Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просили суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, цільове призначення «для ведення садівництва», загальною площею 0, 072 га, яка розташована на [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представники Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, подав клопотання про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, представника Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: За життя [PERSON] отримала у власність земельну ділянку цільове призначення «для ведення садівництва», загальною площею 0, 072 га, яка розташована на [ADDRESS], що встановлено судом зі змісту договору купівлі- продажу земельної ділянки, посвідченого 29.04.2000 року приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], і зареєстрованого у реєстрі за № 275. Вказаний договір зареєстрований в земельно -кадастровій книзі Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10.05.2000 року № 27. [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вказаної земельної ділянки. З матеріалів спадкової справи № 17/2013, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], до майна [PERSON], померлої [INFO] року, судом встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину за законом. Зі змісту постанови від 30 липня 2014 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна [PERSON], а саме на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю за життя на підставі цивільно- правової угоди, за відсутності правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ст. 6 Земельного Кодексу України 1990 року громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року. Проте суд враховує, що дію ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет). Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, суд дійшов висновку, що п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] отримавши на підставі цивільно- правової угоди у власність спірну земельну ділянку, та зареєструвавши в Красносільській сільській раді Комінтернівського району Одеської області 10.05.2000 року своє право, в установленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку, і ця земельна ділянка підлягає успадкуванню в установленому законом порядку. Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивачі мають можливість захисту свого права та законного інтересу. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів обгрунтовані, в зв'язку із чим підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved