Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього 31 980 грн майнової шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 18.07.2017 р. інспектором Управління патрульної поліції м. Києва Ханачевською А.І. було складено Акт огляду та тимчасового затримання належного їй транспортного засобу Мазда 6, д.н.з. [NUMBER] , та доставлено (евакуйовано) його для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б, що підпорядкований відповідачу. 19.07.2017 р. була прийнята постанова у справі про адміністративне правопорушення про притягнення її до адміністративної відповідальності. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року по справі № 755/16379/17 було встановлено, що за даними Акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу при огляді його зовнішнього вигляду виявлено пошкодження ЛФП, вм`ятини по всьому кузову, тріщини на лобовому склі, потерті ковпаки. Водночас, під час отримання транспортного засобу було виявлені інші пошкодження, про що було заначено в розписці про отримання тимчасово затриманого транспортного засобу, а саме: -поламані замки дверей транспортного засобу; -пошкоджена автоматична коробка передач; -підйомники скла дверей. На підставі цього, за її заявою від 19.07.2017 року Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100040010199. З метою відновлення автомобіля вона звернувся до ФОП [PERSON] . Відповідно до Акта виконаних робіт № 10-6 від 14.08.2017 року на проведення ремонту автомобіля нею було сплачено 31 980 грн. 10.10.2018 р. вона звернулась до відповідача з претензією про відшкодування майнової шкоди, завданої під час перебування транспортного засобу на спеціальному майданчику, та надала копії: Акта виконаних робіт № ТО-6 від 14 серпня 2017 року, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1003623635, свідоцтва платника єдиного податку Серія [NUMBER] Втім вмотивованої відповіді на своє звернення не отримала, в зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою серії ПС №489305 від 19.07.2017 року, винесеною лейтенантом поліції Хайначевською А.І. Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Згідно із цією постановою 18.07.2017 року о 22.40 годин за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2-б, автомобіль Мазда 6, д.н.з. [NUMBER] перебував на другій смузі руху, в зв`язку з чим був евакуйований. Вказані обставини встановлені в постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року у справі № 755/16379/17 (а.с.11-15) і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Цим же судовим рішенням було скасовано постанову серії ПС №489305 від 19.07.2017 року в частині притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу та провадження у справі в цій частині закрито. За твердженнями позивача, в результаті дій відповідача, які виразились у порушенні умов тимчасового зберігання транспортних засобів, належне їй майно зазнало пошкоджень, і крім того були втрачені її особисті речі. Розмір нанесеної їй шкоди оцінює в 31 980 грн із посиланням на Акт №ТО-6 від 14.08.2017 року (а.с. 6). Суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки з останнього вбачається лише факт наданих позивачу послуг з ремонту автомобіля, втім не доводить факту нанесення шкоди саме відповідачем. Крім того, суд відмічає, що виконання робіт за Актом №ТО-6 від 14.08.2017 року здійснено в м. Одеса, в той час, як місце проживання позивача, місцезнаходження відповідача - є м. Київ, а також події 18.07.2017 року відбувались також в м. Києві. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином, в даному випадку законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів тому, що відповідач має відношення до завданої (в указаному розмірі) шкоди її майну. Позивачем в обґрунтування своїх вимог надано лише Акт виконання робіт (надання послуг) №ТО-6 від 14.08.2017 року (а.с. 6) на суму 31 980 грн. Положеннями ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так ч. 1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем в порушення зазначених вимог процесуального закону, не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог. Таким чином, підстав для задоволення позову немає, в зв`язку з чим суд відмовляє у задоволені вимог позивача. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed