Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], право власності на двокімнатну квартиру №1 в будинку №15-а, загальною площею 39,20 кв.м., житловою площею 25,90 кв.м., розташовану в смт Покотилівка по вул. Незалежності (колишня вул. Інтернаціональна), Харківського району Харківської області, яка зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Покотилівський-2» від 11.05.1995р., після смерті матері - [PERSON], померлої 29 травня 2006 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який було припинено 06 січня 1967 року та після припинення якого [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне «Губа». Позивачу, [PERSON], приходиться матірю. Разом з тим, остання тривалий час будучи людиною похилого віку дуже хворіла, а тому з січня місяця 2006 року позивач доглядала її у себе в дома за адресою: [ADDRESS]. Померла [PERSON] 29 травня 2006 року. Ще за життя остання уклала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району та області [PERSON] від 20.05.1992, згідно якого заповіла позивачу - [PERSON], все своє майно. Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2016р. за №1117, [PERSON], є власником квартири №1 в будинку №15-а розташованої по вул. Незалежності (колишня вул. Інтернаціональна) в сел. Покотилівка, Харківського району Харківської області на підставі довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Покотилівський-2» від 11.05.1995. 09 листопада 2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса для прийняття спадщини, однак пропустила шестимісячний термін для звернення, а тому нотаріусом було запропоновано звернутися до суду. Так, згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачем зазначено, що вона на момент смерті спадкодавця проживала разом з нею, від спадщини не відмовлялася у відповідності до ст. 1273 ЦК України, а тому вважає такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] Відтак, у зв'язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх цивільних справ. Позивач в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача - Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява за підписом Покотилівського селищного голови [PERSON], де вказано, що селищна рада просить розглянути вказану справу у відсутність представника Покотилівської селищної ради та прийняти законне і обґрунтоване рішення на підставі наданих у справі матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України). Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом у відповідності до довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2016 за №1117 встановлено, що згідно архівних матеріалів КП «ХРБТІ» станом на 31.12.2012, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], зареєстроване в цілому за [PERSON] згідно довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Покотилівський-2», від 11.05.1995 р. №6. Загальна площа квартири станом на 28.11.2016 становить 39,20 кв.м., житлова 25.90 кв.м. [PERSON], померла 29 травня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №072072, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції на підставі актового запису №8233 від 31.05.2006. Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області ІV сесії VІІ скликання від 18 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, вїздів селища Покотилівка» встановлено, що вулиця Інтернаціональна перейменована у вулицю Незалежності. Як вбачається з відповіді Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за вих. №576/01-16 від 22.02.2017 встановлено, що після смерті [PERSON], померлої 29 травня 2006 року, що мешкала на час смерті в [ADDRESS], з заявами про прийняття спадщини та про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкрита, свідоцтва на спадщину не видавалися. Згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру за №46858161 від 22.02.2017, за номером 2184929 у Спадковому реєстрі значиться заповіт [PERSON] (заповідач) посвідчений Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстровим №2-2198 від 20.05.1992. При цьому, згідно з інформацією наданою з Третьої Харківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Харківській області за вих. №317/01-16 від 22.02.2017 встановлено, що після смерті [PERSON], померлої 29 травня 2006 року, що мешкала на час смерті за адресою: м.Харків, вул. Блюхера, буд.13-Б, з заявами про прийняття спадщини та про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкрита. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відповідно до копії заповіту посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстровим №2-2198 від 20.05.1992, [PERSON] все належне їй майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона буде мати право за законом на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії ЯИ №121015, виданого Покотилівською селищною радою від 14.04.1954 на підставі актового запису №49 від 14.04.1954, [PERSON] народилась 03 квітня 1954 року в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області, батьками якої записано [PERSON] та [PERSON]. З копії довідки, за підписом керівника відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON] за вих.№35/59 від 30.03.2004 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 липня 1973 року у Покотилівській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис №63. 02 лютого 1988 року у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу, актовий запис №69. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище отримане внаслідок укладення шлюбу. Зміна прізвища матірю позивача з «Соколова» на «Губа» підтверджується копією свідоцтва про припинення шлюбу №26094, виданого 06.01.1967 Бюро запису актів громадського стану Виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів трудящих, на підставі актового запису №13 від 06.01.1967. З огляду на викладене, спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] на момент відкриття спадщини, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, є її донька [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, згідно копії акту депутата селищної ради від 14.11.2016 судом встановлено, що [PERSON] мешкала зі своєю матірю - [PERSON], яка померла 29 травня 2006 року, за адресою [ADDRESS], а після смерті матері [PERSON] продовжила проживати за цією адресою без реєстрації. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 січня 2017 року, виданої державним нотаріусом Першої держаної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої 29 травня 2006 року, у звязку з відсутністю документів, які стверджують факт місця відкриття спадщини та факт прийняття спадщини. Відтак, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої 29 травня 2006 року, на користь якої складено заповіт, нею були вчинені всі дії, спрямовані на прийняття спадщини після смерті останньої в порядку ст. 1268 ЦК України, проживала разом зі спадкодавцем, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на зазначену квартиру з підстав, викладених в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 січня 2017 року, тобто з підстав, які від неї не залежали. Враховуючи викладене, суд вважає позивача такою, що набула право власності у порядку спадкування за заповітом на двокімнатну квартиру №1 в будинку №15-а, загальною площею 39,20 кв.м., житловою площею 25,90 кв.м., розташовану в смт Покотилівка по вул. Незалежності (колишня вул. Інтернаціональна) Харківського району Харківської області, яка залишилась після смерті [PERSON], померлої 29 травня 2006 року. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved