Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на підстав Договору дарування від 26.11.1997 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонам у справі на праві власності належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS] кожній. Відповідач [PERSON] ніколи в зазначеній квартирі не проживала. Позивач посилається на те, що всі витрати по утриманню майна несе вона, а відповідачі ніякої участі в утриманні квартири не приймають, не сплачують комунальні послуги. Оскільки, починаючи з 1997 р. вона добросовісно володіє 1/3 частиною квартири, яка належить [PERSON], на підставі положень ст. 344 ЦК України просить визнати за нею право власності на зазначену частку за набувальною давністю. В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що [PERSON] добросовісно заволоділа 1/3 частини квартири, що належить [PERSON], безперервно володіє нею з 1997 року, а тому набувала право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, подавши заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом шляхом здійснення публікації в газеті «Урядовий кур»єр» в зв»язку з відсутністю інформаціє про місцезнаходження. Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого державною адміністрацією Московського району м.Києва на підставі розпорядження від 16.09.1997 р. [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 1/3 частина квартири [ADDRESS] кожній. Інша 1/3 частина квартири належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого 26.11.1997 р. Як встановлено судом і підтверджується показами свідків [PERSON] постійно проживає в зазначеній квартирі, повністю несе витрати по її утриманню, сплачує комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, оригінали яких були оглянуті судом в ході судового розгляду. [PERSON] в спірній квартирі не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що позивач була обізнана про належність 1/3 частини квартири [PERSON], а також в зв»язку з тим, що право власності останньої не припинено у встановленому законом порядку, про що знала позивач, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed