Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить стягти з відповідача на її користь на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що вона з відповідачем 14.07.2015 року уклала шлюб, однак внаслідок постійних протиріч та конфліктних ситуацій, [PERSON] 08.12.2019 року переїхав до своєї матері проживає у неї і на теперішній час. При цьому, відповідач [PERSON] не приймає участі в у вихованні їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання, який в свою чергу проживає разом з позивачем та перебуває на повному її забезпеченні. Позивач вказала, що на підставі рішення Диканського районного суду, яке набрало законної сили, з відповідача стягуються аліменти в розмірі 600 грн., на її утримання, до досягнення дитиною повноліття. Також відповідач сплачує на підставі рішення суду аліменти третій особі по справі - [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина від першого шлюбу [PERSON] .. 22.01.2020 року постановлено ухвалу про відкриття провадження в якій також визначено порядку розгляду такої за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України спори про стягнення аліментів розглядаються в порядку спрощеного провадження, а тому вказана справа підлягає розгляду саме в такому провадженні та згідно до положень ч. 13 ст. 7, ч.ч. 3, 5 ст. 279 ЦПК України вона була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідач повідомлений про розгляд справи відповідно до чинного законодавства, шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження, копії позову та додатків до нього. Вказаний пакет документів [PERSON] отримано, завчасно, про що свідчить відповідна поштова розписка у матеріалах справи, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. Третя особа [PERSON] про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчить відповідна поштова розписка у матеріалах справи. Розглянувши матеріали справи в порядку письмового провадження, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 14 липня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, від вказаного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] , який, при цьому, перебуває на повному утриманні позивачки. Сторони по справі жодних домовленостей відносно утримання малолітнього сина [PERSON] не досягли. Позивач самостійно утримує їхнього з відповідачем неповнолітнього сина [PERSON] . В той же час, останній добровільно жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча це є його обов`язком, окрім того, він має стабільний заробіток, не є інвалідом. В той же час, згідно рішення Диканського районного суду від 23 грудня 2019 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] - третьої особи по справі, стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в сумі 1/4 частини всіх видів доходів. Окрім цього, за рішенням Диканського районного суду від 11.05.2019 року, [PERSON] сплачує на користь [PERSON] , на її утримання, аліменти в розмірі 600 грн. Згідно частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тому суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу) щомісячно до її повноліття. При цьому, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні такого розміру аліментів суд виходить із того, що відповідач сплачує аліменти на утримання позивачки, на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі, а також має аліментні зобов`язання перед третьою особою по справі [PERSON] аліментів на на неповнолітнього сина, в розмірі 1/4 частини його заробітку, проте має обов`язок за законом утримувати свою малолітню дитину. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до положень частини 1 статі 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача [PERSON] , суд зазначає, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р.). Тому, з в рахуванням розміру вже існуючих аліментних зобов`язань, суд прийшов до переконання, загальний розмір аліментів у відповідності до норм ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», на утримання сина відповідача [PERSON] , [INFO] , має становити 1/6 часина всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття щомісячно з дня подачі вказаного позову, Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітнього сина, хоча зобов`язаний утримувати останнього до його повноліття, має фінансові можливості для такого утримання, однак вже має аліментні зобов`язання перед третьою особою та самою позивачкою, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і щомісячного стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина Марата у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed