Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, позивачем по справі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька - відповідача по справі, [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.11.2007, який було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 02.10.2009. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Син позивача - [PERSON] , з народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір`ю, позивачем по справі, та знаходиться на її утриманні. Спору про визначення місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не має. 28.02.2012 позивач уклала шлюб з [PERSON] і з 2013 року фактично проживає разом з новим чоловіком та сином за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її чоловік зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою. 15.06.2018 позивач набула право власності на Ѕ частину вказаної квартири. На даний час між позивачем та відповідачем існує спір щодо реєстрації місця проживання дитини за адресою її фактичного проживання, на що відповідач як батько дитини не надає згоди. 13.03.2020 позивач [PERSON] звернулась до Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою про реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання сина позивача [PERSON] , у чому рішенням Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 13.03.2020 було відмовлено на підставі абзацу 2 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, через відсутність письмової згоди другого з батьків, що суперечить абзацам 5,6 підп.6 пункту 18 Правил, ч. 5 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст. 160 СК України. Батько дитини згоди на зняття з реєстрації та на реєстрацію місця проживання дитини за фактичним постійним місцем проживання дитини позивачу не надає, і заперечує проти реєстрації місця проживання дитини за адресою її фактичного місця проживання, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом. 27.05.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у справі. 15.06.2020 до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Департамента Реєстрації Харківської міської ради, у яких представник третьої особи пояснив, що дійсно [PERSON] зверталася до органу реєстрації з заявою про зняття з реєстрації місця проживання своєї малолітньої дитини [PERSON] . Заява була подана позивачем особисто без участі іншого законного представника - батька дитини. Батько дитини згоди на зняття з реєстрації місця проживання дитини за фактичним постійним місцем проживання дитини не надає. Органом реєстрації було роз`яснено заявниці, що у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. 22.09.2020 до суду надійшла заява представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до якої представник третьої особи при вирішенні справи просив врахувати інтереси дитини. 22.09.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача - адвокат Лебединська І. С. подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розподіл судових витрат, у якому представник позивача просила стягнути з відповідача 5 000 грн витрат на правову допомогу. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву на позовну не скористався, будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надав. Зважаючи на вказане суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 30.11.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 02.10.2009. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 19.02.2016, батьком [PERSON] є [PERSON] (відповідач по справі), а матір`ю - [PERSON] (позивач по спаві). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 28.02.2012 позивач уклала шлюб з [PERSON] . Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] від 15.06.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127849833 від 15.06.2018 позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 13.02.2020 Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради [PERSON] з 25.02.2008 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 12.03.2020 Департаменту реєстрації Харківської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] з 12.03.2020 та її чоловік [PERSON] з 08.09.1999. 13.03.2020 позивач [PERSON] звернулась до Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою про реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання [PERSON] , [INFO] , а саме: зняти з реєстрації попереднього місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвати місце проживання за адресою: [ADDRESS] . 13.03.2020 рішенням Департаменту реєстрації Харківської міської ради позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Підстава: відповідно до абзацу 2 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, особа не подала необхідних документів або інформації, а саме: відсутня письмова згода другого з батьків, що суперечить абзацам 5,6 підп. 6 пункту 18 Правил, ч. 5 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст. 160 СК України. Як вбачається з учнівського квитка № 34 Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 91 Харківської міської ради Харківської області з відмітками про відвідування школи в 2017-2020 4А, 5Б, 6Б класу та довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 91 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] відвідує 6?Б клас Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 91 Харківської міської ради Харківської області, яка розташована в тому ж районі міста Харкова, що й квартира, в якій позивач проживає разом з чоловіком - Слобідський район. Відповідно до відповіді на адвокатський запит КП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради від 27.03.2020 року [PERSON] перебуває на обліку в КП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради, яка розташована в тому ж районі міста Харкова, що й квартира, в якій позивач проживає разом з чоловіком - Слобідський район. Згідно з декларацією від 29.02.2020 КП «Міська дитяча поліклініка № 1» Харківської міської ради «Про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , законним представником [PERSON] є позивач по справі - [PERSON] 14.05.2020 згідно наявного в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист з відбитком канцелярського штемпеля пошти позивач зверталась листом до відповідача [PERSON] про надання письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 6 вказаного Закону України реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved