Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], зазначивши підставою позову п. 2 ст. 164, ст. 165 Сімейного кодексу України (далі СК України), у спосіб захисту, п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що від шлюбу, який розірвано за рішенням суду сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина весь час мешкає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини [PERSON] фактично з 2014 року самоусунувся та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, ніякої матеріальної допомоги не надає, дитиною не цікавиться, не спілкується та не бажає брати участі у житті сина. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник третьої особи Вільнянської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування [PERSON] позов підтримала, не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи Василівської районної державної адміністрації Запорізької області як орган опіки та піклування звернувся до суду з заяву про розгляд справи без їх участі, при вирішенні справи просить прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх клопотань та заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивач надала згоду на заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 17.01.2018 року в якості третьої особи залучена Вільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, яку зобов'язано підготувати та надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] складений 28.02.2018 та наданий суду 01.03.2018 (а.с. 66, 67-68). Підготовче провадження у справі закрито 05.03.2017 та призначено справу до розгляду. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є позбавлення батька батьківських прав відносно малолітньої дитини. У судовому засіданні встановлено наступне. 29.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького МУЮ, актовий запис № 193. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області шлюб між ними розірвано (а.с. 9). Крім того, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30.07.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення останнім повноліття (а.с. 7-8). Дитина весь час мешкає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні (а.с. 10). Батько дитини [PERSON] фактично з 2014 року самоусунувся та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, ніякої матеріальної допомоги не надає, дитиною не цікавиться, не спілкується та не бажає брати участі у житті сина. Згідно довідки Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області № 398 від 15.09.2017 року позивач [PERSON] аліменти від відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] не отримує (а.с. 11). Відповідно до довідки Комунального дошкільного навчального закладу № 2 «Джерельце» Степногірської селищної ради № 1 від 25.09.2017 року [PERSON] з 01.09.2015 року по теперішній час відвідує групу № 3 «Сонечко» даного закладу (а.с. 12). Згідно характеристики зазначеного закладу, на протязі всього часу відвідування [PERSON] дитячого садочку тільки мати [PERSON] та її рідні турбуються про життя дитини в садочку, батько [PERSON] жодного разу не відвідував дитячий заклад, з вихователями зв'язок не підтримував, вони ніколи його не бачили, у вихованні дитини ніякої участі не приймав (а.с. 13). Крім того, підтвердженням того факту, що відповідач [PERSON] байдужий до дитини є його нотаріально посвідчена заява про відмову від батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред'явлення до суду позову про позбавлення батьківських прав випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 164, 165 СК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У зв'язку з чим позивач, яка має намір позбавити колишнього чоловіка батьківських прав відносно малолітнього сина вважає, що в неї є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. 2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. 3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. 5. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. 6. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO]., проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). В матеріалах цивільної справи достатньо доказів які підтверджують те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, які перелічені судом вище та підтверджуються також довідкою про неотримання позивачем аліментів стягнутих з відповідача, довідкою з Комунального дошкільного закладу № 2 «Джерельце». Відповідно до висновку Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області № 01-39/0262 від 28.02.2018 року, питання про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Вільнянській райдержадміністрації Запорізької області, а саме 27.02.2018 року, на якому Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області визнала за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] (а.с. 67-68). Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача, окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, оскільки матеріалами справи підтверджено його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Outcome: approved