Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог остаточно просить, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; призначити з відповідача стягнення додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами (хворобою, розвитком здібностей) наперед щомісячно у розмірі 1500грн., починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною шести років, в разі потреби дитини в домашньому догляді та стягнути з відповідача кошти на утримання позивача в розмірі прожиткового мінімуму на одну дорослу людину, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною шестирічного віку, в разі потреби дитини в домашньому догляді. Позовні вимоги мотивує тим, що з 06.06.2015 з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає з позивачем. З травня 2017 відповідач разом із родиною не проживає. Дитина з народження хворіє та перебуває на обліках у дитячих медичних закладах з діагнозами «Гіпоксичне-ішемічне ураження ЦЕС, ЗТМР, синдром гіперзбуджуваності», «ВПР ЦНС Диспластична арахноїдальна кіста», з приводу порушень обміну сірковмісних амінокислот, гіпергомоцистеомія та з 2018 з діагнозом: «Затримка мовного розвитку», у зв`язку з чим дитині рекомендований нагляд фахівців, подальше лікування, реабілітація, домашній догляд тощо. Відповідач недостатньо ставиться до стану здоров`я сина, його лікування, хоча і надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак несвоєчасно та не в достатньому розмірі. Також зазначає, що через стан здоров`я сина, останній потребує додаткових витрат, фінансування. З моменту досягнення дитиною трьох років, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, державної допомоги та заробітну плату не отримує, тому не може брати участь в додаткових витратах на дитину. Відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату. Відповідачем наданий відзив на позов, із якого вбачається, що останній визнає позовні вимоги частково, а саме, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі ј частини, при цьому, зазначивши, що ніколи не відмовлявся від обов`язків матеріального утримання сина, постійно надавав фінансову допомогу. Проти вимог щодо стягнення додаткових витрат наперед в сумі 1500грн. заперечує повністю, посилаючись на те, що з боку позивача не надано жодного належного доказу ухилення відповідача від участі у додаткових витратах на дитину. Також, на думку, відповідача, позивач необґрунтовано вимагає стягнення коштів на її утримання до досягнення дитини шестирічного віку та жодним чином не підтверджує необхідність домашнього догляду дитині до 6-ти річчя. Крім того, зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів у процентному відношенні разом із фіксованою вимогою у розмірі прожиткового мінімуму та твердій грошовій сумі, за сукупність, можуть перевищувати 50% від заробітку відповідача, що також суперечить максимальному розміру аліментів. Від сторін по справі надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, а відповідач підтримує доводи, викладені у відзиву проти позову. Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2015. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження (а.с. 8,9). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу (далі СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що батько дитини проживає окремо від позивача та сина, між тим приймає участь у матеріальному утриманні дитини, що вбачається із копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, квитанцій про перекази грошових коштів на адресу позивача (а.с.10,73-97). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України) Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у Ії утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, виходячи із положень ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доход її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Позивач заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, визначаючи їх в розмірі ј частини, з чим погодився відповідач, тому суд задовольняє вимоги позову в цієї частині. Далі, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи із аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Так, судом встановлено, що дитина з 2016 перебуває на обліках дитячих медичних закладах з діагнозами «Гіпоксичне-ішемічне ураження ЦЕС, ЗТМР, синдром гіперзбуджуваності», «ВПР ЦНС Диспластична арахноїдальна кіста», з приводу порушень обміну сірковмісних амінокислот, гіпергомоцистеомія та з 2018 з діагнозом: «Затримка мовного розвитку», у зв`язку з чим дитині рекомендований нагляд фахівців, подальше лікування, реабілітація, домашній догляд тощо. Такі обставини підтверджено медичною документацією (а.с.13-29,52,53,99,100). Проте, з боку позивача не надано доказів, що підтверджують наявність, необхідність оплати витрат, пов`язаних із хворобою, лікуванням тощо. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечувати повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному із батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017, №6-1489цс17, Правової позиції Верховного Суду у постанові від 29.01.2018 у справі №622/37316-ц. Далі, із положень ст. 185 СК України також випливає, що якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою, витрати можуть фінансуватися наперед, з зазначенням або без зазначення кінцевого терміну. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, на підставі вищевикладеного, з урахуванням наданих сторонами доказів на підтверджених своїх доводів, суд вважає за необхідне стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням в розмірі 1000грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви про уточнення позовних вимог, тобто з 18.09.2019 та до досягнення дитиною шести років. Далі, позивач просить стягнути з відповідача на своє утримання кошти в розмірі прожиткового мінімуму на одну дорослу людину , починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною шестирічного віку. В разу потреби дитини у домашньому догляді. Відповідно до ч. 3 ст. 84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Аналізуючи норми вказаної статті вбачається, що право на аліменти після досягнення дитиною трьох років до досягнення нею шести років виникає за умови, що дитина має вади фізичного або психічного розвитку. Наявність таких вад, їх тяжкість, а також розмір аліментів можуть бути предметом спору, тому для присудження аліментів дружині-у цій ситуації потрібне окреме рішення суду. Так, із наданої позивачем довідки № 83 від 02.03.2020 «Міської дитячої поліклініки №7» Харківської міської ради про потребу дитини (дитини з інвалідністю) у домашньому догляді вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має діагноз: доброякісна гіпертензія, загальне недорозвинене мовлення 2-3 рівні тощо. Дитина потребує догляду матері [PERSON] з 12.03.2020 по 11.09.2020 (а.с.100,101). Разом з цим, суд вважає, що такі медичні дані про стан здоров`я дитини на підставі лише вказаної довідки, не дає у повній мірі дійти висновку про наявність у дитини саме вад фізичного або психічного здоров`я, а також необхідність домашнього догляду дитині саме до досягнення нею 6-ти річного віку. Крім того, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). З боку позивача не надано суду доказів, які б підтверджували перебування у відпустці по догляду за дитиною після досягнення останньою трьох років, відомості про працевлаштування відповідача, його заробіток, тобто доказів того, що позивач потребує утримання від чоловіка, а останній має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу дружині. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, оцінюючи у сукупності усі докази у підтвердження такої вимоги позову, у суду на даний час відсутні підстави для задоволення такої вимоги. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України на відповідача покладається сплата судового збору на користь держави.

Outcome: approved