Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2013 року по 01.11.2018 року в сумі 9852 грн. Позов мотивований тим, що з 2007 по 2009 рік сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 28.01.2009 року у них народився син [PERSON]. Після припинення спільного проживання, син залишився проживати з матір'ю. Згідно заочного рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16.12.2013 року, [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2013 і до повноліття дитини. Виконавчий лист, виданий на підставі даного рішення, перебуває на виконання Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. 14.01.2014 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. В наслідок невиконання відповідачем рішення суду, станом на 01.11.2018 року заборгованість зі сплати аліментів складає 32345,5 грн. У зв'язку з наявністю заборгованості, [PERSON] повинен сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 9852 грн. за період з 01.12.2013 року по 01.11.2018 року. Даний позов надійшов до суду 30.11.2018 року, 05.12.2018 року було направлено запит на уточнення місця реєстрації відповідача, відповідь на який надійшла до суду 19.12.2018 року. Ухвалою від 26.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засідання позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки наприкінці 2018 року погасив заборгованість по сплаті аліментів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та Гащенко (після реєстрації шлюбу у 2012 році - [PERSON]) [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.12). Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 16.12.2013 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 41723426 за період з 18.11.2013 року по 01.11.2018 року (а.с.6-7), заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2018 року становить 32345, 5 грн. Позивачем проведено розрахунок суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с.3) з розрахунку суми, яка підлягає сплаті за поточний місяць помноженої на 1% від даної суми та на кількість днів у відповідному місяці та обраховано, станом на 01.11.2018 року суму пені в розмірі 9852 грн. В судовому засіданні відповідач вказав, що погасив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини наприкінці осені 2018 року. Однак, дане твердження оцінено судом критично, оскільки відповідачем у визначений ЦПК строк не було надано відзиву на позов та усіх документів, які б підтверджували вказану обставину. Крім того, позивач у розрахунку пені вказує період до 01.11.2018 року, тобто лише два місяці осені 2018 року. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно з ч. 1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 14-37цс18. За таких обставин суд вважає, що позивачем вірно обраховано пеню відповідно до правової позиції Верховного Суду. Розмір неустойки не перевищує суми основного боргу, вказаного державним виконавцем. Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 704, 80 грн. судового збору на користь держави та 1800 грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Outcome: approved