Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона із відповідачем [PERSON] 20.06.2018 зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на нього, шлюбні відносини сторони не підтримують, відновлювати їх останні наміру не мають. При цьому, відповідач не виконує свого обов`язку по утриманню спільного з позивачем неповнолітнього сина, який знаходиться на повному її забезпечені. З огляду на вказане позивач просить суд розірвати шлюб між ними та стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 15.09.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання на розгляд справи не з`явились, однак позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. При цьому, позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. В той же час, відповідач [PERSON] до суду на розгляд справи не з`явився, хоча про дату та час повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, однак про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, відзиву або інших заяв та клопотань не подав. З огляду на вказане , суд провів розгляд справи у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що прямо передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 20.06.2018 зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 817, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на нього, внаслідок чого погіршились сімейні стосунки, які вони на даний час взагалі не підтримують, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має. Спільне господарство не ведуть. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , який повинен виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім цього, судом встановлено, що відповідач, як батько неповнолітнього сина [PERSON] матеріальної допомоги на його утримання позивачу не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, являється працездатним, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. Відповідно до ст. ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , хоча зобов`язаний його утримувати до повноліття, є працездатним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і в частині позовних вимог щодо щомісячного стягнення аліментів на користь позивача на утримання спільної неповнолітньої дитину розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved