Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила розподілити майно подружжя; стягнути з [PERSON] В?ячеслава Маратовича на користь [PERSON] вартість ? частини всього спільно набутого під час шлюбу майна. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2001 року. Шлюб між сторонами розірвано 19.10.2010 року. За період перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, а саме: житловий будинок № 4 по пров. Базавлуцькому в м. Дніпропетровську та квартиру по вул. Робоча в м. Дніпропетровську. Сторони не знайшли порозуміння у питанні розподілу майна подружжя, тому позивач вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та її представник 30 листопада 2015 року у судове засідання не з?явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] В?ячеслав Маратович перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2001 року (а.с.5). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серія 1-КИ №179545, актовий запис № 384, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19.10.2010 року. (а.с.6). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд звертає увагу на те, що позивачем в позовній заяві не зазначено детального обсягу спільного нажитого майно, не зазначено його дійсної вартості на час розгляду справи, будь-яких клопотань щодо проведення судових експертиз з метою зясування вартості спільного майна або уточнень до позовної заяви не надходило. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені\~\~позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed