Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про надання дозволу реєстрації місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі, який 21.04.2010 року було розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка після розлучення батьків залишилась проживати із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Проте, у зв`язку із набуттям права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , [PERSON] із донькою переїхала туди на постійне місце проживання, але при зверненні до відділу реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання її дочки та із заявою про реєстрацію місця її нового проживання позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю згоди батька дитини. Врегулювати спір в позасудовому порядку не представляється можливим, так як місце проживання та перебування відповідача [PERSON] не відоме, а тому вона вимушена звертатися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить суд їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзив до суду не подав, причини своєї неявки не повідомив. За одночасного існування умов, визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Представники третіх осіб теж не з`явились в судове засідання, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення вимог позивача. Представник органу опіки і піклування у заяві зазначив, що перереєстація малолітньої дитини буде відповідати інтересам останньої. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21.04.2010 року (копія на а.с. 7). Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 6). Місце проживання дитини зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину (копія на а.с. 9), витягу про державну реєстрацію прав (копія на а.с. 10) позивач [PERSON] являється власником житлового будинку по [ADDRESS] . З паспортних відомостей позивача вбачається, що остання 23.09.2015 року знята із місця реєстрації за адресою [ADDRESS] (копія на а.с. 19) та на данний час проживає у належному їй на праві власності будинку (копія на а.с. 17-18). 07.06.2019 року позивач, з метою знаття своєї доньки з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та реєстрації її нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] , звернулась до відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради (копія на а.с. 11, 12), проте їй було повідомлено, що вчинити дані дії без згоди батька дитини не можливо. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Стаття 242 ЦК України установлює, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Згідно із пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Пунктом 26 Правил передбачено, що згода другого з батьків необхідна і для зняття дитини з місця реєстрації. Враховуючи, що місце проживання відповідача, його контактні дані позивачу по справі не відомі, остання не може здійснити зняття доньки з місця її реєстрації та зареєструвати дитину за іншою адресою, а тому виникає цивільно-правовий спір. Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Беручи до уваги, що відсутність реєстрації [PERSON] за місцем її фактичного проживання та проживання її матері суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд приходить висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 29, 242 ЦК України та

Outcome: approved