Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із дійсною позовною заявою, в якій зазначила, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова. Донька проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Відповідач з грудня 2013 року не спілкується з нею та дитиною, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Через проведення антитерористичної операції у м.Луганськ вона разом з донькою була змушена виїхати до м.Харкова. Бабуся та дідусь доньки, які є її батьками, залишились проживати на тимчасово окупованій території у м.Луганську. Оскільки їх відвідування має велике значення для здоровя, фізичного розвитку доньки, вона разом з донькою змушена діставатись м.Луганськ у різний спосіб як українською так і російською територією. Крім того вона має на меті здійснити оздоровлення дитини шляхом її відпочинку у АР Крим. Проте оформити у нотаріальному порядку дозвіл на виїзд дитини за кордон вона можливості немає через те, що з грудня 2013 року з колишнім чоловіком звязку немає, він не цікавиться розвитком доньки. Тому вона змушена звернутись до суду з позовом про надання [PERSON], [INFO], дозволу на тимчасовий виїзд у Російську Федерацію, в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України у м.Луганськ, а також на тимчасово окуповану територію до АР Крим на періоди шкільних канікул з 01 червня по 31 серпня, з 20 жовтня по 10 листопада, з 25 грудня по 15 січня, з 20 березня по 10 квітня на період до її повноліття. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач у позовній заяві просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 17.06.2016 р., на 24.06.2016 р., на 28.07.2016 р). Причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Третя особа надала клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, просили рішення у справі прийняти в інтересах дитини. За таких обставин суд розглянув справу на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД №127316 від 27.09.2008 року, яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно з копією рішення Московського районного суду м.Харкова від 08.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.12). Як вбачається зі змісту довідок, виданих Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №139, Громадською організацією Спортивний клуб «Пересвет», Комунальним закладом «Дошкільний заклад №33» батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, шкільні збори не відвідує, дитину жодного разу не забирав та не приводив, на змаганнях дитину завжди супроводжує її мати - [PERSON]М (а.с. 16-18). [PERSON] згідно довідки від 30.07.2015 року №6343015514 є внутрішньо-переміщеною особою та зареєстрована у м.Харків (а.с.19). Відповідно до копії домової книги на буд.230 по вул..Макарова Жовтневого району у м.Луганську та довідки, виданої вуличним комітетом дільниці №78 Жовтневого району м.Луганська позивач та її донька дійсно зареєстровані разом з батьками позивача за вищевказаною адресою (а.с.23-25, 32). Відповідно до ст..313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з «Правилами перетинання державного кордону України», які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 р. №57 (далі Правилами), виїзд з України громадян,\~ які не досягли 16-річного віку, здійснюється\~ за\~ згодою\~ обох\~ батьків\~ (усиновлювачів)\~ (далі\~ - батьки) та в їх супроводі\~ або\~ в\~ супроводі\~ осіб,\~ уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян,\~ які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за\~ нотаріально\~ посвідченою\~ згодою\~ другого з батьків із зазначенням у ній\~ держави\~ прямування\~ та\~ відповідного\~ часового проміжку\~\~ перебування\~ у\~ цій\~ державі,\~ якщо\~ другий\~ з\~ батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків якщо предявлене рішення суду\~ про\~ надання\~ дозволу\~ на\~\~ виїзд\~\~ з\~\~ України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як вбачається з положень ст..33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та порядок вїзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, за відсутності\~ згоди\~ одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон\~ може\~ бути\~ дозволено\~ на\~ підставі рішення суду. Відповідно до ст..12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно «Конвенції про права дитини», прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7 та ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За таких обставин судом не встановлено жодних перешкод для тимчасового виїзду дитини за межі України. Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини в м.Луганськ, який згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року знаходиться у переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, а також до АР Крим суд виходить з наступного. Згідно із пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Відповідно до «Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, який регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони Крим під час вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України, вїзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Таким чином, діючим законодавством також не встановлено обмеження щодо вїзду/виїзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її вїзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у\~\~позивача\~\~існують складнощі в отриманні нотаріально посвідченої згоди відповідача\~\~на виїзд\~\~дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України, на тимчасово окуповану територію в АР Крим і на неконтрольовану територію України в м.Луганськ, судом враховано, що це буде відповідати її інтересам. Відсутність згоди батька стосовно надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки для забезпечення її фізичного, духовного розвитку суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права неповнолітньої [PERSON] підлягають судовому захисту. При цьому суд враховує той факт, що відповідно до Правил виїзд громадян, які не досягли 16-ти річного віку, за кордон без згоди та супроводу одного з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг саме 16-ти річного віку, а тому у суду немає підстав для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до її повноліття. Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial