Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дітей, шляхом збільшення їх мінімального розміру з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що за рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 02.09.2016 року у справі № 690/415/16-ц з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх спільних дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку та інших доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 18.08.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Водночас на даний час положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявились. Позивач надала до суду письмову заяву про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач подав до суду заяву про позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази у справі, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Судом установлено, що сторони мають спільних дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія І-СР №\~021369, серія І-СР № 086307, серія І-СР № 115007, серія І-СР № 140799, серія І-СР № 201300, відповідно. Згідно з вказаними свідоцтвами батьком дітей вказано [PERSON], а матірю [PERSON]. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 02.09.2016 року (справа № 690/415/16-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку та інших доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 18.08.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. З урахуванням вказаного, суд вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача за рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 02.09.2016 року (справа № 690/415/16-ц), шляхом збільшення їх мінімального розміру, відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України. Водночас відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на вказане, вимога позивача про стягнення аліментів у збільшеному розміру з часу подання позовної заяви до суду, не підлягає до задоволення. Початком сплати [PERSON] аліментів у новому розмірі є день набрання даним рішенням суду законної сили. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн., від сплати якого звільнена позивач, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі ст.ст. 7-13, 76-81, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 267, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: partial