Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про захист права власності та усунення перешкод у користування квартирою шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2016 року. Однак, на даний час в належній їй квартирі без будь яких правових підстав проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, які є для неї сторонніми особами та втратили право на користування квартирою після заміни власника житла. 17 жовтня 2016 року за її заявою відповідачі були зняти з реєстраційного обліку в спірній квартирі. На її неодноразові звернення і прохання звільнити приміщення добровільно відповідачі не реагують, чим порушують її законні права, майнові інтереси, а також перешкоджають у здійсненні права власності. Також зазначала, що ніяких умов про найм, оренду або вселення наймачем (новим власником) з відповідачами не обговорювалися та не укладалася. На даний час, вона як власник навіть не має права доступу до квартири, що в свою чергу позбавляє її права користування своєю власністю в інтересах своєї сімї, а саме проживати в ній. Просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування жилим приміщенням та виселення їх з квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, просила розглянути справу за її відсутністю за участю її представника (а.с.26). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначала, що на даний час відповідачі проживають в спірній квартирі та з моменту набуття позивачем права власності і по теперішній час відповідачі спірну квартиру не залишали, чим порушуються права власника. Відповідачі не мають жодного відношення до позивача, як нового власника, не є членами її сімї, залишаючись проживати в спірній квартирі значно порушують її права як власника. Просила повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову, у судовому засіданні зазначала, що разом з покійним чоловіком та донькою проживала в спірній квартирі з 1999 року, власником квартири була мати чоловіка [PERSON], яка на даний час померла. Проживаючи в даній квартирі вони робили в ній ремонт, здійснювали оплату комунальних послуг. Колишній власник квартири [PERSON] в ній не проживала та після смерті її чоловіка, продала квартиру [PERSON] Даній договір купівлі-продажу квартири вони у судовому порядку не оспорювали. На даний час вони не зареєстровані в даній квартирі, але проживають в ній, так як іншого житла не мають. Вказувала, що ні якого відношення до сімї позивача вони не мають. Просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, повністю підтримала пояснення, які були надані у судовому засіданні [PERSON] Вказувала, що окрім даної квартири іншого житла у них не має, просила в задоволенні позову відмовити. У подальшому відповідачі [PERSON] та [PERSON], до суду не зявлялися за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив (а.с.16, 25,30,48). Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці по справі [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 13 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округа Донецької області [PERSON] (№ 5013) та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.4-5, 6). За відомостями наданими Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради за адресою місто Маріуполь [ADDRESS] станом на 21.10.2016 року, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). У судовому засіданні відповідачі не заперечували той факт, що на даний час вони зняти з реєстрації у спірній квартирі вже новим власником [PERSON], позивачкою по справі. Дані обставини підтверджуються довідкою житлової організації КК «Східна», відповідно до змісту якої вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зняти з реєстрації 24.10.2016 року за адресою [ADDRESS]. За змістом ст..ст.16,386,391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Як вбачається з матеріалів справи, після придбання спірній квартири позивачка в ній не проживала та не проживає, відповідачі з позивачкою разом також не проживали та ніколи не були членом її сімї. Відсутні між сторонами і будь-які договірні відносини щодо порядку користування спірною квартирою. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст.64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сімї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Тобто, враховуючи зазначені вище норми матеріального права, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сімї на користування цим житлом. Таким чином, права відповідачів на проживання в спірній квартирі похідні від прав колишнього власника [PERSON], членами сімї якої вони були та за згодою якої проживали у квартирі. Проте новим власником квартири з 13 жовтня 2016 року є [PERSON], позивач по справі, яка відповідно до ст..391 ЦК України має право вимагати від відповідачів усунути перешкоди в користуванні своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 16 січня 2012 року (№6-57цс11), 23 січня 2013 року (№6-164цс12), 05 листопада 2014 року (№6-158цс14) в яких суд виходив з того, що право членів сімї власника будинку на обєкт власності є похідними від прав самого власника. При цьому суд вважає, оскільки вимоги про виселення відповідачів з спірної квартири передбачають позбавлення особи права користування жилим приміщенням, тому остаточно вирішуючи питання про виселення є недоцільним вирішувати зайве заявлені вимоги позивачем щодо позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] наголошували на тому, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, у звязку з тим, що вони були зареєстровані в спірній квартирі у встановленому законом порядку, це є документальним підтвердженням їх права на користування цим житлом. Проте суд не може погодитись з доводами відповідачів, з огляду на наступне. Згідно зі ст..3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін. [PERSON] набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі продажу та після зміни власника спірної квартири відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо (ст..810 ЦК України, ст..ст.61,64 ЖК України). Оскільки [PERSON] є новим власником спірної квартири, яка не давала згоди на вселення та реєстрацію в ній відповідачів, а останні проживали у жилому приміщенні зі згоди колишнього власника, тому відповідачі на вимогу позивача, як власника квартири, повинні звільнити спірну квартиру, оскільки своїми діями створюють перешкоди власнику у вільному користуванні та розпорядженні належним останній майном. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, що підтверджується квитанцією, який, зокрема, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved