Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 0479-2641 віл 04 вересня 2020 року укладений між нєю та ТОВ «Укр Кредит Фінанс». В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 04 вересня 2020 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та нею було укладено кредитний договір «Стандарт» № 0479-2641. Вказує, що відповідно до п.1 Кредитного договору Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в Кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом. Поряд з цим згідно з п.2 Кредитного договору Строк Кредиту складає 21 день. Згідно п.З Кредитного Договору встановлений графік платежів: Термін платежу 24.09.2020, Сума Кредиту 6 500 грн. Нараховані проценти 2 730 грн. . Разом до сплати9 230 грн. Відповідно до п.4 Кредитного договору протягом строку Кредиту розмір процентів складає: 2 % (два процента) від суми Кредиту за кожен день користування. Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення визначеного Договором строку, на який надається Кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. Згідно п. 5 Кредитного договору Сукупна вартість Кредиту (вартість користування Кредитом) складає 142 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 9 230 грн. та включає в себе проценти за користування Кредитом 42 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 2 730 грн. (у грошовому вираженні). Поряд з цим, згідно з п. 6 Кредитного договору, у разі, якщо Позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений п.2 Договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплатити включно до 2% пені від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, у зв`язку з чим, нею у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідач ,проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому вона змушена була звернутись до суду. Ознайомившись зі змістом договору позивач вважає, що він є недійсним, оскільки фінансову послугу було надано шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційної системи, проте ним не було підписано даний договір. Відповідачем не було повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивач не мала можливості детально ознайомитися з правилами перед укладанням кредитного договору і позивач був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Також вказала, що відповідач не виконав встановлені імперативні вимоги Закону щодо надання повної інформації про кредит, тому позивач вважає, що такі дії розглядаються як нечесна підприємницька практика в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». Відтак, позивач вважає, що за нормами ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» спірний правочин є недійсним. На підставі вищевикладеного позивач просила позов задовольнити, та здійснювати розгляд справи без її участі. Ухвалою від 08 січня 2021 року відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ст. 274, 279 ЦПК України ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву. 09 лютого 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній проти позову заперечив у повному обсязі. Вказав, що кредитний договір № 0479-2641 від 04 вересня 2020 року укладено в порядку, передбаченому Законом України № 675-VIII від 03.09.2015 «Про електронну комерцію» та відповідно до правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на час укладення договору. Зазначає, що позивач є клієнтом відповідача з 04 вересня 2020 року та уклав кредитний договір погодившись з усіма умовами в тому числі з відсотками за користування кредитними коштами. Договір було укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу в смс-повідомлені. Відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направив примірник договору на адресу електронної пошти позивача. Позивач на сайті відповідача, підтвердив укладення договору. Після введення коду на вказану позивачем електронну пошту було відправлено примірник підписаного договору. Крім того, перед подачею заявки на отримання кредиту, позивач ознайомився з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з правилами та примірним договором на веб-сайті відповідача. З урахуванням викладеного вище просив у задоволенні позову відмовити. Після обміну заявами по суті від позивача клопотань, заяв до суду не надійшло. Від представника відповідача 01.02.2021 року до суду надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання у режимі відео конференції. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 02 лютого 2021 року вказане клопотання було задоволено. Вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулася до суду з позовом про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору з тих підстав, що вона отримала від відповідача кошти, які були перераховані на її картковий рахунок та між нєю і відповідачем кредитний договір, яким би встановлювався розмір процентів чи неустойка за користування коштами не укладався, а тому вказаний договір є недійсним. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої, другої, четвертої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частиною першою - четвертою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (Стаття 204 ЦК України). Частиною другою, третьою, статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживача» врегульовано, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що 04 вересня 2020 між сторонами укладено кредитний договір «Стандарт» № 0479-2641, за умовами якого Відповідач надав Позивачу кредит в розмірі 6500.00 гривень строком на 21 днів, плата за користування кредитом у вигляді 2 процентів що складає 2730.00 грн., про що вказано у вказаному кредиті та правилах надання грошових коштів в якому визначено, що вони складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися цього кредитного договору та правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємною частиною Договору та разом складають договір), текст яких розміщено на веб- сайті кредитодавця (https//creditkasa.ua) та відповідно, укладає договір. Кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання Відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору. Так, ЗУ «Про електронну комерцію», визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту Відповідача (https://www.creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач в момент реєстрації на Сайті Відповідача створив власний Особистий кабінет (п.2.1.14 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує Позивачу повну взаємодію з Відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення Кредитного Договору між Позивачем та Відповідачем, а саме: Позивач на Сайті Відповідача, здійснив заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказав всі дані, відмічені в Заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил). Заявка подавалася Позивачем через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил). Відповідач проінформував Позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти Позивача [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію Позивача щодо укладення Договору відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та ст. 641 та 642 Цивільного кодексу України. Позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією Відповідача щодо укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно- телекомунікаційній системі Відповідача. Позивач надав відповідь Відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий Позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз.2 ч.б ст11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач надав підтвердження про укладання Договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті Позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти Позивача. Отже, як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні Договору Позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку Позивача укладення Договору було б неможливе. Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом частини першої, другої статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно частини першої, другої статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом пункту 6 частини третьої Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтями 7 та 8 Закону врегульовано, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до такої інформації. Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Законом України «Про захист прав споживачів». В пункті 8.5 Загальних умов, Позичальник підтверджує, що до укладення цього Договору Кредитодавець надав йому всю інформацію надання якої передбачено статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг». Надана інформація повністю зрозуміла. Також переддоговірна інформація відповідно до Законодавства була розміщена на порталі. Згідно з частиною першою, другою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень. Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. (частина перша статті 11 Закону). Відповідно до частини третьої, четвертої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. (частина шоста, сьома статті 11 Закону) Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з частиною дванадцятою, тринадцятою статті 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із статті 16 Закону, якщо інше не передбачено законом або договором, електронний документ (повідомлення) вважається відправленим суб`єктом електронної комерції у момент, коли такий документ (повідомлення) переданий за межі інформаційної системи суб`єкта або особи, уповноваженої на його відправлення. Якщо інше не передбачено законом або договором, електронний документ (повідомлення) вважається отриманим суб`єктом електронної комерції у момент, коли такий документ (повідомлення) отриманий інформаційно-телекомунікаційною системою суб`єкта. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір про надання кредиту, є укладеним з додержанням письмової форми та процедури визначеної Законом України «Про електронну комерцію» та підписаний Позивачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». На підставі наданих сторонами доказів судом встановлено, що при зверненні до Відповідача з метою укладення Кредитного договору та отримання коштів, Позивачем було зазначено особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання та надсилання Відповідачу фотознімка на якому відображено Позивача з копією свого паспорта. Крім того, Позивачем не заперечується, що на її особисту банківську картку Відповідачем перераховано кошти в розмірі 6500.00 гривень. Позивачу була надана інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форми його забезпечення, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік всіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про строк, на який кредит може бути одержаний, про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, тощо, а наявний електронний підпис [PERSON] в Загальних умовах договору кредитної лінії, Спеціальних умовах для короткострокового кредиту № 0479-2641 підтверджує ознайомлення її з його умовами та згоду на ці умови. Сторони, досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, Позивач на момент укладення кредитного договору, не заявляв додаткових вимог щодо спірних умов кредитного договору та в подальшому виконувала їх умови. За наведених обставин, договір укладений між сторонами 04 вересня 2020 року в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, а позивач повністю погодився з умовами кредитного договору, в якому зокрема і чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується наявністю його особистого підпису. Таким чином, дії відповідача під час вчинення даного електронного правочину, відповідають Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Встановлені судом обставини, спростовують доводи позивача про те, що укладений між нею та відповідачем кредитний договір є недійсним, так як вона фактично оформила даний договір відповідно до визначеної правилами та погодженої сторонами процедури, здійснила його підписання з застосуванням одноразового ідентифікатора та отримала кошти в кредит. Крім того, суд враховує Постанову Верховного суду України від 04.09.2019 р. по справі № 752/4239/15-ц стосовно визнання кредитного договору недійним на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У даній справі встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та раніше виконував аналогічні умови інших договорів з відповідачем, а відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що укладений між нєю та відповідачем договір є недійсним та що позивачу не було відомо про всі умови отримання коштів. Зважаючи на викладене та позиції Верховного Суду, викладені у Постанові від 04.09.2019 по справі № 752/4239/15-ц, та Постанові від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19, підстав для визнання спірного кредитного договору з заявлених позивачем підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» немає. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати у справі відсутні, тому суд не здійснює розподіл судових витрат при ухваленні рішення.

Outcome: dismissed