Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовними вимогами до відповідача, які в процесі розгляду справи в судовому засіданні 12.06.2017 уточнила, а саме просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки та Грецької Республіки з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], на літній період, а саме з 23.06.2017 по 31.08.2017. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, їх спільна дитина залишилася проживати з нею. Ще до народження дитини, відповідач залишив її, та поїхав проживати в іншу державу. З того часу, вона самостійно займається вихованням дочки, утримує її, піклується про стан її здоров'я. З метою оздоровлення та відпочинку, маючи таку можливість, вона хоче поїхати з дитиною в літній період за межі України. Оскільки батько дитини добровільно свою згоду на виїзд дитини не надає, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги визнав, пояснив, що його довіритель справді проживає в іншій державі. Згоди на вивезення дитини не надавав, оскільки боявся, що позивачка хоче позбавити його батьківських прав. На даний час не проти, щоб позивачка вивезла дитину в конкретний період за межі України з метою оздоровлення, однак надати нотаріально посвідчену згоду не має можливості. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Верховинської РДА [PERSON], в судовому засіданні 30.05.2017 позовні вимоги позивача підтримала та не заперечила проти їх задоволення, пояснила, що рішенням засідання комісії з питань захисту дитини, дозволено позивачці тимчасовий виїзд за межі України з малолітньою дитиною, без згоди батька, оскільки встановлено, що останній зовсім не цікавиться дитиною. В судове засідання 12.06.2017 не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. А тому суд вважає за можливе завершити розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд ухвалює. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження (а.с.8) батьками малолітньої [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON] Рішенням Верховинського районного суду від 07.12.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.9). Крім цього, даним рішенням суду, дитину, [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю, [PERSON] Позивач звернулася до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, на літній період у Французьку Республіку та Республіку Греція, без згоди батька та його супроводу, оскільки вважає що таке сприятиме відпочинку, загальному оздоровленню дитини та її розвитку, а відповідач таку згоду їй відмовляється надати. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що його довіритель на даний час не заперечує проти вивезення позивачкою дитини за межі України на літній період у Французьку Республіку та Республіку Греція, однак не має можливості надати нотаріально посвідчену згоду, так як перебуває за кордоном. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Відповідно до п. 22 ч. 1 цих Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Дане положення направлене на реалізацію права другого з батьків знати про місце перебування дитини за кордоном та час такого перебування. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку. Таким чином, передбаченими нормами чинного законодавства не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. А тому, суд враховуючи, що на даний час згода батька відсутня, а вимоги позивача є конкретизованими щодо країни прямування та часового проміжку перебування, приходить до висновку про те, що право малолітньої дитини на виїзд за кордон з метою оздоровлення повинно бути захищене шляхом задоволення позову. У порядку ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати.

Outcome: approved