Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовою заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.03.2021 р. і на весь час її навчання до 30.06.2022 р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач по справі - [PERSON] є її рідним батьком, рішенням Борівського РУЮ Харківської області від 27.07.2007 р. шлюб між її батьками було розірвано. Судовим наказом Борівського районного суду Харківської області від 21.06.2011 р. з її батька на користь матері [PERSON] стягнено алменти на її утримання в розмірі Ѕ частки від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, до досягнення дитиною повноліття. 13.08.2019 року позивачу виповнилося 18 років, але вона продовжує навчання, є студенткою 3 курсу Харківського національного авіаційного університету ім. М.Є. Жуковського, денної форми навчання, навчається не за бюджетні кошти, загальна вартість навчання складає 55350,00 грн. Так як вона продовжує навчання, відповідно до ст.199 СК України, батько повинен її утримувати до досягнення 23 років, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом, яким просить її вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.03.2021 р. і на весь час її навчання до 30.06.2022 р. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування зазначає, що аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання до досягнепння нею 23 років повинні сплачуввати батьки за умови, якщо вони можуть цю допомогу надавати, однак, відповідач не має такої можливості. На даний час у нього відсутній будь-який дохід, оскільки на сьогоднішній день він є безробітнім, з 29.04.2021 р. по 05.05.2021 р. знаходився на лікуванні за показаннями в обласній психіатричній лікарні, на обліку за місцем проживання у Великобурлуцькій районній філії Харківського обласного центру зайнятості не перебуває, отже і там виплат не отримує, пенсії та будь-яких видів соціальної допомоги він також не отримує. Проживає в будинку, який потребує ремонту і в якому відсутні будь-які житлово-побутові умови для існування (газове опалення, вода, каналізація), в зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підпримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач та його представник відповідача через електронну пошту суду подала заяву про проведення судового засідання за їх відсутності. Враховуючи, що в справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №04. Як вбачається з довідки від 22 лютого 2021 р. за № 57-21/7ф та договором про надання освітньої послуги № 71-7/18 від 27.08.2018, [PERSON] є студенткою 3 курсі денного факультету Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут». Навчається з 01 вересня 2018 року за кошти фізичної особи навчання, загальна вартість освітньої послуги становить 53 350,00 грн. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30.06.2022 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Тобто, самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідач на підтвердження своїх доводів щодо відсутності можливості сплачувати аліменти надав наступні доказі. Так, згідно копії трудової книжки, заповненої 09.07.1989 року на ім`я [PERSON] , останній запис про роботу значиться за № 30 від 17.11.2020 р. про звільнення з роботи за п. 4 ст 40 КЗпП України з ТОВ «Федорівський». З відповіді відділу обслуовування громадян №5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.05.2021 р. №2000-0207-8/69611, [PERSON] на обліку в управлінні не перебуває та жоден вид пенсії не отримує. На обліку в державній службі зайнятості, як безробітний, [PERSON] , не перебуває, що підтверджується довідкою Великобурлуцької районної філії ХОЦЗ від 07.05.2021 № 266. З довідки про отримання (неотримання) допомоги, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації [PERSON] , не отримує ніяких видів державних соціальних допомог. Разом з цим, позивач на підтвердження доводів щодо отримання відповідачем доходів надала Довідку Сільськогосподарського виробничого кооперативу Агрофірма «Солоненське» (вих. №9 від 19.02.2021 р.), зі змісту якої вбачається, що між [PERSON] та СВК Агрофірма «Солоненське» укладені договори оренди земельної частки, згідно яких за 2020 рік [PERSON] нараховано 20 659,62 грн. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно з ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 цього Кодексу встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях З огляду на вищевикладене, враховуючи бажання позивача отримувати аліменти у частці від заробітку відповідача, надані сторонами відомості про майновий стан, враховуючи, що позивач, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання, відповідач є працездатною особою та отримує дохід, з урахуванням принципу рівності обов`язку обох батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за даною категорією справи, та те, що позовні вимоги позивача не були задоволені судом, суд не покладає на сторону відповідача сплату судового збору, а компенсує зазначені судові витрати за рахунок держави . На підставі викладеного, керкючисьст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved