Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Зазначила, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за час якого вони за спільні кошти побудували житловий будинок загальною площею 210,2 кв. м, який знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Камянка, вул. Соснова, 17, для проживання їхньої сімї, який було зареєстровано за відповідачем. Під час останньої зустрічі відповідач повідомив, що має намір продати вказаний будинок. Пропозиції щодо переоформлення даного майна на дитину або виділити позивачу половину будинку відповідач відкидає. У звязку з наведеним просить: визнати житловий будинок загальною площею 210,2 кв. м, який знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Камянка, вул. Соснова, 17, обєктом права спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 210,2 кв. м, який знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Камянка, вул. Соснова, 17. У разі задоволення позову [PERSON] просила судові витрати покласти повністю на неї. Також просила суд скасувати вжиті заходи забезпечення позову. У судове засідання зявилися позивач та її представник, які підтримали позовні вимоги. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 32, 39-41, 48-49, 54-55, 62-63, 77-78) за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 17), із заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, відзив на позов не надавав. З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 22 вересня 2001 року був зареєстрований шлюб сторін (а.с. 7). Згідно з державним актом на право власності серії ЯГ № 785215 від 07 червня 2007 року відповідач є власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Камянка, вул. Соснова (а.с. 10). Рішенням виконкому Камянської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 185 від 17 вересня 2009 року відповідачу було надано погодження на будівництво житлового будинку та інших споруд за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Камянка, вул. Соснова (а.с. 13). 22 січня 2015 року відповідач отримав свідоцтво, індексний номер 32531168, про право приватної на житловий будинок загальною площею 210,2 кв. м, який знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Камянка, вул. Соснова, 17 (а.с. 8), інформацію про яке внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою № 122212971 від 27 квітня 2018 року (а.с. 79). На підтвердження факту, що джерелом набуття спірного майна були також і її кошти, надала довідку про суми виплачених їй доходів у період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2017 року (а.с. 66-72). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач своїм правом зявитися до суду не скористався, доводи позивача не спростував, суд, виходячи із наданих позивачем доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, а саме: визнати спірне майно спільною сумісною власністю сторін та визнати за позивачем 1/2 частину житлового будинку.

Outcome: approved