Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 02.07.1989 року\~ вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено актовий запис № 900. Від спільного подружнього життя у 1990 році у\~ них народилась дочка, яка на даний час є повнолітньою. Відповідач не бажає в добровільному порядку\~ розірвати шлюб в органах РАЦС, позивач змушена звернутись до суду. Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, оскільки сторони -\~ люди з різним складом характеру та поглядів на сімейне життя, через що в сім'ї виникали суперечки та непорозуміння. У 1994 році сім'я фактично розпалась, а відповідач повернувся до попереднього місця свого проживання в [INFO]. З того часу вони не спілкуються, сімейно шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, та їх вже нічого не пов'язує, кожен з них живе своїм життям. Намірів на примирення у позивача немає, так як\~ за час проживання окремо вона переконалась в тому, що поновлення сімейних стосунків є неможливим. Подальше збереження шлюбу суперечить\~ їхнім з відповідачем інтересам. Спір про поділ майна відсутній. За наведених обставин просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Лібер». Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НМ № 465475 від 02.07.1989 року (а.с.3) сторони зареєстрували шлюб 02 липня 1989 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис за № 900. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в заяві зазначила, що після розірвання шлюбу хоче надалі іменуватися цим прізвищем, а тому після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивач просила не змінювати на дошлюбне. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved