Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача, в якому просить стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 22 454,32 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 25 270,56 грн. та моральну шкоду у розмірі 4692,00 грн. У судове засідання позивач не з»явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №64к від 23.07.1997 року [PERSON] була прийнята на роботу до Відокремленого підрозділу «Управління з охорони природи» Державного підприємства «Луганськвугілля» на посаду бухгалтера матеріального відділу, що вбачається із запису в трудовій книжці (а.с.10-14). Позивач 17.10.2014 року звільнилась із посади виконуючої обов»язки головного бухгалтера Відокремленого підрозділу «Управління з охорони природи» Державного підприємства «Луганськвугілля» на підставі наказу №354к від 17.10.2014 року за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію, ст.38 Кодексу законів про працю України (а.с.15). Вказаним наказом позивачу була виплачена одноразова допомога у зв»язку з виходом на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Проте при звільненні не було проведено повного розрахунку, а зокрема позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Згідно з довідкою про наявну заборгованість з виплати заробітної плати, заборгованість складає 22 454,32 грн. (а.с.16). Відповідно до розрахунку доданого до матеріалів справи, середньоденний заробіток позивача складає 91,56 грн. Строк затримання розрахунку - з 17.10.2014 року до 21.07.2015 року - 276 день, тому заборгованість перед позивачем складається з середньої заробітної плати за весь час затримки у розмірі 25 270,56 грн. (91, 56 грн. х 276 днів). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 4692,00грн. Відповідно до абз.2 п.8 Постанови Пленусу Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№4 від 31.03.1995 року передбачає, що моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов»язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею у порядку регресу (статті 130, 132-134 Кодексу законів про працю України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved