Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано між сторонами міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 11.07.2009 року за актовим записом № 223, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що подружнє життя не склалося і протягом трьох років вона з відповідачем не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, шлюб носить формальний характер і є правовою перешкодою для влаштування її особистого життя. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, інших дітей не має і стягнень за виконавчими документами не проводиться. В судове засідання позивач не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, завчасно подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, завчасно подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу і стягнення аліментів. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами. Судом встановлено, що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського районного управління юстиції Житомирської області від 11.07.2009 актовий запис № 223, зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Путиловицької сільської ради Лугинського району Житомирської області від 30.12.2009. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, між позивачем і відповідачем протягом трьох років, склалися відчужені стосунки, шлюб носить формальний характер і є правовою перешкодою для влаштування особистого життя позивача, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. В силу ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 141 Сімейного кодексу України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання та виховання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов'язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами глави 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України та роз'яснень, що надані у п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані зокрема і в грошовій формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). При визначенні розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача та його стан здоров'я, відсутність у нього інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати. Враховуючи конкретні обставини справи, беручи до уваги беззаперечне визнання відповідачем заявлених позовних вимог в поданій до суду письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до переконання про можливість її прийняття та необхідності задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбачена чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved