Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернулася в грудні 2020 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 43 274.43 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Галицького районного суду від 26.12.2013р. відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання двох дітей [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2009 р.н. в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, з 03.12.2013р. до досягнення ними повноліття. Однак відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 63 166.39грн.. А тому, позивачем нараховано пеню за несплачені аліменти за період з березня 2018р. по 07.08.2020р. в сумі 43 274.43 грн. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач 25.01.2021р. подав письмовий відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечив. Також, відповідач на даний час перебуває у іншому шлюбі, від якого в нього є на утриманні троє дітей, один з яких є дитиною-інвалідом, дружина не працює. З вересня 2020 року він працює офіційно і бухгалтерією стягується 50% його заробітку, з яких 33% щомісячних платежів по аліментах та 17% погашення боргу, яка утворилась через хворобу дитини, що потребувала операцію на серце. З підстав ч.2 ст.196 СК України, яка передбачає зниження судом розміру пені з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, просив у позові відмовити. В судові засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити частково з врахуванням зробленого судом перерахунку нарахованої суми пені та з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів і наявності підстав для зменшення нарахованої пені, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду від 26.12.2013р. відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання двох дітей [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2009 р.н. в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, з 03.12.2013р. до досягнення ними повноліття. 22.01.2014р. видано виконавчий лист (а.с.9-11). Однак, відповідач частково виконує зобов`язання по сплаті щомісячно аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість, згідно поданого розрахунку Галицьким РВ ДВС за період з березня 2018 року по 07.08.2020 року (в т.ч. на березень 2018р.) 63 160.39грн. (а.с.12). Позивачем нараховано в змісті позовної заяви пеню від боргу на суму 43 274.43 грн. за несплачені аліменти за вказаний період, в т.ч. з березня 2018р. в простроченні 214 днів на 01 число. Згідно вимог ст.196 СК України (зі змінами) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач наводив підстави для зменшення нарахування пені, оскільки на даний час перебуває у іншому шлюбі з 27.08.2016р., від якого в нього народилось та є на утриманні троє дітей (а.с.28-31). Син [PERSON] , 2017р.н. до 01.03.2020р. потребував домашнього догляду (а.с.32-33), дружина не працює через необхідність догляду, однак щодо продовження домашнього догляду з 01.03.2020р. відповідач нічого не надав, як і не надав доказ того, що дружина не працює. З 29 вересня 2020 року [PERSON] працює і бухгалтерією стягується 50% його заробітку (а.с.34), з яких як зазначив відповідач у відзиві - 33% доходу щомісячних платежів по аліментах та 17% доходу на погашення боргу. З врахуванням цього, судом береться до уваги розрахунок заборгованості, поданий органом ДВС на суму 63 160.39 грн. Водночас, щодо розрахунку проведеного позивачем в змісті позовних вимог, перевіряючи правильність нарахування, суд не погоджується з двома нарахуваннями, зокрема за жовтень 2018р. та квітнем 2019 року, оскільки позивачем не вірно визначено суму аліментів, що підлягала сплаті. Так, за перерахованим судом розміру пені: в жовтні така пеня складає 1292.79 грн. (2119.33грн. аліментів що підлягали сплаті за місяць х на 61 день х 1%) замість 2236.27грн., та за квітень 3676.09грн. (сума аліментів до сплати 2402.67грн.) замість 7591.37грн., що в загальному нарахування пені за визначений позивачем період 2018 року складає 19461.32грн., 2019 року складає 12521.15грн. та з 01.01.2020р. по 01.07.2020р. 2565.01грн., а всього нарахованої судом пені з березня 2018 року по 01.07.2020р. слід визначити в сумі 34547.48 грн. При цьому, липень і серпень (до 07 числа), позивач кількість прострочених днів не зазначила, через неявку в судові засідання таке не вдалося встановити судом, і в розрахунку заборгованості проведеної ДВС не можливо визначити день оплати відповідачем 2000грн. аліментів в липні 2020р., а тому на переконання суду, період даним рішенням слід визначити по 01.07.2020року, що не позбавляє позивача в подальшому проводити нарахування саме з 01.07.2020 року у разі порушення платником аліментів їх виплат. Отже, в підсумку, за наявними доказами сума заборгованості у відповідача перед позивачем по аліментних платежах станом на 07.08.2020 року складає - 63 160.39 грн., а нарахована судом пеня за прострочення сплати аліментів за період з березня 2018 року по 01.07.2020р. становить 34547.48 грн.\~ Разом з тим, відповідач просив суд застосувати ч.2 ст.196 СК України, яка передбачає можливість зниження судом розміру пені з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів та знизити пеню до 0%, при цьому як зазначено вище доказів щодо певних обставин заперечення (що дружина не працює, щодо продовження строку домашнього догляду за дитиною, яка не визнана інвалідом, оскільки щодо цього також відсутнє таке підтвердження відповідача належним доказом) не надав. Але, на переконання суду, оцінюючи всі докази в сукупності за наявними матеріалами справи та те, що на даний час проводиться стягнення із заробітної плати відповідача в розмірі 50% його заробітку, а попередньо ним проводилась оплата аліментів частково, суд вважає за співмірне та справедливе знизити нараховану судом пеню з березня 2018 року по 01.07.2020р., яка становить\~ 34547.48 грн., до 10% та стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 3454.75 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial