Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, з посиланням на ті обставини, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. [PERSON] є дієздатним та працездатним, здоровим, таким, що має можливість утримувати сина. В зв`язку з цим позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини та стягнути аліменти за минулі роки. Ухвалою судді від 07 червня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між сторонами зареєстровано 05.05.2007 року Краснопавлівською селищною радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 12). Відповідач [PERSON] являється рідним батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост.77ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст.48,51,52,55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Згідно ст. 180 Сімейного України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав відповідача не звільняє її від обов`язку утримувати дитину. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Відповідно до ст. 191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що дитина сторін проживає разом з матір`ю, [PERSON] є його батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Крім того у своїй позовній заяві позивач просила стягнути аліменти з відповідача на утримання сина і за минулі роки, однак враховуючи положення ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак позивачем, в порушення зазначеного, не надано належних доказів звернення до відповідача з вимогою про одержання аліментів на утримання дитини та доказів ухилення відповідача від їх сплати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів щомісячно та до повноліття дитини, та вважає вказаний розмір аліментів достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та таким, що не поставить мати з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище. В силу ст.ст.191,201 СК України аліменти слід присудити з дня подання позовної заяви до суду. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача.

Outcome: partial