Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Після уточнення позовних вимог, позивач просила визнати відповідача [PERSON], [INFO], батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 СК України. Відповідач [PERSON] ніякої допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей немає, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю та просили про його задоволення. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи, дослідивши приєднані до справи письмові докази у їх сукупності, судом встановлено, що сторони з 2005 року по 08.03.2012 проживали однією сімєю без державної реєстрації шлюбу та перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як вбачається зі свідоцтва про народження дитини, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був здійснений у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, тобто прізвище батька дитини зазначено прізвище матері «Кажурін», а імя та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері «Павло Іванович». З 09.03.2012 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.10.2015 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.83). За показами свідків [PERSON] та [PERSON] відповідач та позивач деякий час проживали разом однією сімєю і під час їх спільного проживання народилась малолітня [PERSON], вихованням якої спільно займалися сторони. Факт спільного проживання сторін, ведення спільного господарства та взаємного виховання доньки [PERSON] також підтверджується фототаблицею (а.с.85-91). Як вбачається зі змісту позовної заяви відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі та в добровільному порядку не надає (а.с.1, 80-82). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, оскільки відповідачем визнаються доводи позивача про те, що він є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], то дана обставина не підлягає доказуванню і тому позов [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про визнання батьківства слід задовольнити. Одночасно суд вказує, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини також належить до задоволення. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Долю судових витрат вирішено у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved