Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі по 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі із січня 2016 року по квітень 2020 року вона перебувала у цивільному шлюбі, під час якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення з даною позовною заявою послужило те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов`язку, належним чином не забезпечує їх спільну дитину, не виділяє жодних коштів на її утримання, а лише інколи придбаває одяг та солодощі для доньки. На даний час вони понад рік проживають окремо та протягом цього часу відповідач інтересами дитини не цікавиться, її фізичним розвитком, навчанням, здоров`ям, не навідує її у дитячому навчальному закладі, у добровільному порядку відмовляється надавати кошти на повноцінне утримання дитини, потреби якої зростають разом з нею. Оскільки відповідач не виконує свій обов`язок щодо утримання дитини, тому просить вирішити даний спір у судовому порядку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити, посилаючись на викладені у заяві обставини. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] протягом січня 2016 року по квітень 2020 року спільно проживали у цивільному шлюбі. За цей період у сторін народилася спільна дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, виданого Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 14 грудня 2016 року, актовий запис № 121 (а. с. 6). На даний час [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом через те, що спільне проживання між сторонами понад рік як припинене і з того часу відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківського обов`язку, матеріально не забезпечує їх спільну дитину, не виділяє майже жодних коштів на її утримання, а свій дохід використовує на власні потреби. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Так, позивач просить стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 липня 2021 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 2 013 гривень. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 цього Кодексу аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Так, при визначенні розміру аліментів у даному конкретному випадку суд враховує відсутність відомостей про офіційне та постійне місце роботи та щомісячного доходу відповідача, відсутність у відповідача інших дітей, стан його здоров`я, матеріальне становище обох сторін, та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судовий збір покладається на відповідача у порядку положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved