Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в серпні 2009 року вона узгодила з [PERSON] всі істотні умови договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку. З указаного часу позивач, як майбутній власник стала проживати в зазначеному будинку, та сплачувати [PERSON] кошти за будинок. У 2011 році після повного розрахунку, [PERSON] передав їй правовстановлюючі документи на спірний будинок та повідомив про реєстрацію в ньому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказаних осіб [PERSON] пообіцяв зняти з реєстрації та нотаріально оформити договір купівлі-продажу. В подальшому [PERSON] не дотримався домовленості щодо нотаріального оформлення укладеного між ними договору та продовжує ухилятись від вчинення необхідних для цього дій. За час проживання позивачки в будинку ніхто не пред`являв до неї жодних претензій щодо її виселення. Таким чином, вона більш ніж 10 років безперервно, добросовісно і відкрито володіє та користується будинком та господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Відповідач порушує права позивачки, оскільки вона протягом десяти років проживає у спірному будинку, а через бездіяльність [PERSON] щодо ухилення від нотаріального оформлення договору та зняття з реєстрації третіх осіб, вона позбавлена можливості розпоряджатись вказаним будинком, як власник на власний розсуд. Вважає наявними достатні підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю, а також наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком. Позивач в судове засідання не з`явилась, від неї та від її представника - адвоката Бойко З.С. до суду надійшли заяви, в яких вони позовні вимоги підтримали, проти заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, місце і час розгляду справи неодноразово повідомлялись у встановленому законом порядку згідно повідомлень про отримання поштових відправлень, а також шляхом розміщення повідомлень, розміщених на офіційному веб-сайті судової влади України. Правом надання відзиву на позов відповідачі не скористались, клопотань про відкладення розгляду справи ними не подано, тому розгляд справи проведено без їх участі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що та підтверджується реєстраційним написом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 27.02.1995 року, що будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1995 року, про що внесено запис в реєстрову книгу № 124/1 (а.с.10зв.). Зазначений факт також підтверджується договором купівлі-продажу від 24.02.1995 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 596 (а.с.9-10). В розписці від 16.08.2011 року зазначено, що [PERSON] продав [PERSON] будинок по [ADDRESS] . За будинок отримав гроші, ніяких претензій не має. Розписка скріплена підписом діловода та гербовою печаткою Обознівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с. 8). Згідно інформаційної довідки № 203245503 від 06.03.2020 року відомості щодо власника зазначеного будинку з господарсько-побутовими будівлями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна - відсутні (а.с.40). З довідки Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 1226 від 03.12.2019 року вбачається, що [PERSON] разом з двома доньками: [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , 2011 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] з серпня 2009 року. За вказаною адресою зареєстровані, але не проживають з 2009 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). Реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою також підтверджується відповідними органами реєстрації місця проживання осіб, наданими на запити суду (а.с.26-33). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім цього, ст.16 цього ж Кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності у сукупності наступних умов: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Судом встановлені перша і друга обов`язкова умова з наведеного вище переліку, оскільки позивач згідно ст.2 ЦК України, здатна набути у власність спірний житловий будинок. Спірний будинок не вилучений з цивільного обороту та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, що підтверджує його законність. Позивач стверджує, що володіє зазначеним будинком зі згоди колишнього власника [PERSON] , який передав їй правовстановлюючі документи на вказаний будинок, в присутності посадової особи Обознівської сільської ради написав розписку, що продав будинок саме позивачці і не має до неї претензій, що підтверджує добросовісність [PERSON] на час заволодіння вказаним будинком, оскільки підстав вважати [PERSON] недобросовісним володільцем на час заволодіння майном судом не встановлено. Презумпція добросовісності не спростована і відповідачами. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач разом із сім`єю проживає у вказаному житловому будинку з серпня 2009 року, що підтверджує відкритість та безперервність володіння будинком, в якому вона проживає. З даним позовом [PERSON] звернулась до суду в січні 2020 року, з урахуванням того, що початковим моментом добросовісного заволодіння спірним житловим будинком є серпень 2009 року, тому тривалість та безперервність такого володіння становить понад десять років. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, які підтверджують, що позивач з 2009 року відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном, будь-які претензії з боку інших осіб щодо такого володіння позивачки відсутні, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на спірний будинок за набувальною давністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно вимог ст.ст. 4, 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року право власності на нерухоме майно підлягає Державній реєстрації шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили. На даний час право власності [PERSON] на спірний житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.ст.319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищезазначених норм закону дають підстави суду дійти висновку, що правом на пред`явлення негаторного позову наділений або власник або особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Захист права власності, у спосіб, визначений ст.291 ЦК України, здійснюється після підтвердження існування права власності та його державної реєстрації. Оскільки право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на даний час не внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з надвірними будівлями за вищевказаною адресою. Одночасно суд зазначає, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду, обравши вірний спосіб захисту порушеного права, а саме, пред`явивши позов про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст.15, 16, 328, 344 ЦК України та,

Outcome: partial