Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

позивач звернулася до суду 27 лютого 2017 року вказавши, що від фактичних шлюбних стосунків з відповідачем вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно до повноліття дитини. Однак цих коштів не достатньо для утримання дитини в звязку із значним підняттям цін на продукти харчування, ліки, одяг, тощо, тому позивач просить змінити спосіб та розмір аліментів, стягнувши з відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, а у разі якщо він буде продовжувати навчання, до досягнення ним 23 років (а.с.1). В судове засідання сторони не зявилися. В матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі (а.с.9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повсток за адресою реєстрації (а.с. 13,16). Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 копія свідоцтва про народження), який проживає з матірю (а.с. 8 довідка). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], проживаючого за адресою: [INFO], на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно до досягненням повноліття сином, на користь матері [PERSON], [INFO], починаючи з 14.12.2012 р. (а.с. 7 копія виконавчого листа). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з рівності обовязку батьків утримувати дитину, конституційного права особи на прожитковий мінімум, приймаючи до уваги зміни в економічному стані країни, зміни в рівні життя порівняно з 2013 роком (дата винесення рішення суду), належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач в судове засідання не зявився, заперечення та докази на їх обґрунтування не надав, тому суд приходить до висновку про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина, з твердої суми на 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, що буде відповідати інтересам як дитини, так і сторін. Однак закон зобовязує батьків на підставі статті 180 СК України утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В разі якщо дитина після досягнення повноліття буде продовжувати навчання і у звязку з цим потребуватиме матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Зазначене не позбавляє позивача права після досягнення сином повноліття за умови його навчання звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача в порядку статті 199 СК України. Тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (мінімальний розмір), оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: partial