Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та третіх осіб у якому просить дозволити [PERSON],[INFO], уродженого у м. Севілья, Іспанія, мешканця [INFO], виїзд за межі України та виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька, [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що батьками [PERSON], є позивач та відповідач, шлюб між якими розірвано у 2011 році. Зазначає, що час від часу, на період літніх канікул, забезпечує за власні кошти виїзд сина за кордон на відпочинок біля моря. Оформлення документів на виїзд неповнолітньої дитини відбувалося за згодою батька у відповідності до встановлених правил. Проте, на даний час досягнути такої згоди не можливо, оскільки відповідач в телефонних розмовах обіцяє надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, однак своїх обіцянок злісно не виконує, що і є підставою для звернення до суду із цим позовом. Позивач, яка зявилась у судове засідання 13.06.2016 року та її представник, який в судове засідання зявився 07.07.2016 року, позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити з підстав викладених у ньому, крім того, представник відповідача не заперечив проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення відповідного оголошення у пресі, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області подав заяву про розгляд справи без участі представника, щодо задоволення позовних вимог поклався на розсуд суду. Представник третьої особи Пустомитівської районної служби Управління Державної міграційної служби України у Львівській області в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності представника третьої особи. З усної згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.2002 року у м. Севілья, Іспанія, народився [PERSON], батьками якого є позивач та відповідач у справі, що стверджується відповідним свідоцтвом №1723, номер бланку 2512331/03 від 12.06.2006 року, яке перекладено з іспанської на українську мову перекладачем [PERSON], та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 10.02.2011 року, що стверджується рішенням та ухвалою про виправлення описки Пустомитівського районного суду Львівської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно довідки Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №634 від 25.04.2016 року позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані і проживають у [INFO]. Відповідно до довідки №75 від 26.04.2016 року середньої загальноосвітньої школи №13 м. Львів [PERSON] є учнем 7-В класу зазначеної школи. Посилаючись на ч.2 ст.150 СК України, згідно якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, позивач у позові зазначає, що відповідач участі в утриманні та вихованні спільної дитини не приймає, абсолютно байдужий до дитини, її долі. Цитуючи ч.2 ст.155 СК України, у якій зазначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, позивач вказує, що відповідач діє всупереч інтересам своєї дитини ухиляючись від надання у нотаріальному порядку дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Згідно «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем у судовому засіданні до матеріалів справи долучено копію заяви від 09.06.2016 року [PERSON], [INFO], про надання згоди на виїзд сина, [PERSON], [INFO], за кордон під опікою [PERSON], [INFO], та прийняття останньої усіх рішень щодо надання медичної допомоги під час перебування дитини за кордоном. Вказану заяву перекладено з польської на українську мову перекладачем [PERSON], та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Відтак, для виїзду за кордон дитини, яка не досягла 16 річного віку в супроводі одного з батьків потрібна нотаріально посвідчена згода іншого з батьків. У матеріалах справи міститься письмова, нотаріально посвідчена згода відповідача про надання дозволу дитині на виїзд за кордон, яка не відповідає вимогам «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 в частині зазначення держави для виїзду та відповідного часового проміжку, однак свідчить про відсутність спору між сторонами. Беручи до уваги наведене вище суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є безпідставними та в задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: dismissed