Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. Вказувала, що з 18.07.2001 по 25.05.2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають доньку [PERSON], 2002 р.н. та сина [PERSON], 2003 р.н., які проживають разом з нею. Зазначала, що донька [PERSON] успішно склала іспити та вступила до коледжу де Монреаль, який знаходиться в Канаді, що підтверджується договором про навчання на 2014-2015 навчальний рік, а син [PERSON] навчається у школі Сент-Леон-де-Вестмаунт, яка також знаходиться на території Канади. Посилаючись на зловживання своїми правами відповідачем, який відмовляється від надання згоди на виїзд дітей за кордон для навчання, позивач просила визнати відмови [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дочки [PERSON], 2002 р.н. та [PERSON], 2003 р.н. безпідставними, а також дозволити [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду за кордон дочки [PERSON] та сина [PERSON] без згоди її батька [PERSON], а також дозволити виїзд неповнолітнім дітям без згоди батька за межі України на тимчасове багаторазове вивезення до досягнення ними 16-річного віку, судові витрати покласти на відповідача. У вересні 2015 року представник позивача звернувся до суду із заявою про зміну предмета позову в якій просив надати дозвіл [PERSON] на виїзд за кордон дочки [PERSON] та сина [PERSON] без згоди та супроводу батька дітей, [PERSON] терміном на один рік, а також дозволити позивачу без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей за межі України терміном на один рік. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також без участі позивача, уточнені позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення у пресі. Представник третьої особи звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі в якій просила прийняти рішення, яке б не порушувало законні права та інтереси малолітніх дітей. З огляду на викладене, суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7). 25.05.2012 року рішенням Белоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Згідно копії довідки КП ЖЕК № 6 від 04.07.2014 року №1107, позивач та її діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 17.06.2014 року між [PERSON] та коледжем де Монреаль, який знаходиться за адресою: вул. Шербрук 1931 (напрямок) Захід, Монреаль (Квебек) укладено договір про освітні послуги на 2014-2015 р.р. для [PERSON], група: 100, 201-авеню Меткалф, кв. 201, Весмаунт, Квебек, відповідно до умов якого «Заклад» зобов'язується надати учню освітні послуги відповідно до положень Закону про приватну освіту і його нормативних актів, а також відповідно до Навчального плану старшої школи (а.с. 10-18). В матеріалах справи також міститься листи Школи Сент-Леон-де Вестмаунт від 28.10.2013 року (з відповідними перекладами) про те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та відвідують вказану школу у 2013-2014 навчальному році. [PERSON] навчається у 4 класі, а [PERSON] у 6 класі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Стаття 141 СК України визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи викладене, суд вважає, що виїзд за кордон малолітніх дітей відповідає їхнім інтересам, оскільки пов'язаний з навчанням, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 243,60 грн. судового збору та 210 грн. витрат за публікації оголошення у виданні ПП «Гриф». На підставі наведеного,

Outcome: approved