Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаними позовами посилаючись на те, що 12.06.2014 року її, як і усіх співробітників ПНМД, змусили одержувати заробітну плату в Дніпровському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» через зарплатну картку. В банку, для одержання зарплатної картки, вона заповнила і підписала анкету, яка містила лише її паспортні дані, місце роботи, телефони та рівень заробітної плати. Саме ці дані вона і підтвердила своїм підписом. Даний документ називається Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк». Більше жодного документу вона не підписувала. Вважає цю анкету-заяву звичайним обманом Банку, та такою, що суперечить чинному законодавству України. Крім того, підписання документів має відповідати внутрішній волі, тоді як в даному випадку цього не було, дрібний текст в заяві прочитати не можливо, лише з лупою. Тоді як вона має суттєві проблеми з зором. Ні вона, ні Банк не бажали домовитися про встановлення цивільних прав та обов'язків. Банк хотів лише користуватися її грошима та заробляти на ній, що він успішно і робив всі 13 місяців, і не хотів ознайомити її з її правами як клієнта банку, щоб позбавити можливості користуватися ними. Представниця банку всунула їй «Універсальну картку», заявивши, що умовою активації заробітної плати є передуюча їй обов'язкова активація нав'язаної «Універсальної» картки, як і не було роз'яснено її можливості, умови її використання. Вона ніколи не брала, не бере і не буде брати кредити, оскільки банкам не довіряє. На протязі 13 місяців вона користувалася своїми заробленими грошима. В липні 2015 року вона мала отримати аванс, але їй було відмовлено, оскільки нібито нею 15.07.2015 року - коли вона була на роботі, отримано кредит в сумі 8 000,00 грн. У зв'язку з такими неправомірним діями працівників Банку вона звернулася до правоохоронних органів. Лише після звернення слідчого з відповідним запитом, вона 17.07.2015 року отримала аванс. Як з'ясувалося, шахраї 15.02.2015 року о 21.34 годині, коли вона була на роботі, здійснили 10 трансакцій і перевели гроші у п'ять інтернет магазинів, зробивши заявки на купівлю товарів на загальну суму 8 000,00 грн. Служба безпеки Банку не вчинила жодних дій для запобігання таких злочинів. Крім того, лише працівники банку мали інформацію про неї. Вказані дії працівників Банку завдали їй моральної шкоди, оскільки вона не мала можливості отримати свої гроші,при відсутності вдома коштів; наявність кредиту в розмірі 8 000,00 грн., при її заробітній платі в розмірі 3 000,00 грн.; крадіжка в банку з використанням її банківських даних, звинувачення в шахрайстві; отримання довідки на роботі; необхідність з'являтися до слідчих органів; неможливість покінчити з беззаконням. Це нанесло її репутації невиправну шкоду. Моральну шкоду оцінила 60 000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Не заперечувала щодо заочного порядку розгляд справи, у разі неявки відповідача в судове засідання, по матеріалам справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином за місцем реєстрації, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача по доказам, наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що 12.06.2014 року позивачем підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Анкета заповнювалася з метою отримання заробітної плати через ПАТ КБ «ПриватБанк», і картка «Універсальна» була необхідна для активації заробітної плати, як пояснив працівник Банку позивачу. Дана анкета-заява на отримання банківських послуг - кредитної картки «Універсальна». В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду з тим, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Встановлено, що з кредитної картки, в той час коли позивач перебувала на роботі, було використано 8 000,00 грн. на придбання товарів. У зв'язку з чим вона звернулася до правоохоронних органів. Однак, жодних коштів з кредитної картки не використовувала, і не мала наміру. Відповідачем дані твердження і факти нічим не спростовані. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. З огляду вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання недійсним (нікчемним) в частині отримання кредитної картки. Встановлено, що підписувала позивач лише на Анкету-заяву. Умови і правила надання банківських послуг, де визначено усі права та обов'язки сторін, та інші істотні умови, позивачем не підписувалися. Анкета-заява не є договором в силу ст.ст. 626, 638 ЦК України. Крім того, позивач не мала наміру на одержання кредиту і не отримувала його. В Постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15, колегія суддів зазначила, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному випадку позивач посилається на те, що дії працівників Банку завдали їй моральної шкоди, оскільки вона не мала можливості отримати свої гроші (аванс), при відсутності вдома коштів; наявність кредиту в розмірі 8 000,00 грн. (якого вона не отримувала), при її заробітній платі в розмірі 3 000,00 грн.; крадіжка в банку з використанням її банківських даних, звинувачення в шахрайстві; отримання довідки на роботі; необхідність з'являтися до слідчих органів; неможливість покінчити з беззаконням. Це нанесло її репутації невиправну шкоду. Моральну шкоду оцінила 60 000,00 грн. На засадах розумності та і справедливості, суд вважає, що моральна шкода, яка має бути стягнута з відповідача, має становити 5 000,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 487,20 грн. (за вимогу немайнового та майнового характеру) На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial