Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідача про поділ майна подружжя зазначивши, що з 16 вересня 1995 року вона проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.11.2014 року розірвано. В період спільного сімейного з відповідачем проживання народила двох дітей: доньок Катерину, [INFO] та Анастасію, [INFO]. В 2001 році, в період шлюбу придбали 3/5 частини будинку № 34 по вул. Інтернаціональній у м. Кіровограді, а пізніше, в 2002 році було придбано 2/5 частини цього ж будинку, які належали [PERSON], яка померла. Частку, яка складала 3/5 частини домоволодіння було придбано за спільні кошти, але оформлено на відповідача [PERSON], що підтверджується архівною довідкою №396279 від 05.01.2015року. Разом з тим, 2/5 частини будинку оформлені не були, тому за спільною їх заявою рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда в 2003 році та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області в 2003 році було визнано право власності на 2/5 частини будинку № 34 по вул. Інтернаціональній у м. Кіровограді за відповідачем. В будинку сторонами було проведено капітальний ремонт, зведено другий поверх /мансарду/, здійснено перепланування будинку, але після розірвання шлюбу, відповідач відмовився надати будь-які документи на будинок для визначення його вартості, оформлення та розподілу, оскільки частка на яку судом визнано право власності належним чином не оформлена. Тому, просить суд визнати домоволодіння по вул. Інтернаціональна №34 в м. Кіровограді спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на ? частини вищевказаного домоволодіння. Представник позивача надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити та розглянути справу без його участі. Відповідач надав до суду заяву, згідно з якою проти позовних вимог не заперечував, просив справу розглянути без його участі. Враховуючи вказані вище обставини, відповідно до ст. 158 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії I-ОЛ № 267649 від 16 вересня 1995 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 762. 28.11.2014 року укладений між сторонами шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.11.2014 року. Згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації №114082 від 05.01.2015року на підставі договору купівлі продажу від 20.07.2001року №1756 [PERSON] було придбано 3/5 частини житлового будинку №34 по вул. Інтернаціональна в м. Кіровограді. Інша частина житлового будинку розміром 2/5 частини була придбана сторонами в 2002році у [PERSON] За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] здійснили капітальний ремонт житлового будинку, було зведено другий поверх /мансарду/, здійснено перепланування будинку, збудовано на території домоволодіння гараж літ. «К», сараї літ. «М», літ. «Л», що підтверджується будівельним паспортом реконструкції житлового будинку з надбудовою мансардного поверху літ. «А1», реєстраційний №840 від 20.03.2015року та не заперечується сторонами. 27.04.2015року ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» було видано технічний паспорт на садибний / індивідуальний/ житловий будинок №34 по вул. Інтернаціональна в м. Кіровограді, який є одноповерховим житловим будинком з мансардним поверхом загальною площею 153.6 кв.м., житловою площею 80.3 кв.м., нежитловою площею 73.3 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.07.2015року СТА 592874 житловий будинок по вул. Інтернаціональна, 34 в м. Кіровограді, загальною площею 153.6 кв.м., житловою 80.3 кв.м., який був придбаний в період перебування сторін у шлюбі оформлений на [PERSON] Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку /доходу/. Статтею 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісною власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. П. 24 вищевказаного Постанови Пленуму ВАС України визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя, правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї /ч.4 ст. 65 СК/. Статтею 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що набутий за час шлюбу житловий будинок по вул. Інтернаціональна №34 в м. Кіровограді, який зареєстрований за [PERSON] /РНОКПП 2574813859/, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому вимоги позивача щодо розподілу майна подружжя та визнання за нею права власності, є обґрунтованими, а як наслідок підлягають задоволенню. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Згідно п. 6 ст. 154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: approved