Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. 31.05.2017 представником позивача подано уточнену позовну заяву. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено те, що з 01 вересня 2008 року позивач працювала на посаді голови Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». 09 серпня 2016 року розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації позивача звільнено з вищевказаної посади за власним бажанням. 09.08.2016, тобто у день свого звільнення, позивач звернулася до головного бухгалтера Фонду з вимогою про виплату їй компенсації за невикористану соціальну відпустку як одинокої матері за період з 2008 по 2016 роки, адже відповідно до витягу № 00013719254 від 08.04.2014 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України [PERSON] є одинокою матір'ю [PERSON] [INFO]. У виплаті вищезазначеної компенсації за період 2008 року по 2016 рік позивачу було відмовлено з тих підстав, що [PERSON] підтвердила свій статус одинокої матері лише в 2014 році, тому, виплата компенсації за невикористану соціальну відпустку підлягає тільки з 2014 року по день звільнення Позивача. Таку відмову позивач вважає незаконною, тому просить зобов'язати відповідача виплатити [PERSON], ІПН [NUMBER], грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за період 2008-2013 роки включно, зобов'язати відповідача виплатити [PERSON], ІПН [NUMBER], матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік, зобов'язати відповідача виплатити [PERSON], ІПН [NUMBER],, середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі, з урахуванням уточнень. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, при цьому посилалися на те, що позивач [PERSON] дійсно працювала з 01.09.2008 року на посаді голови «Дніпропетровського обласного воду підтримки індивідуального будівництва на селі» та 09.08.2016 року розпорядженням голови Дніпропетровської державної адміністрації від 08.08.2016р. № К-247/0/5-16 звільнено з вищезазначеної посади за власним бажанням. 09.08.2016р. Позивач звернулась до Фонду з заявою та просила провести повний розрахунок заробітної плати, матеріальної допомоги та компенсації за невикористані соціальні відпустки як одинокої матері в період з 2008-2016 роки та віддати трудову книжку. Їй було відмовлено у виплаті компенсації за невикористані відпустки з підстав не підтвердження статусу одинокої матері та у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення. Однак позивач наполягала на проведені виплати посилаючись на витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 08.04.2014р. та відмовилась забирати трудову книжку доки не буде проведену виплату. 16.08.2016р. Позивач звернулась до Фонду з заявою та надала довідку з управління праці та соціального захисту населення Бабушкінського району у м. Дніпропетровську, в якій зазначено, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні як одинока мати в період з 01.04.2014р по 31.12.2015р., та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 16.08.2016р. 18.08.2016р. Позивачу Фондом було проведено такі виплати як компенсація за невикористану відпустку одинокої матері за період з 2014 по 2016рр.; заробітна плата за відпрацьований період та Позивачем отримано трудову книжку. Отже, що стосується вимоги Позивача щодо виплати грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокої матері за період 2008-2013рр.,то таку вимогу Відповідач вважає не правомірною, оскільки, Позивачем [PERSON] за період 2008-2013рр. до Фонду не надано з управління праці та соціального захисту населення жодної довідки підтверджуючої того факту, що за вищезазначений період Позивач перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та мала статус одинокої матері. Також, стосовно посилань позивача на порушення строку проведення розрахунків та сплати їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід зазначити, що згідно листа непрацездатності від 19.08.2016 серія АБД № 824897 головний бухгалтер фонду Дудник Василь Олександрович з 10.08.2016 по 19.08.2016рр. перебував на лікарняному та на робочому місці з'являвся в залежності від рекомендації лікаря. З урахуванням вищенаведеного відповідач просив відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі. дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в період з 01 вересня 2008 року по 09 серпня 2016 року Позивач працювала на посаді голови Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини із зазначенням відомостей про батька дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00013719254 від [INFO] [PERSON] є одинокою матір'ю [PERSON] [INFO], про що Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 561 від 09 жовтня 2001 року. Відповідно до відомостей, що містяться в повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00016994618 від 16 серпня 2016 року відомості про батька дитини Позивача в актовому записі № 561 від 09 жовтня 2001 року зроблено за письмовою заявою [PERSON]. 09 серпня 2016 року розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації Позивача звільнено з вищевказаної посади за власним бажанням. У день свого звільнення, Позивач звернулася до відповідача з вимогою про виплату їй компенсації за невикористану соціальну відпустку як одинокої матері за період з 2008 по 2016 роки, виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, що регламентується умовами колективного договору Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на 2016-2017 рік, а також з вимогою про проведення розрахунку по заробітній платі та видачі трудової книжки Позивачу. Однак дана вимога Відповідачем не була виконана. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що 09 серпня 2016 року головний бухгалтер Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Дудник Василь Олександрович знаходився на робочому місці, тому мав об'єктивну можливість провести відповідні розрахунки зі звільненим працівником в день його звільнення у відповідності до вимог чинного законодавства України, однак, цього не зробив. Крім того, головний бухгалтер Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Дудник Василь Олександрович пояснив, що він був обізнаний в тому, що готуються розпорядчі документи щодо звільнення [PERSON]. Також, перебуваючи на лікарняному, головний бухгалтер Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» неодноразово з'являвся на робочому місці. Все вищенаведене свідчить про те, що Відповідач мав об'єктивну можливість виконати встановлену нормами чинного законодавства України про працю обов'язок провести всі розрахунки з працівником у день його звільнення, однак, цього не зробив. Розрахунок по заробітній платі, виплата грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокої матері за період 2014-2016 роки включно та видача трудової книжки здійснено 19 серпня 2016 року. Інші виплати зроблені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. Визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 та пункті 5 частини 13 статті 10 Закону України «Про відпустки». Так, згідно з постановою Пленуму Верховного суду України одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері. Відповідно до ч. 1 ст. 182-1 Кодексу законів про працю України, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу). Судом встановлено, що статус одинокої матері у позивача виник ще з моменту реєстрації дитини, де батько вказаний за заявою матері, тобто 09 жовтня 2001 року. Цей статус у позивача існував до прийняття її на роботу. Звернення позивача до соціальних служб із заявою про виплати грошових коштів, як одинокій матері, не є встановленням цього статусу, а є лише отримання пільг від держави, а не від роботодавця. Тому вона має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів за період 2008-2013 роки включно, у відповідності до положень частини 13 статті 10 Закону України «Про відпустки» та ч. 1 ст. 182-1 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Оскільки позивач не використала щорічні додаткові відпустки, тому їй належить до виплати грошова компенсація. Відповідно до ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Розглядаючи вимогу щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік, судом встановлено, що п.7.1.1 колективного договору встановлено надавати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, обчисленої згідно чинного законодавства, та допомогу для вирішення соціально-побутових потреб в межах коштів, що спрямовуються на ці цілі. Відповідно до п.5.14 колективного договору щорічна основна відпустка становить 24 календарних дні. При наданні позивачеві щорічної відпустки відповідачем не була надана матеріальна допомога на оздоровлення у зв'язку з її відстороненням від посади. Факт ненадання такої допомоги представник відповідача в судовому засіданні визнав. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідно наказу відповідача позивачеві було надано основну щорічну відпустку за відпрацьований період 2015-2016 років з 06.06.2016 року на термін 31 календарний день. Розпорядженням голови облдержадміністрації №К-177/0/5-16 від 29.06.2016 року позивач з 10.06.2016 року була відсторонена від посади. У зв'язку з тим, що відпустка позивача становила 4 дні, тобто з 06.06.2016 року по момент її відсторонення від посади 10.06.2016 року, їй матеріальна допомога на оздоровлення не виплачувалась. Дане твердження відповідача суд не може взяти до уваги, оскільки основна відпустка, яка надана працівникові, не припиняється у зв'язку з її відстороненням від посади вже після надання такої відпустки. Більш того, наказ про відсторонення від посади був виданий на 23-й день перебування позивача у відпустці, а тому відповідач незаконно не виплатив позивачеві матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2016 рік. Тому її слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-113цс16 суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Таким чином, при вирішенні спору на користь позивача, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні в розмірі 69 197 грн. за період з 09.08.2016 року по день винесення рішення 08.06.2017 року, тобто за 10 місяців, виходячи з середньомісячної заробітної плати позивача в розмірі 6 919,70 грн., відповідно довідки про доходи, виданої Обласною спеціалізованою кредитно-фінансовою безприбутковою господарською організацією «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., на користь держави судовий збір в сумі 3 200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved