Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача стягнення аліментів, аліментів за минулий час та додаткових витрат, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 06 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який в листопаді 2013 року було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка повністю знаходиться на вихованні та утриманні позивачки. З серпня по вересень 2012 року після фактичного припинення шлюбно-сімейних стосунків відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні, вихованні та житті сина. Дитина росте і виховується в коханні та повазі до неї, постійно відвідує секції з фізичного розвитку, гармонійно розвивається, додатково вивчає іноземну (англійську) мову. Дитина відвідула дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад першого ступеню «Навчально виховний комплекс «Лелека», за його послуги позивачем було сплачено в період з 2012 по 2013 року -29 700 грн. Дитина - [PERSON] вивчає англійську мову, за послуги вивчення в 2015-2016 роках позивачкою сплачено 18 432 грн. Зараз дитина навчається у ліцеї №157 м.Києва, позивачкою здійснено оплату за навчання у розмірі 54 400 грн. Крім того, позивачкою сплачено витрати на медикаменти для сина [PERSON] у розмірі 2 365,54 грн. Загальна сума додаткових витрат на утримання дитини становить 104 897,54 грн. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. З цих підстав просила стягнути з відповідача на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на утримання сина -[PERSON], [INFO] аліменти за минулий час за три роки у розмірі 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на утримання сина - [PERSON], [INFO] в якості відшкодування додаткових витрат 52 448 грн. 77 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладенні в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, надав до суду свої письмові заперечення, в яких посилався на те, що 14.08.2012 року між ним та позивачкою було укладено шлюбний договір, відповідно до якого вони поділили належне їм майно. Згідно даного шлюбного договору все майно було передане позивачу [PERSON] Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19.11.2013 року розірвано шлюб між ними. Вказаним рішенням суду було встановлено, що спорів майнового характеру чи спорів щодо аліментних зобов'язань у сторін відсутні. Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі ј частину від усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті позовних вимог просив відмовити оскільки вони є необґрунтованими. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З 06.09.2003 року по 19.11.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 13 вересня 2006 року народився - [PERSON], батьками якого є позивач та відповідач у справі (а.с. 6) Малолітній син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов'язок по утриманню дитини. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дитину - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини. В цій частині суд вважає обґрунтованими заявлені у справі вимоги та приходить до висновку про їх задоволення. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витратах на дитину у розмірі 52 448,77 грн., та стягнення аліментів за минулий час за три роки у розмірі 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку у зв'язку з наступним. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено додаткові витрати на утримання дитини, а саме 29 700 грн. - оплата послуг дитячого садочка, 18 432 грн. - оплата послуг з вивчення англійської мови, 54 400 грн. - оплата навчання у ліцеї №157, 2 365,54 грн. - придбання медикаментів. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив суду, що в даний час офіційно не працює, жодного разу після розірвання шлюбу позивач не зверталась до нього з питанням щодо спільної участі у вихованні дитини, зокрема щодо погодження та спільного обрання навчальних закладів. Суд вважає, що батьки дитини після розірвання шлюбу мають дотримуватись положень ч.1 ст.157 СК України щодо спільності прийняття рішень у всіх питаннях, що стосуються дитини. При цьому, наявність матеріальної можливості одного з батьків забезпечити оплатне навчання дитини не вказує на те, що його половину зобов'язаний сплачувати інший з батьків, з яким не було погоджено такий розмір оплати і який такої матеріальної можливості не має. Суд не може вважати понесення позивачем витрат на оплату навчання у дитячому садочку та ліцеї, вивчення англійської мови як витрати, викликані особливими обставинами, понесення яких одним з батьків зумовлювало б стягнення їх половини з іншого. Також суд не вбачає підстав для віднесення до складу додаткових витрат у розумінні ст.185 СК України витрат позивача щодо придбання медикаментів, оскільки позивачем не надано доказів того, що придбані медикаменти були пов'язані з хворобою дитини, рекомендовані лікарем для її лікування у зв'язку з виниклим захворюванням. Згідно ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо вжиття нею заходів щодо одержання аліментів, ухилення відповідача, яке виражалось би в його умисних діях чи бездіяльності, від сплати аліментів, у зв'язку з чим суд не вбачає достатніх правових підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, та вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до досягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial