03.08.2000 р. і 07.09.2000 р., коли чинним Кримінальний кодекс України в редакції 1960 року. Вказані маніпуляції з кваліфікацією, зміною власника і завданою шкодою здійснювались прокуратурою внаслідок того, що під час тривалого розгляду справи в суді не знаходили підтвердження висновки прокуратури та в кінцевому варіанті прокуратура вимушена була визнати, що усі можливості доказування її вини вичерпані і відмовитись від підтримання державного обвинувачення з мотивів відсутності в її діях складу злочину. Вказані дії здійснювались з порушенням норм Конституції України, кримінального і кримінально-процесуального законодавства, які знаходяться у причинному звязку з завданою їй шкодою. Вказані обставини підтверджуються процесуальними документами, ухваленими по кримінальній справі. Порушення її прав і законних інтересів здійснювалось також неправомірними діями суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська при розгляді кримінальної справи, яка полягає в тому, що за час розгляду справи судом чотири рази кримінальна справа поверталась прокурору для проведення додаткового розслідування. По закону за наявних обставин суд мав би винести виправдувальний вирок, проте повертав справу, вимагаючи від прокурора знайти докази, яких не існувало. При відсутності належних доказів суд Бабушкінського району під головуванням судді Левч В.І. 17 січня 2012 року ухвалив вирок, за яким визнав її винною за ч. 2 ст. 367 КК України і призначив покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в органах державної виконавчої служби строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік, і звільнив від покарання у звязку зі спливом строку давності. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року вирок Бабушкінського суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2012 року скасовано. Шкоду її правам та інтересам завдали систематичні і необґрунтовані відмови суддів від задоволення клопотань про витребування додаткових доказів, від долучення додаткових матеріалів, призначення експертиз, які були спрямовані на усунення недоліків досудового слідства; систематичне і необґрунтоване відкладання справи, передача справи від одного судді до іншого з невідповідних закону підстав, що зумовило передачу справи до Красногвардійського районного суду за ухвалою апеляційного суду, та інші дії. Усі ці порушення закону відбувалися протягом майже пятнадцяти років. Вказаними незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду їй спричинені матеріальна шкода у вигляді втраченого заробітку за час відсторонення від посади, втрат на оплату правової допомоги по кримінальній справі, втрат у вигляді моральної шкоди і не зараховано трудового стажу за час відсторонення від посади. Вимоги про відшкодування вказаної шкоди нею заявлені окремим позовом до суду. Крім того внаслідок здійснення відносно неї вказаних незаконних дій органами досудового розслідування, прокуратури і суду їй спричинена матеріальна шкода у вигляді збитків, які вона зазнала і має право на їх відшкодування. Внаслідок кримінального переслідування вона втратила посаду держслужбовця, перебуваючи під слідством і судом вона не мала змоги влаштуватись на роботу за фахом, при тому, що має дві вищі освіти, втратила можливість отримати будь яку роботу, реалізувати свої життєві плани, повязані з надбаними знаннями і досвідом. Маючи на час притягнення її до кримінальної відповідальності неповнолітню доньку, не маючи можливості знайти роботу з належною оплатою, вона вимушена була за безцінь продавати майно, яке отримане було в спадок від батьків і придбала за своє життя сумлінно працею, аби дати можливість доньці нормально розвиватися, закінчити школу і отримати вищу освіту. Не маючи засобів для існування вона вимушена була в травні 2003 року отримати позику в сумі 25000 доларів США в АКБ «Правекс - Банк», під заставу домоволодіння, розташованого по вул. Мохова № 97-В м. Дніпропетровську, що належало їй на праві приватної власності. Можливості виконувати кредитні зобовязання і сплатити суму боргу вона не могла, тому вимушена була продати домоволодіння, за згодою банку, за ціною нижче його вартості. Загальна сума отриманих нею грошових коштів за продажу домоволодіння та земельної ділянки склала 221 019 грн. 39 коп., що по курсу НБУ станом на 08.10.2003 року складає 41 466 ,97 дол. США. За експертною оцінкою на час продажу домоволодіння 08.10.2003 р. його ринкова вартість склала 365 567 гривень, або за курсом НБУ складало 68 565 дол. США. На час звернення з позовом до суду вартість домоволодіння за експертною оцінкою складає 2\~670\~279 грн., що еквівалентно 102\~821,66 дол. США. Недоотримана сума збитків складає 2\~449\~259,61 грн. (2\~670\~279,00 221\~019,39) або 61\~354,69 дол. США (102\~821,66 41\~466,97). Таким чином реальна вартість втраченого нею майна (упущена вигода) від продажу за ціною нижче вартості домоволодіння по вул. Моховій № 97-В складає 2\~449\~259 грн. 61 коп., які б вона могла отримати, якби її права не були порушені органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Крім того вона зазнала реальні збитки, які вимушена була зробити для відновлення свого порушеного права: 3707 грн. 70 коп. - вона витратила на копіювання документів з метою звернення до суду з позовом про відшкодування їй шкоди, що підтверджується квитанціями в кількості 93 арк.; 300 грн. - вона сплатила комунальному підприємству ДМБТІ за виготовлення і видачу копій документів на житловий будинок у порядку підготовки до позову, що підтверджується повідомленням від 05.06.2015 р. прибуткової каси; 1397 грн. 57 коп. - вона витратила на відправку скарг і заяв у різні інстанції у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, що підтверджується квитанціями підприємства «Укрпошта» за 2002-2016 роки в кількості 145 шт.; 12 330 грн. 19 коп. - витрати на придбання лікарських засобів для лікування хвороб, виникнення яких вона повязує з багаторічними незаконними діями, які вчинялися відносно неї органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Внаслідок багаторічного психологічного тиску по кримінальній справі вона, будучи до цього здоровою людиною, придбала хронічні невиліковні серцево-судинні хвороби, які змушують її втрачати багато часу і коштів на лікування і придбання лікарських засобів по цей час. Вказані обставини підтверджується чеками аптек на оплату лікарських засобів за січень 2005 серпень 2016 року в кількості 147 шт.; витягами з історії хвороби, епікризами, листками непрацездатності за період з грудня 2004 р. по серпень 2016 року. Загальна сума реальних збитків складає 20 435 грн. 46 коп. Просила суд: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь майнову шкоду в сумі 2\~469 695 грн. в тому числі: 2\~449\~259 грн. 61 коп. збитків, які вона зазнала внаслідок вимушеного продажу за ціною нижче вартості домоволодіння і земельної ділянки по вул. Мохова №97-В у м. Дніпро; 3\~707 грн. 70 коп. - суму витрат на копіювання документів з метою звернення до суду з позовом про відшкодування їй шкоди; 300 гривень - суму сплати комунальному підприємству ДМБТІ за виготовлення і видачу копій документів на житловий будинок у порядку до позову; 1397 грн. 57 коп. - суму витрат на відправку скарг і заяв у різні інстанції у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності; 12 330 грн. 19 коп. - витрати на придбання лікарських засобів для лікування захворювань та стягнути судові витрати на оплату експертного дослідження домоволодіння за позовом у сумі 5 284 грн. 80 коп. В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, заявлених в позові та просили суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вказала, що, як вбачається із матеріалів справи, кримінальне провадження щодо [PERSON] закрите у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення 19 квітня 2016 року, однак позивачка не зверталася до відповідних органів для визначення розміру шкоди, як це передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №266/94-ВР та Положенням про застосування Закону України від 1 грудня 1994 року. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказала, що позов [PERSON] вважає безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, а вказану суму необґрунтованою та такою, що не підлягає стягненню в повному обсязі. Зазначила, що позивачкою застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами положення ст. ст. 1192, 1195 ЦК України, які не регулюють зазначені правовідносини. Суд, заслухавши позивачку, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та події, мали місце в хронологічному порядку: 20 листопада 2001 року прокурором м. Дніпропетровська порушена кримінальна справа № 69019046 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2\~ст. 165 КК України (в редакції 1960 р.). 15.03.2002 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] призупинив досудове розслідування до встановлення особи, яка вчинила злочин. 24.05.2002 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] поновив досудове розслідування по кримінальній справі № 69019046. 10.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] до [PERSON] обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 19.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] залучено [PERSON], [INFO], у якості обвинуваченої у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 364 КК України. 19.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] відсторонено від посади старшого державного виконавця Кирпу Валентину Петрівну. 01.08.2002 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] складено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 364 КК України. 16.09.2002 року суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська винесено постанову про попередній розгляд справи. 28.03.2005 року постановою старшого помічника прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] змінено кваліфікацію обвинувачення [PERSON] з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України. 08.06.2005 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 15.06.2005 року старшим помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2005 року. 23.08.2005 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2005 року щодо направлення кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК прокурору на додаткове розслідування, залишено без змін. 29.09.2005 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] прийняв до свого провадження кримінальну справу № 69019046. 30.01.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] поновив досудове розслідування по кримінальній справі № 69019046. 04.02.2006 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] кримінальна справа № 69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 24.03.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] поновив досудове розслідування по кримінальній справі № 69019046. 10.04.2006 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] складено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України. 30.05.2006 року кримінальна справа № 69019046 прийнята Бабушкінським районним суду м. Дніпропетровська. 16.06.2006 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 22.06.2006 року помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2006 року. 08.08.2006 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2006 року щодо направлення кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК прокурору на додаткове розслідування, залишено без змін. 11.12.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] прийняв до свого провадження кримінальну справу № 69019046. 21.12.2006 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] кримінальна справа № 69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 29.12.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] поновив досудове розслідування по кримінальній справі № 69019046. 05.01.2007 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] кримінальна справа № 69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 30.01.2007 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] поновив досудове розслідування по кримінальній справі № 69019046. 02.02.2007 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] кримінальна справа № 69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 27.02.2007 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] поновив досудове розслідування по кримінальній справі № 69019046. 01.03.2007 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] кримінальна справа № 69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 10.04.2007 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] поновив досудове розслідування по кримінальній справі № 69019046. 27.04.2007 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] складено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України. 17.12.2007 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 24.12.2007 року помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2007 року. 04.03.2008 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційне провадження припинено. 11.09.2008 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] складено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України. 23.12.2008 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 29.12.2008 року помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] та [PERSON] подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2008 року. 24.02.2009 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляції помічника прокурора та [PERSON] задоволені, постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2008 року скасована, матеріали кримінальної справи направлена до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на новий розгляд зі стадії попереднього судового засідання, але в іншому складі. 17.01.2012 року Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в органах державної виконавчої влади строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання, надано 1 рік випробувального строку. 24.04.2012 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2012 року скасовано, кримінальна справа направлена на новий розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в іншому складі суду. 18.06.2014 року постановою прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] змінено кваліфікацію обвинувачення [PERSON] з ч. 2 ст. 367 КК України на ч. 3 ст. 365 КК України. 26.06.2014 року ухвалена постанова прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] про відмову від обвинувачення з мотивів відсутності спеціального субєкту злочину. 26 червня 2014 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська закрито провадження у справі у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення з мотивів відсутності субєкту злочину. 26.05.2015 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 року скасовано з мотивів неналежного закриття справи і кримінальна справа направлена на новий розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в іншому складі суду. 22.09.2015 року поданням в.о. Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] справу направлено до Апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення підсудності. 25.09.2015 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області подання в.о. Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] від 22.09.2015 року задоволено, матеріали кримінального провадження щодо [PERSON] направлено за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для здійснення судового провадження. 31.03.2016 року постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 [PERSON] змінено кваліфікацію обвинувачення [PERSON] 15.04.2016 року ухвалена постанова прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 [PERSON] про відмову від обвинувачення з мотивів відсутності в діях складу злочину. 19 квітня 2016 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, закрито у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний відносно обвинуваченої [PERSON], скасовано. Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 12 січня 2017 року вбачається, що 14.08.2008 року [PERSON] подала до суду заяву проти України щодо надмірної тривалості кримінальних проваджень та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Встановлено загальна тривалість кримінального провадження та судового розгляду більше 14 років 5 місяців та 4 днів в двох інстанціях та надмірна тривалість застосування підписки про невиїзд, і вимоги заявника щодо справедливої сатисфакції \~Європейським судом з прав людини в цій частині задоволені та присуджена в рахунок відшкодування моральної шкоди сума в розмірі 7000 євро. Конституцією України\~закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124). Відповідно до вимог\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право\~\~в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. За ч. 1\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з ч. 1\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та суми сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги. Відповідно з вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. В судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] виникло право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду за ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР. Вказаними незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду їй спричинені матеріальна шкода у вигляді втраченого заробітку за час відсторонення від посади, втрат на оплату правової допомоги по кримінальній справі, втрат у вигляді моральної шкоди і не зараховано трудового стажу за час відсторонення від посади. Вимоги про відшкодування вказаної шкоди [PERSON] заявлені окремим позовом до суду. Так, в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа №202/6457/16-ц за позовною заявою [PERSON] до Державної казначейської служби України, Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Як зазначила позивачка, внаслідок здійснення відносно неї вказаних незаконних дій органами досудового розслідування, прокуратури і суду їй спричинена матеріальна шкода у вигляді збитків, які вона зазнала і вона має право на їх відшкодування. \~\~Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, упущена вигода\~\~фактично є втраченим доходом особи. Згідно з Законом України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», фізичній особі\~потерпілому\~\~відшкодовуються зокрема і\~інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Згідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачка, як на правову підставу заявлених позовних вимог в цій частині посилалася на ст. 1192 ЦК України та зазначила, що травні 2003 року вона отримати позику в сумі 25000 доларів США в АКБ « Правекс Банк», під заставу домоволодіння, розташованого по вул. Мохова №97-В м. Дніпропетровську, що належало їй на праві приватної власності. Можливості виконувати кредитні зобовязання і сплатити суму боргу у неї були відсутні, тому вимушена була продати домоволодіння, за згодою банку, за ціною нижче його вартості. Загальна сума отриманих нею грошових коштів за продажу домоволодіння та земельної ділянки склала 221 019 грн. 39 коп., що по курсу НБУ станом на 08.10.2003 року складає 41 466 ,97 дол. США. За експертною оцінкою на час продажу домоволодіння 08.10.2003 р. його ринкова вартість склала 365 567 гривень, або за курсом НБУ складало 68 565 дол. США. На час звернення з позовом до суду вартість домоволодіння за експертною оцінкою складає 2\~670\~279 грн., що еквівалентно 102\~821,66 дол. США. Недоотримана сума збитків складає 2\~449\~259,61 грн. (2\~670\~279,00 221\~019,39) або 61\~354,69 дол. США (102\~821,66 41\~466,97). Таким чином реальна вартість втраченого нею майна ( упущена вигода) від продажу за ціною нижче вартості домоволодіння по вул. Моховій №97-В склала 2\~449\~259 грн. 61 коп., які б вона могла отримати, якби її права не були порушені органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Також просила стягнути із відповідача судові витрати на оплату експертного дослідження домоволодіння в розмірі 5284 грн. 80 коп. та витрати на оплата комунальному підприємству ДМБТІ за виготовлення і видачу копій документів на житловий будинок у порядку підготовки до позову в розмірі 300 грн. Однак, як вбачається із матеріалів кримінальної справи, майно позивача (домоволодіння та земельна ділянку по вул. Мохова,97 «в» у м. Дніпро) конфісковано не було, в дохід держави не зверталось, органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність не вилучалось, арешт на вказане майно не накладався, а отже, безпосередня шкода майну позивача не завдавалася. Окрім того, відповідно до договору застави №09005-26/03Ф від 20 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №2011 [PERSON] виступила майновим поручителем [PERSON] за кредитним договором з АКБ «Правекс-Банк» та передала в заставу будинок №97 «в» по вул. Моховій в м. Дніпропетровську та земельну ділянку площею 0,1579 гектарів на якій розташований будинок. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння та земельна ділянка по вул. Мохова, 97-В у місті Дніпро були продані позивачкою самостійно, а тому упущена вигода від його продажу, при таких обставинах, про стягнення якої заявлені вимоги, не є доходом, який, як вважає, позивач втратила внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду і який міг бути нею реально одержаний за звичайних обставин, як би її право не було порушеним. Тому, заявлені [PERSON] вимоги про стягнення упущеної вигоди відповідно до ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню не підлягають, також суд не вбачає законних підстав для застосування до даних правовідносин положення ст. 1192 ЦК України, оскільки це суперечить чинному законодавству. Згідно зі\~статтею 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Також позивачка зазначила, що вона зазнала реальні збитки, які вимушена була зробити для відновлення свого порушеного права: 3 707 грн. 70 коп. - витрати на копіювання документів з метою звернення до суду з позовом про відшкодування їй шкоди, що підтверджується квитанціями в кількості 93 арк.; 1 397 грн. 57 коп. - витрати на відправку скарг і заяв у різні інстанції у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, що підтверджується квитанціями підприємства «Укрпошта» за 2002-2016 роки в кількості 145 шт.; 12 330 грн. 19 коп. - витрати на придбання лікарських засобів для лікування хвороб, виникнення яких вона повязує з багаторічними незаконними діями, які вчинялися відносно неї органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Вказані обставини підтверджуються чеками аптек на оплату лікарських засобів за січень 2005 серпень 2016 року в кількості 147 шт.; витягами з історії хвороби, епікризами, листками непрацездатності за період з грудня 2004 р. по серпень 2016 року. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до\~ст. 2 цього Закону\~орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Частинами першою та другою\~статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4\~статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Така ж правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України у справі №6-11643св09 від 21 квітня 2010 року, постанові Верховного Суду України у справі №6-2089цс1 . Однак заявлені позивачкою вимоги про відшкодування збитків, витрат на копіювання документів з метою звернення до суду з позовом про відшкодування їй шкоди, грошових витрати на відправку скарг і заяв у різні інстанції у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності відшкодуванню відповідно до Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові і незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог в частині відшкодування витрат на придбання лікарських засобів, придбаних для лікування хвороб, то як на правову підставу заявлених позовних вимог позивачка посилається на ст. 1195 ЦК України, однак положення даної статті застосовуються для відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя потерпілого. Ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] потерпілою у жодному кримінальному провадженні щодо завдання їй тілесних ушкоджень, каліцтва чи іншого ушкодження її здоровя не визнавалась, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Також суд приймає до уваги те, що згідно з Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові і незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначення розміру грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, судових витрат та інших витрат, сплачених громадянином та суми сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги належить до компетенції органів прокуратури, як органу, який провадив слідчі дії, про що має бути винесена відповідна постанова. У випадку незгоди з визначеним розміром суми, сплачених позивачем за надання йому правової допомоги, позивач має право оскаржити таку постанову до суду. Така ж правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України у справі №6-11643св 09 від 21 квітня 2010 року. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягало захисту в порядку цивільного судочинства, оскільки звернення позивача до суду з позовними вимогами про відшкодування збитків предявлено згідно правових підстав ст. ст. 1192,1195 ЦК України,однак при дослідженні матеріалів справи не було виявлено жодних доказів в розумінні\~ст. 57-59 ЦПК України, підтверджуючих спричинену матеріальну шкоду позивачу, яка підлягає відшкодуванню, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача.\~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до усього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 13 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed