Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1996 року. В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] , [INFO] народилася дочка [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . Покликається на те, що з відповідачем тривалий час не проживають як подружжя, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинено. На даний час вини проживають окремо. Вважає, що подальше збереження сім`ї є недоцільним, шляхів для відновлення шлюбних відносин немає. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не займається їх вихованням. В добровільному порядку вирішити питання по утриманню дітей вони не можуть. Просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який був укладений 28 вересня 1996 року, стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 2118 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка навчається в розмірі 2118 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, подав до суду відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28 вересня 1996 року шлюб між сторонами зареєстрований 28 вересня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 1070 (а.с. 5). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім`ї неможливе, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 липня 2011 року [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] є його батьком (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд встановив, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , при цьому зазначає у відзиві, що достатнім розміром аліментів на його думку для утримання двох дітей буде розмір ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, тобто, по 554 грн. 50 коп. на кожну дитину, не обґрунтовуючи, з якого розмірі заробітку (доходу) ним проведено даний розрахунок. Частиною девятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дитини, враховуючи прожитковий мінімум, встановлений для дитини відповідного віку, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1109 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Цих коштів, на думку суду, буде достатньо для покриття витрат на задоволення життєвих потреб дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, то слід зазначити, що з довідки № 445 від 04.11.2019 року вбачається, що [PERSON] навчається у Луцькому коледжі рекреаційних технологій та права на платній форми навчання (а.с. 14). Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною першою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України) Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як встановлено в судом, то мати [PERSON] - позивач по справі на даний час надає допомогу дочці, однак, її розмір є недостатнім. Натомість, батько [PERSON] є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, обставини, які б свідчили про неможливість надання утримання, судом не встановлено. Відповідно до норм ст. 4 ЦПК України та ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка та син. За змістом зазначених статей [PERSON] має право звернутися з позовом до суду, але такий позов може бути поданий в інтересах повнолітньої дитини, на користь якого мають бути стягнуті аліменти. З огляду на викладене, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, а до стягнення з [PERSON] підлягають аліменти на користь [PERSON] , оскільки вона продовжує навчання, у розмірі 1109 грн. щомісячно, починаючи з 06.11.2019 року та протягом навчання, але не більш як до досягнення нею 23 років.

Outcome: partial