Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, зазначивши, що з 2003 року почала проживати як чоловік та дружина разом з відповідачем, мали спільний побут та взаємні права і обовязки. За період спільного проживання за спільні кошти 15.09.2007 року придбали житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 15000 грн. за адресою: с.Шершні, вул.Гагаріна,110. Разом проживали в будинку, робили ремонт, збудували гараж, лазню, замінили огорожу. В березні 2014 року вона переїхала проживати в інше місце. Заявила вимоги про встановлення факту проживання з відповідачем однією сімєю з січня 2004 року по березень 2014 року без реєстрації шлюбу, виділення на праві власності кожній стороні по 1/2 ідеальній частині будинку. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити. Пояснила, що прожила з відповідачем з 2003 року по березень 2014 року як подружжя. Спочатку проживали в смт Іршанськ, а потім вирішили придбати будинок. Спірний будинок придбали за кредитні кошти, які отримала вона , її син та відповідач, та їх спільні кошти. Несли спільні витрати на сплату аліментів на дітей відповідача. Договір купівлі-продажу оформили у 2007 році. Разом збудували гараж за гроші, виручені від продажу її дачної ділянки. Відповідач брав кредит, який вони разом виплачували. Придбали інше майно: рушницю, автомобіль. За станом здоров'я вона змушена була виїхати до дочки в Росію, де робила операцію. Відповідач став заперечувати її участь у придбанні та будівництві будинку, тому вона образилась та переїхала жити в смт Іршанськ. В березні 2017 року звернулась до суду, бо до цього часу була на лікуванні, перенесла операцію, відновлювалась після неї. На початку 2017 року пропонувала відповідачеві вирішити спір добровільно, компенсувати їй її внесок в придбання будинку, будівництво паркану та гаражу. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що фактично будинок було придбано у 2004 році за кредитні кошти. В період спільного проживання заробітну плату він отримував неофіційно. Факт спільного проживання без реєстрації шлюбу не заперечив, пояснив, що вони мали спільний бюджет, будинок купували для спільного проживання. Придбали газову плиту, телевізор холодильник, які позивач забрала без його відома. Також забрала всі свої речі. Він заперечував, щоб вона їхала в Росію, однак та не послухалась. Забрав в неї ключ від будинку, другий ключ залишився в її сина. В кінці 2016 року вона приїхала та увійшла в будинок, коли його не було вдома. З цього приводу він звертався до поліції. Коли придбавали будинок, то позивач погодилась, щоб його було оформлено на нього. Вважає, що позивач не має права на частину будинку, оскільки вона без його згоди забрала інші речі. Вислухавши пояснення сторін, свідків, та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення спірного факту позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно. Вказані правовідносини регулюються положеннями глав 7,8 Сімейного кодексу України (далі: СК України. Згідно із ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. При застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Спірний житловий будинок був придбаний 05.09.2007 року на підставі договору купівлі-продажу, право власності зареєстровано за відповідачем 25.08.2010 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] (сусіди сторін) дали показання про те, що сторони тривалий час проживали однією сімєю, разом придбали житловий будинок, зробили в ньому ремонт, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Припинили спільно проживати у 2014 році. Вказані показання відповідач не заперечив. Проаналізувавши всі представлені докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено, що в період з 01.01.2004 року по 01.03.2014 року її проживання з відповідачем було постійним, вони мали спільний бюджет, несли спільні витрати, були повязані спільним побутом, мали взаємні права на обовязки, тобто, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, і в цей період ними спільно було придбано спірний житловий будинок. Відповідачем зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки позивач звернулась до суду з вимогою про поділ спільного майна лише 15.03.2017 року, а трирічний строк позовної давності скінчився 01.03.2017 року. Відповідно до положень ст.72,ч.2 СК України позовна давність до вимог про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Враховуючи, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, припинення спільного проживання було повязано з переїздом позивача на інше місце проживання, до спірного будинку позивач мала ключі та, як зазначив сам відповідач, вільно потрапила до нього у 2016 році, пропонувала відповідачеві вирішити питання про його розподіл в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що про порушення свого права позивач довідалась після того, як відповідач звернувся до поліції з приводу, на його думку, незаконного проникнення позивача до будинку та відмови добровільно здійснити поділ спірного майна, тому строк позовної давності за вимогою про розподіл спільного майна нею пропущено не було. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: approved