Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначила, що працювала машиністом насосних установок 2 розряду дільниці каналізаційних насосних станцій ЛКСП «Лисичанськводоканал». 24.03.2014 р. наказом №54к вона була звільнена за ст..40 п.2 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. Вважає, що висновок про невідповідність стану її здоров'я до виконуваної роботи працедавець зробив безпідставно, неодноразово примушував її звільнитись «за власним бажанням», та відмовив у переведенні на посаду оператора комп'ютера. Пояснила, що на момент її звільнення, окрім посади оператора комп'ютера, інші посади не підходили за станом її здоров'я. Просила суд визнати її звільненою без законних підстав та поновити на підприємстві з врахуванням рекомендацій СМЕ; зобов'язати керівництво ЛКСП «Лисичанськводоканал» перевести позивача, відповідно медичного висновку, строком до 01.04.2015 року, на більш легку роботу (оператора комп'ютера); стягнути з відповідача на корить позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8727,27 грн.. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, надала аналогічні викладеному у позові пояснення. Доповнила, що акт про відмову від запропонованих вакансій підписала під тиском, їй казали, що вона все одно працювати на підприємстві не буде. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав пояснення аналогічні наданим до суду письмовим запереченням. У судовому засіданні були дослідженні наступні докази: копія трудової книжки (а.с.4-5), копія книги обліку трудових книжок працівників ЛКСП «Лисичанськводоканал» (а.с.14 - 15), копія акту від 24.03.2014 року (а.с.16), копія відповіді ТДІПП у луганській області (а.с.17), копія заяви (а.с.18), копія супровідного листа (а.с.19), копія супровідного листа (а.с.20), конверти (а.с.21-22), копія довідки МСЕК (а.с.23), копія індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с.24-25), копія витягу з наказу №2к, копія наказу №54-к, копія листа від 24.03.2014 р., копія витягу з протоколу №94 від 24.03.2014 р., копія листа від 04.09.2014 р., копії бланків звітності форми 3-пн, копії заяв про прийняття на роботу, довідка-розрахунок середнього заробітку, довідка від 04.09.2014 р. Судом встановлено наступне. Позивач з 04.01.2003 р. працювала у ЛКСП «Лисичанськводоканал» (витяг з наказу №2к від 03.01.2003 р.). З 03.03.2009 року позивач була переведена машиністом насосних установок 2 розряду ЛКСП «Лисичанськводоканал (а.с.5). Згідно довідки №389410 серія 10 ААВ з 20.03.2014 р. позивачка є інвалідом 2-ї групи. Датою наступного огляду МСЕК зазначено 20.03.2015 р. Аналогічна інформація підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда №391, крім того, у графі 4.Професійна реабілітація зазначено - «працювати машиністом насосних установок не може (а.с.24). Листом №01/0577 від 24.03.2014 р. адміністрація ЛКСП «Лисичанськводоканал» звернулась до голови профспілкового комітету з проханням надати згоду на звільнення позивача за ст.2 ст.40 КЗпП України. Як вбачається з витягу з протоколу №94 від 24.03.2014 р., на засіданні профспілки ЛКСП «Лисичанськводоканал» було вирішено клопотати перед адміністрацією підприємства працевлаштувати [PERSON] за наявності вакансій, а в разі неможливості працевлаштування надати свою згоду на звільнення по п.2 ст.40 КЗпП України. На виконання клопотання профспілкового комітету та ст.177 КЗпП України позивачці з боку адміністрації підприємства було запропоновано вакантні посади: майстра Білогорівської дільниці, слюсаря аварійно-відновлювальних робіт, електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання, машиніста екскаватору одноковшового, оператора ЕВМ, сторожа. Позивач ознайомилась з наявністю даних посад 24.03.2014 р., про що свідчать її підписи навпроти кожної з запропонованих посад та відмовилась від них, про що свідчать відповідні відмітки у акті від 24.03.2014 р., засвідченого підписами начальника відділу кадрів Павлової В.І., інспектора по кадрам Бондаренко В.В. та голови профкому Юнака В.П. (а.с.16). Відсутність інших вакансій станом на 24 березня 2014 р. підтверджується наданою відповідачем звітністю-інформацією про попит на робочу силу форми №3-ПН від 28.02.2014 р., 17.03.2014 р., 24.03.2014 р., поданих відповідачем до Державної служби зайнятості, та заявами громадян від 20.03.2014 року та від 21.03.2014 року про заповнення 3-х з наявних у зазначених у звітності вакансій. Наказом №54-к від 24 березня 2014 р. позивачка була звільнена з посади машиніста насосних установок 2 розряду дільниці каналізаційних насосних станцій за невідповідність працівника виконуваній роботі за станом здоров'я по п.2 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.170 КЗпП України працівникам, які потребують за станом здоровя надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. П.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Ч.2 статті зазначає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Таким чином, можливо дійти висновку, що сторони по справі знаходились у трудових відносинах. Після погіршення стану здоров'я позиваки, вона отримала інвалідність 2 групи, про що вона повідомила роботодавця. З медичної документації встановлено, що працювати на займаній посаді позивач не могла за станом здоров'я. Роботодавець запропонував позивачці наявні вакантні посади, від яких вона відмовилась. Після узгодження звільнення з профспілковим комітетом, відповідач звільнив позивачку з займаної посади. Під час розгляду справи суд не знайшов підтвердження викладеним у позові [PERSON] твердженням, що позивач звільнив її без будь-яких причин, оскільки було встановлено, що сама позивач подала довідку СМЕ на підприємство. Також суд не вважає доведеним твердження позивач стосовно здійснення на неї з боку адміністрації підприємства морального та психологічного тиску та спонукання звільнитись з займаної посади «за власним бажанням». Крім того суд вважає хибними твердження позивача щодо відмови відповідача перевести її на посаду оператора ЕВМ, оскільки з наданих документів вбачається, що дана посада їй була запропонована, але позивач відмовилась від роботи на цій посаді, про що власноручно розписалась у відповідному акті. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд не приймає заперечення проти позову в частині пропуску строку звернення до суду. Так, позивачка була ознайомлена з наказом про звільнення та отримала трудову книжку 24 березня 2014 р. Однак, я к вбачається з наданих позивачкою відповідей на її звернення, позивачка О.В. 09.04.2014 р. зверталась до керівника ТДІП в Луганській області та прокурора м.Лисичанська з приводу її звільнення (а.с.17,18). ТДІП в Луганській області листом від 23.05.2014 року повідомила позивача про відсутність порушення у процесі її звільнення та роз'яснено щодо можливості захисту своїх прав в судовому порядку (а.с.17). Тому суд вважає, що пропуск строку звернення до суду стався з поважних причин, т.я. позивачка намагалась вирішити спір в досудовому порядку та зверталась до контролюючих органів з метою перевірки процедури її звільнення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed