Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1250 грн. до повноліття сина, але не менше 50% прожиткового мінімуму. Позовна заява мотивована тим, що з 2015 року позивач проживала з відповідачем однією сімєю. 26.11.2015 у них народився син [PERSON] Позивач посилається на те, що на теперішній час вона разом з сином проживає окремо від відповідача, син повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 01.03.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01.04.2019. 01.04.2019 судове засідання відкладено до 02.05.2019 у звязку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак до судового засідання повторно не зявився, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив, відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-ЕД №364551, виданим 12.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки, виданої Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області 25.01.2019 за вих. № 177, позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO], разом з нею проживає син [PERSON], [INFO]. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує те, що відповідач не працює, є працездатною особою і за законом зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина, який проживає окремо від нього, до досягнення ним повноліття, а також те, що відповідачем не надано доказів щодо свого майнового стану, рівня отримуваних доходів або інших обставин, що унеможливлюють сплату аліментів. Виходячи з\~вищевказаних норм\~Сімейного кодексу\~України,\~з обов'язку\~батьків утримувати\~дитину,\~врахувавши вік,\~стан здоров'я\~та інтереси\~малолітнього [PERSON],\~матеріальне становище\~відповідача,\~відсутність відомостей\~щодо перебування\~на його\~утриманні інших\~осіб, приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами про способи виконання обов'язку утримувати дитину не має, а також те, що позивачем заявлено позов з підстав, передбачених ст. 184 СК України, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1250,00 грн. щомісячно, і такий розмір аліментів забезпечить належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, суд не приймає посилання позивача на те, що мінімальний розмір аліментів повинен бути не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки при стягненні аліментів в твердій грошовій сумі мінімальний розмір, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, а саме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не застосовується. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Тому за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача належить стягнути судові витрати. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved