Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який надалі уточнила та в якому вказала, що їй на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2013р. До цього вказане домоволодіння належало батькові позивачки - [PERSON], разом з яким проживали відповідачі [PERSON] (син померлого), [PERSON] (дружина [PERSON]) та їх син [PERSON], місце постійного проживання яких зареєстровано у вказаному житлі. Відповідачі продовжують проживати у вказаному домоволодінні, що створює позивачу перешкоди для вільного користування та розпорядження належним їй майном тому, що вона хоче продати цей будинок. Тому позивач звернулась до суду, в своєму позові просила захистити її права власника вказаного домоволодіння, усунути перешкоди у володінні та розпорядженні цим домоволодінням, позбавивши відповідачів права користування домоволодінням, визнавши особами, що втратили право користування ним зі зняттям їх з реєстрації місця проживання, зобов'язавши ВГІРФО Бердянського міськрайонного УМВС України в Запорізькій області зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, провила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що проживали з [PERSON] однією сім'єю, про існування заповіту на користь позивачки нічого не знали, іншого житла не мають, тому просили в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник всіх відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що наявність реєстрації відповідачів у вказаному житловому приміщенні, а також їх проживання у ньому не є перешкодою для здійснення позивачкою (власником житлового приміщення) її законних прав, проти продажу будинку відповідачі не заперечують, тому існування таких перешкод вважає недоведеним. Відповідачі не мають іншого житла для проживання, тому їх виселення вважає порушенням їх конституційних прав на житло. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2013р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Згідно домової книги на вказане домоволодіння, місце проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровано у вказаному будинку відповідно з: 20.08.1988р., 27.04.2010р. та 13.12.1997р., тобто до набуття позивачкою права власності на цей будинок. Суд також вважає встановленим та доведеним, що відповідачі у вказаному будинку проживають до теперішнього часу, оскільки цей факт визнаний всіма учасниками розгляду справи і тому додатковому доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що права члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Отже, виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. За таких обставин, права відповідачів, як членів сім'ї минулого власника жилого будинку [ADDRESS] на користування цим будинком, а тому, відповідно, і на проживання в ньому, припинилися з моменту втрати минулим власником права власності на це майно. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині виселення відповідачів з вказаного жилого будинку підлягають задоволенню. В той же час не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині позбавлення вказаних осіб права користування вказаним домоволодінням та визнання їх такими, що втратили право користування цим будинком, оскільки це прямо витікає з тих позовних вимог, що задоволені, і окремої вказівки на це в судовому рішенні не потребує. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині зобов'язання ВГІРФО Бердянського міськрайонного УМВС України в Запорізькій області зняти відповідачів з реєстрації, оскільки вказаного в позові органу на час винесення рішення не існує, органом, відповідальним за зняття фізичних осіб з реєстрації місця їх постійного проживання, є Бердянський МВ УДМС України в Запорізькій області, який був залучений до участі у справі в якості третьої особи. Але позовні вимоги до третьої особи згідно діючого законодавства висуватись не можуть, вказаний орган в якості відповідача притягнутий не був. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, задоволення позовних вимог про виселення є законною підставою для зняття виселених осіб з місця їх реєстрації, тому додаткового рішення не потребує, спір стосовно цього на час винесення рішення відсутній. На підставі викладеного,

Outcome: partial