Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.01.2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 23.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №49. Проживають окремо з травня 2018, діти зареєстровані та проживають з матір`ю. Тому просить визначити місце проживання дітей - сина та доньки разом з матір`ю. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2020 було відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.05.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2020. У судове засідання позивач не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання відповідач не з`явився, надав письмову заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання надали письмову заяву про розгляд справи без участі представника. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.01.2010 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №49 (а.с.7) Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво Серія [NUMBER] від 10.06.2010 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції), та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво Серія [NUMBER] від 05.09.2012 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області). (а.с.8,9) Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч. ч. 3 і 4 статті 56 СК України). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи, що подружні стосунки між сторонами припинені, їх сім`я розпалася, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов. Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5). Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надала висновок №959/27.1-26 від 26.05.2020. Зазначено: [PERSON] 07.02.2020 року звернулася до Ковпаківського районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. У телефонній розмові з [PERSON] 14.05.2020 року, спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Прилипко Зоєю Василівною з`ясовано, що він не заперечує проти визначення місця проживання дітей з [PERSON] . [PERSON] повідомив, що не має намірів подавати заперечення з приводу визначення місця проживання дітей та зустрічного позову подавати не буде. Спеціалістом Управління [PERSON] 14.05.2020 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] про що складено акт. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Власником будинку є мати заявниці, [PERSON] . У будинку наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка. Умови для проживання дітей за даною адресою створені добрі: діти забезпечені спальними місцями, місцем для навчання, є шафи для зберігання одягу та особистих речей. Зі слів малолітніх [PERSON] та [PERSON] , з мамою їм жити добре. [PERSON] займає посаду провідного спеціаліста Сумської місцевої прокуратури та має стабільний дохід. Заявницею забезпечено для дітей належні умови для проживання, розвитку та виховання. Враховуючи викладене, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] . З наведених положень закону та встановлених обставин справи вбачається, що визначення місця проживання дітей з позивачкою відповідає інтересам дітей. Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з позивачкою. На підставі встановлених обставин та зазначених положень закону позов у частині визначення місця проживання дитини також слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп.

Outcome: approved