Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Знамянської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок [ADDRESS]. За життя мати заповіт не склала. Вказала, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звернулась, оскільки вважала, що прийняла спадщину фактичними діями. На даний час має намір оформити належним чином спадщину після смерті матері як єдиний спадкоємець, але отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно не має можливості в зв'язку з відсутністю дозвільних документів на будівництво та правовстановлюючих документів на будинок. Оскільки Знамянським міжміським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» надано інформацію про те, що фактично будівля являється самочинним будівництвом, оскільки відсутні не тільки правовстановлюючі документи на неї, а й дозвіл на будівництво не має можливості належним чином оформити спадщину після смерті матері. Просить суд визнати за нею право власності на будівельні матеріали, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], які знаходяться в [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але надала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Представник відповідача Знамянської міської державної адміністрації Кіровоградської області у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, відповідно до якої визнає вимоги позову та просить суд розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 16). За життя їй належав будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] виготовленим 15.12.2014 року на замовлення [PERSON], господаря будинку не зазначено (а.с.8-9). З спадкової справи наданої суду Знамянською міською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті [PERSON] померлої [INFO] з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва звернулась [PERSON](а.с.14-15). Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. З довідки Знамянського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №17 від 05.01.2015 року вбачається, що станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON], яка померла [INFO] на який відсутні дозвільні документи на будівництво та правовстановлюючий документ, і видати цей документ не має можливості, так, як відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника майна. У разі смерті власника нерухомого майна, якщо первинна реєстрація права власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, з метою оформлення спадщини, право власності на нерухоме майно може бути оформлено на ім'я особи яка померла, у разі наявності документів, які б підтверджували право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів, це питання вирішується в судовому порядку (а.с.19). Згідно з постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Постановю Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року судам роз'яснено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Оскільки судом встановлено, що за життя [PERSON] не зверталась до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно, крім того, остання не мала дозвільних документів на будівництво, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно в судовому порядку. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, ч.1 ст.58 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ч.1, ч.2 ст.5, ч.1 ст.328, ст.331, ст.1216, ст.1218 ЦК України та

Outcome: approved