Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2005 року, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не зявилась, натомість подала заяву, в якій повідомляє, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує, дошлюбне прізвище змінювати не бажає, діти проживатимуть разом з нею, судові витрати та витрати на правову допомогу з відповідача на її користь просить не стягувати, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить розглянути справу без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи обставини справи, вище викладене, а також відсутність заперечення з боку сторони позивача, щодо проведення заочного розгляду справи, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами спільне життя з відповідачем не склалося через різний склад характерів та погляду на життя. Зараз подружні стосунки не підтримують, сім'я фактично розпалася. Позивач вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить його інтересам. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 Сімейного кодексу України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СКУ про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копії паспорту позивача (а.с.3); свідоцтво, яким підтверджується укладення сторонами шлюбу 26 лютого 2005 року (а.с.4); копії свідоцтв про народження [PERSON], 06 квітня 2007 року, [PERSON], 27 липня 2008 року, батьками якого є позивач та відповідач (а.с.5,6). У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено. Взаєморозуміння подружжям не досягнуто. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Згідно з заявою позивача підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. Про вибір дошлюбного прізвища відповідачем не заявлено.

Outcome: approved