Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до Кремінського районного суду з позовом, в якому вказала, що 18.05.1965 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. 14.03.1989 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач та колишній чоловік мешкали разом. Власність рішенням суду було поділено, а саме позивачу виділено ? частина житлового будинку, який розташований в [ADDRESS], до складу якої входять коридор 1-1, кухня 1-6, кімната 1-7, кімната 1-5. Сарай довжиною 3,3 м., В-сарай, вбиральня, колодязь, огорожа, водопровід, що складає ? частину ідеальної частки. У власність [PERSON] було виділено також 1 / 2 частину житлового будинку, куди входять тамбур 1-1, ганок, кімната 1-3, кімната 1-4, сарай довжиною 5,15 м., погріб, огорожа та водопровід, см. колодязь, що складає 1 / 2 ідеальної долі будинку. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу вона постійно користувалася будинком, весь час проживає в ньому та вважає його своєю власністю. Таким чином, позивач вважає, що добросовісно заволоділа будинком, а тому прохає визнати право власності на 1 / 2 частину житлового будинку, що належала її колишньому чоловікові за набувальною давністю. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач [PERSON] надала в судове засідання заяву, де позов визнала та прохала справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] надав в судове засідання заяву, де позов визнав та прохала справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] м/р в судове засідання надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позов визнав. Суд повно, всебічно та обґрунтовано дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до свідоцтва про одруження (а.с. 4) [PERSON] та [PERSON] були подружжям. Відповідно до рішення Кремінського районного суду (а.с. 13) майно подружжя розділено порівну з виділенням ідеальних частин. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 14) [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до довідки характеристики (а.с. 15) позивач володіє 1 / 2 частини житлового будинку [ADDRESS], інша 1 / 2 частина належала [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач по справі є власником 1 / 2 частини житлового будинку, що розташований [ADDRESS] Вона постійно та безперервно володіє цілим житловим будинком, протягом більше десяти років, її володіння носить відкритий та безперервний характер, а тому суд вважає, що позивач добросовісно заволоділа 1 / 2 частиною житлового будинку, що розташований [ADDRESS] яка належала [PERSON] А тому позов підлягає повному задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved