Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] , яка за життя склала заповіт, за яким все своє майно заповіла йому як онуку. Він прийняв спадщину за бабусею, оскільки постійно на час смерті проживав разом з нею та своїм батьком у будинку [ADDRESS] . Для оформлення спадкування за бабусею та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, він звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори, однак у зв`язку з тим, що документ, який посвідчує право власності на вказаний житловий будинок відсутній, йому було відмовлено у оформленні спадщини. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, а питання судових витрат не вирішувати, додав копію Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України. Представник відповідача у підготовче судове засідання також не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та визнав позов. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 24 квітня 2003 року. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, житловий будинок і все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла у власність своєму онуку - [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 08 липня 1994 року секретарем виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району та зареєстрованого у реєстрі за № 55. Довідкою виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 953 від 06 травня 2020 року підтверджено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Порошківської сільської ради № 1054 від 14 травня 2020 року внаслідок проведення перейменування вулиць та інвентаризації житлових будинків [ADDRESS] на підставі рішення 17 сесії ХХІІІ скликання від 23 грудня 2001 року була перейменована на [ADDRESS] . Спадщину за [PERSON] прийняли її син [PERSON] та онук [PERSON] , які на день її смерті - [INFO] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Порошківської сільської ради № 978 від 08 травня 2020 року. Однак [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району 02 січня 2014 року, а відтак позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом. Як вбачається з повідомлення в. о. завідувача Перечинської державної нотаріальної контори від 07 серпня 2020 року № 124/01-16 спадкова справа за померлою [INFO] [PERSON] не заведена. Крім цього згідно повідомлення Перечинської районної ради Закарпатської області від 22 червня 2020 року № 07-06/К-58 в архіві РКП «Бюро технічної інвентаризації» відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори від 03 липня 2020 року № 99/01-16, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок і таке не було зареєстроване. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом прийняв спадщину за бабусею [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від спадщини а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої позивачем заяви, в якій останній просить питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення позивача не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved