Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача відповідно до якого просить зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди у демонтажі дверей та замуруванні дверних отворів розташованих між приміщеннями півпідвалу під індексами IV площею 20,1 кв.м. і VI площею 15,4 кв.м. та між приміщеннями першого поверху під індексами 1-1 площею 21,3 кв.м. та 1-2 площею 16 кв.м. в будинку [ADDRESS] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS], а її сестрі - відповідачу [PERSON] належить на праві власності інші 2/3 частини будинку. При цьому вказала, що раніше вказаний будинок у тих же частках належав їх батькам [PERSON] та [PERSON], після яких кожен із сторін набув право власності на відповідну частку. При цьому вказала, що вказаний будинок був поділений між їх батьками на підставі рішення Червоноармійського районного суду м.Львова від 12.07.1983 року, шляхом виділення кожному конкретних приміщень у власність. Зокрема, зазначила, що при поділі приміщень будинку, суд посилався на висновок експертизи, яким передбачалося замурування дверних отворів між приміщеннями півпідвалу під індексами IV площею 20,1 кв.м. та VI площею 15,4 кв.м. та між приміщеннями першого поверху під індексами 1-1 площею 21,3 кв.м. та 1-2 площею 16 кв.м. Однак на даний час дверні отвори існують, відповідач фактично має доступ до належних їй на праві власності приміщень півпідвалу під індексом VI площею 15,4 кв.м. та під індексом 1-2 площею 16 кв.м., що позбавляє її можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися вказаними приміщеннями. Оскільки добровільно відповідач відмовляється надати їй можливість замурувати дверні отвори, створює перешкоди їй у здійсненні відповідних технічних робіт, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з аналогічних підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечив та пояснив, що на даний час між сторонами, як співвласниками будинку [ADDRESS] не проведено реального розподілу приміщень, між сторонами існує спір з приводу узаконення позивачем незавершеної добудови, що була здійснена у 1987 році. В той же час вони користуються приміщеннями будинку в порядку, що визначений рішенням Червоноармійського районного суду м.Львова від 12.07.1983 року, однак вказаним рішенням не передбачалося замурування спірних дверних отворів, такі існують по сьогоднішній день, а відтак підстав для їх замурування на даний час немає. Крім цього вказав, що на даний час судом постановлено рішення в іншій цивільній справі, де задоволено частково позовні вимоги [PERSON] щодо відновлення дверного отвору між приміщеннями підвалу під індексами IV та І. У випадку набрання цим рішенням законної сили, у відповідача з'явиться можливість проходу із власного приміщення підвалу під індексом VІ до іншого власного приміщення під індексом І через приміщення позивача під індексом IV. А тому просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником 2/3 частин будинковолодіння [ADDRESS], на підставі договору дарування 3/6 частин житлового будинку від 20.09.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] від 16.06.2006 року. Відповідачу [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина зазначеного будинковолодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] від 22.02.1999 року (а.с.6). Зазначене будинковолодіння було поділене у частках між попередніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Червоноармійського районного суду м.Львова від 12.07.1983 року (а.с.4), яким зокрема визнано за [PERSON] право власності на 2/3 ідеальні частини цього будинковолодіння та виділено їй в користування приміщення під літерами 1-2 площею 16 кв.м., 1-3 площею - 14,80 кв.м., 1-5 площею 12,40 кв.м., 1-4 площею 5,30 кв.м., що на першому поверсі та VI площею 15,40 кв.м., VII площею 21,40 кв.м., І площею 11,20 кв.м., II площею 11,50 кв.м., що в підвальному приміщенні. За [PERSON] визнано право власності на 1/3 ідеальну частину названого будинковолодіння та виділено у користування приміщення на першому поверсі під літерами 1-1 площею 21,30 кв.м., та в підвалі IV площею 20,10 кв.м., V площею 2 кв.м. В спільному користуванні сторін залишено приміщення під літерами VIII площею 11,40 кв.м., що на першому поверсі та приміщення III площею 3,10 кв.м., що в підвалі. Обоє сторін визнали, що кожен із них прийнявши у власність відповідну частку від попередніх власників, користуються приміщеннями будинку згідно встановлено варіанту рішенням Червоноармійського районного суду м.Львова від 12.07.1983 року. Тобто позивач є власником приміщень на першому поверсі під індексом 1-1 площею 21,30 кв.м. та в підвалі під індексом IV площею 20,10 кв.м., а відповідачу належать приміщення першого поверху під індексом 1-2 площею 16 кв.м. та приміщення підвалу VI площею 15,40 кв.м. В судовому засіданні встановлено, і вказані обставини підтверджуються копією технічного паспорта від 12.10.2010 року (а.с.13-14), поверховими планами (а.с.11-12), що між приміщеннями на першому поверсі під індексами 1-1 та 1-2, та приміщеннями підвалу під індексами IV та VI існують дверні отвори. Позивач виявила бажання на замурування вказаних дверних отворів, оскільки вважає, що внаслідок їх існування створюються їй перешкоди у користуванні власністю, однак згода відповідача на їх замурування відсутня. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.ч.1, 3, 5 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Також ч.1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оскільки на даний час відсутня згода позивача на збереження дверних отворів між приміщеннями на першому поверсі під індексами 1-1 та 1-2, та приміщеннями підвалу під індексами IV та VI будинку [ADDRESS], а існування зазначених отворів надає можливість безперешкодного доступу відповідача у приміщення позивача, що створює перешкоди їй у вільному користуванні та розпоряджанні власністю, і відповідач добровільно відмовляється надати дозвіл позивачу на замурування таких отворів з метою ізолювання приміщень кожного із співвласників будинку, а тому суд приходить до переконливого висновку про підставність позовних вимог. У зв'язку із наведеним порушене право позивача на вільне користування та розпоряджання власністю підлягає судовому захисту шляхом усунення цих перешкод через покладення обов'язку на відповідача не чинити перешкод позивачу у демонтажі дверей та замуруванні дверних отворів між зазначеними приміщеннями. Судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved