Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним уточненим позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , виключити відомості про батька [PERSON] в акті про народження доньки та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, та судові витрати. Уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2005 році вона познайомилася з відповідачем, у 2006 році вони прийняли рішення про проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу та проживали так з 2006 року до весни 2013 року. Як зазначає позивач, у грудні 2010 року вона завагітніла від відповідача, з весни 2011 року вони проживали в квартирі, в якій з ними зареєстрована донька. Відповідач не бажав подавати спільну заяву про батьківство дитини, у зв`язку з чим батька дитини було вказано за її прізвищем та вказівкою імені та по батькові. Весною 2013 року сторони припинили відносини та згодом відповідач почав ігнорувати дитину як батько, у зв`язку з чим в інтересах дитини позивач вирішила звернутися до суду для визнання відповідача батьком та стягнення аліментів на утримання дитини. В досудовому порядку спір врегулювати не вийшло. Ухвалою суду було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили залишити дитині прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату був повідомлений належним чином, про причини не явки не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату була повідомлена належним чином, про причини не явки не повідомила. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме: проти встановлення батьківства та внесення змін до актового запису не заперечує, однак аліменти просить стягувати у розмірі 1/6 частини від його заробітку(доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, оскільки у нього є ще одна дитина [PERSON] , мати котрої також подала позов про стягнення аліментів. Представником позивача було надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що належних доказів відповідач для стягування меншого розміру аліментів не надав, наявність другої дитини та дружини не є підставою для зменшення аліментів. У зв`язку з чим, представник просила задовольнити позов в повному обсязі. Згідно положень ст.247 ЦПК України, у разі не явки всіх учасників, фіксування судового засідання не відбувається. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали до весни 2013 року однією сім`єю та позивач від відповідача народила доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Даний факт не оспорюється сторонами. \~ \~ \~ \~Згідно викладеному [PERSON] у відзиві, факт батьківства відповідач визнає, тому суд вважає факт батьківства доведеним та не вбачає необхідності детального вивчення доказів, на підтвердження даного факту. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно\~ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Як роз`яснено у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Частиною 1\~ст. 80 ЦПК України\~зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За правилами до\~ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. П.2.16.4. Розділу ІІ Правил передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Частиною 4\~ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~передбачено, що органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів. Зважаючи на те, що відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] та має дитину [PERSON] , [INFO] . Судом було перевірено інформацію щодо стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини, про що свідчить копія позовної заяви [PERSON] (а.с.30-31) та в результаті перевірки в єдиному реєстрі судових рішень було знайдено рішення про задоволення вимог його дружини та стягнення з нього аліментів. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), оскільки він має ще одну дитину, на яку стягуються аліменти. Так, згідно з ч. 1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 7 ч. 1ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). Згідно вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн., сплачений останньою в дохід держави, та витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~800 , 00 грн., що підтверджені документально(а.с.13-17). Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за другу позовну вимогу, а саме про стягнення аліментів на дитину, оскільки позивача, згідно ЗУ «про судовий збір», звільнено від сплати. За другу вимогу підлягає сплаті судовий збір у сумі 768, 40 грн., оскільки справа надійшла до суду у 2019 році.

Outcome: partial