Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ПАТ «Київенерго» про надання детального розрахунку наданих послуг по договору №052116000550100 від 11.12.2015 із зазначенням тарифів та методик розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказала на те, що у її квартирі за адресою: [ADDRESS] , 27.12.2014 встановлено вузол обліку теплової енергії №68151531 та 10.01.2015 проведено його опломбування. 11.12.2015 між позивачем та відповідачем у встановленому порядку укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання населенню №052116000550100, в якому виконавцем послуг виступає ПАТ «Київенерго». Оплата отриманих послуг з централізованого опалення здійснюється позивачем згідно з положеннями названого договору, а також відповідно до п.п. 18,20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21.06.2005, на основі показників квартирного засобу обліку тепла. Проте, в лютому 2017 року позивач отримала від постачальника послуг ПАТ «Київенерго» розрахункову квитанцію, в якій окрім сплати за показниками квартирного обліку зазначено до сплати 1010,48 грн. за результатами перерахунку. Не погоджуючись з таким перерахунком, 23.02.2017 [PERSON] звернулась до ЦОК Солом`янського району із заявою про надання розгорнутого розрахунку по наданим послугам з централізованого опалення з обґрунтуванням заборгованості, що виникла. Зазначена заява залишена без відповіді. 30.03.2017 позивач звернулася до ЦОК Солом`янського району з претензією про проведення перерахунку наданих послуг та зняття необґрунтованої заборгованості у сумі 1010,48 грн., при цьому не заперечуючи сум, нарахованих за показниками засобів квартирного обліку. Відповіді на вказану претензію на дату звернення до суду не надійшло, перерахунок не проведено. Позивачка вважає, що відповідачем виставлена вимога про сплату послуги, яка позивачем не отримана. Законна вимога до відповідача про проведення перерахунку ним не виконується, а відтак, позивач вважає своє право, як споживача послуги, порушеним та вважає необхідним звернутися за його захистом та відновлення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в ньому підстав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов від 05.09.2017. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані документи у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до ст.ст. 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини другої-четвертої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Абзацом 2 п. 10 Правил передбачено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. В судовому засіданні представник позивача вказав на те, що засоби обліку позивача справні, повірені та опломбовані, отже обставини, передбачені п. 15 Правил відсутні. Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо зокрема будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином. Частиною 3 пункту 32 Правил, а також ч. 3 п. 21 договору, відповідач зобов`язаний надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послух, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг. Зазначена інформація ПАТ «Київенерго» позивачу не надається. Таким чином, ненадання позивачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації стосовно наданих послуг централізованого опалення та їх ціни, що передбачається проведенням перерахунку, має визнаватися порушенням прав споживача - позивача у даному спорі, а належним способом порушеного права є, відповідно до положень ст. 16 ЦК України, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved