Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь 13 475 гривень боргу за договором позики; 600 гривень за послуги на юридичну допомогу; 2 000 гривень відшкодування моральної шкоди, 640 гривень сплату за судовий збір, а разом 16 715 грнивень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14 лютого 2014 року вона передала у борг [PERSON] гроші у сумі еквівалентній 500 (п'ятиста) доларів США, що на теперішній час, за офіційним курсом НБУ складає 13 475 (500 х 26,95 = 13 475 - тринадцять тисяч чотириста сімдесят п'ять) гривень, які відповідач по дійсній справі брав у неї строком на один місяць, та зобов'язався повернути їй у строк до 14 березня 2014 року. На підтвердження вказаних зобов'язань та умов позики відповідачем власноруч була складена розписка від 14 лютого 2014 року, яка посвідчує передання позивачем відповідачу грошової суми. У вказаний в розписці час відповідач гроші не повернув, та повертати відмовляється. Позивач чекала майже 3 роки коли відповідач поверне гроші, постійно нагадувала про борг, просила повернути, намагалася пояснити, що більше чекати не може, вона є пенсіонерка з маленькою пенсією. ЇЇ прохання, нагадування ні до чого не приводили, і на цей чай, відповідач не повернув їй жодної гривні, а навпаки звертався декілька разів, та просив надати йому ще грошей у борг. Таким чином, відповідач не виконав своїх зобов'язань, та умови укладеного між ними договору, не повернув у зазначений у розписці час, та до теперішнього часу, що змусило позивача йти на нові затрати, пов'язані з поверненням боргу, звертатись до адвоката за правовою допомогою, платити судовий збір та звертатись до суду для захисту своїх прав. Крім того, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що у зв'язку з бездіяльністю [PERSON], який ухиляється від поверненні коштів, позивач постійно нервує, вимушена приймати заспокійливі ліки та взагалі припинила довіряти людям. Позивач вже є людиною похилого віку, проте її здоров'я постійно погіршується через переживання щодо боргу. Сума коштів, які не повертає відповідач для позивача є дуже значна, їй не вистачає коштів на оплату комунальних послуг, придбання ліків, харчів, тощо. Замість звичайного образу життя, позивач повинна постійно шукати зв'язок з відповідачем, який уникає з нею, їздити постійно до суду, через бездіяльність відповідача позивач відчуває на даний момент фізичні муки, що позначається на її моральному стані. На даний час грошові кошти позивачу не повернуті. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року провадження по справі відкрито. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у її відсутності, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року позивач передала у борг [PERSON] гроші у сумі 500 доларів США, що на теперішній час, за офіційним курсом НБУ складає 13 475 гривень, які відповідач по дійсній справі брав у неї строком на один місяць, та зобов'язався повернути їй у строк до 14 березня 2014 року. На підтвердження вказаних зобов'язань та умов позики відповідачем власноруч була складена розписка від 14 лютого 2014 року, яка посвідчує передання позивачем відповідачу грошової суми. Відповідно до ст. 1046, ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики у розмірі 13475 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги такі обставини. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність вини заподіювача такої шкоди, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. У справі, що розглядається, судом установлено наявність вини відповідача у порушенні боргового зобов'язання по сплаті позики у час визначений домовленістю, а відтак і наявність визначених законом підстав відповідальності за завдану моральну шкоду. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. при вирішенні питанні про відшкодування моральної шкоди також враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних страждань, у зв'язку з бездіяльністю [PERSON], який ухиляється від поверненні коштів, позивач постійно нервує, вимушена приймати заспокійливі ліки та взагалі припинила довіряти людям. Позивач вже є людиною похилого віку, проте її здоров'я постійно погіршується через переживання щодо боргу. Сума коштів, які не повертає відповідач для позивача є дуже значна, їй не вистачає коштів на оплату комунальних послуг, придбання ліків, харчів, тощо. Замість звичайного образу життя, позивач повинна постійно шукати зв'язок з відповідачем, який уникає з нею, їздити постійно до суду, через бездіяльність відповідача позивач відчуває на даний момент фізичні муки, що позначається на її моральному стані. Тому виходячи з вимог розумності та справедливості, та оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення, суд оцінює моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Судом встановлено, що на послуги адвоката позивачем було витрачено 600 гривень, що підтверджується квитанцією № 09 від 09 березня 2017 року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 600 гривень, сплачені позивачем за послуги на юридичну допомогу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved