Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO]р. померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, що складається з 2/3 частин житлового будинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, [ADDRESS] та 2/3 частин земельної ділянки площею 0,0847га. призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказаний будинок належав батькам на праві спільної сумісної власності і у 1981р. 1/3 його частину батько позивачки подарував їй. У 1997 році батько позивачки помер і спадкоємцем була її мати, яка померла у 2012р. За життя мати позивачки склала заповіт на ім'я онука - [PERSON], однак останній від спадщини відмовився на користь позивачки. Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки цей житловий будинок у встановленому порядку не зареєстрований. У зв'язку з наведеним просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову не заперечував та просив розглянути справу у його відсутності, про що надав відповідний лист №329 від 30.10.2014р. Третя особа також проти позову не заперечував та просив розглянути справу у його відсутності (заява від 02.11.2014р.). Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. У 1997р помер батько позивачки [PERSON] За життя та, перебуваючи у шлюбі, останній та мати позивачки [PERSON] (у 1980р.) побудували будинок, який належав їм на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на те, що спірний житловий будинок було збудовано у 1980 році, з врахуванням вимог ст.5 ЦК України, суд застосовує вимоги ЦК УРСР 1963р. (ст.128 ЦК УРСР 1963р.) та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966р. Так, враховуючи, що будинок та надвірні споруди не були самочинним будівництвом та 1/3 частину будинку у 1981 році [PERSON] подарував позивачці, 2/3 його частини належала [PERSON] (батькові позивачки, який помер 1997 році), що підтверджується витягом з будинкової книги. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, враховуючи вимоги ст.548, п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963р., мати позивачки [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцем з 1981 року, що підтверджується копією будинкової книги.. [INFO]р. померла [PERSON] - мати позивачки, після смерті якої залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки загальною площею 0,0847га., розташованої по [ADDRESS] Вишгородського району Київської області та житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за цією ж адресою. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). 14.01.2013р. позивачка звернулась до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Одночасно до нотаріальної контори звернувся і син позивачки [PERSON] - третя особа по справі з заявою про відмову від спадщини, оскільки спадкодавець за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно останньому. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. 11.07.2014р. позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,0847га., розташованої по [ADDRESS] Вишгородського району Київської області. Згідно довідки-характеристики №357 від 07.05.2014р., виданої КП «Вишгородське БТІ», житловий будинок [ADDRESS] Вишгородського району Київської області у КП «Вишгородське БТІ» не зареєстровано, що стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я позивачки (роз'яснення №1326/01-16 від 11.07.2014р.). Позивачка просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за вказаною вище адресою. Так, житловий будинок зазначено на плані під літерою «А», 1980 року побудови, загальною площею 110,0кв.м., житловою площею 65,8кв.м.; а також на 2/3 частини господарських споруд: літня кухня - «Б», убиральня - «Г», гараж - «Д», літній душ - «Е», сарай - «Є», сарай - «Ж», теплиця - «З», огорожа №6-12, колонка питна - 1, каналізаційні споруди ІІ,ІІІ, вимощення ІV. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на те, що, як вбачається з технічного паспорту №2800504 від 03.04.2014р., на земельній ділянці [ADDRESS] Вишгородського району Київської області розташовано вище перелічені господарські будівлі. Зокрема, каналізаційна споруда ІІ - 2014 року побудови, а тому до складу спадкового майна після смерті [PERSON], яка померла у 2012 році, вона не входить. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення задоволення позову. Відтак, враховуючи, що встановлено достатньо підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, позивачем дотримано вимог ст.ст.10,58,60 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст.5,1218,1222,1223,1261-1265 ЦК України, ст.ст.3,10,11,58,60,61,88,174, 213-215 ЦПК України, -

Outcome: partial