Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину. Зазначила, що вона з відповідачем з 10 жовтня 2012 року перебувала у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2017 року розірвано. \~ \~ \~ \~У шлюбі 24 березня 2013 року у них народився син [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2017 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини. Однак, як вказує [PERSON], відповідач зазначене вище рішення суду належним чином не виконує, внаслідок чого, наявна заборгованість зі сплати аліментів. Малолітній [PERSON], у період часу з січня по квітень та липень місяці 2018 року, хворів, що підтверджується листками непрацездатності та витягом з історії хвороби. На лікування сина позивачем витрачено 7851 гривня. Також, позивач вказала, що зазначені вище кошти, через невисокий рівень доходів, вона отримала у кредит, що підтверджується довідкою АТ КБ Приватбанк від 01.08.2018. [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з проханням компенсувати половину витрат на придбані ліки, проте відповіді та коштів не отримала. Вказала, що [PERSON] є здоровою та працездатною особою. В судове засідання позивач не прибула, надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, просить стягнути на її користь 3925 грн. додаткових витрат на дитину та 400 грн. за надання правничої допомоги. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони з 10.10.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.06.2017 розірвано (а.с.20-24 ). Від шлюбу у сторін 24 березня 2013 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). У період з 07 по 20 березня 2018 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, через що на придбання ліків позивачем витрачено 5966 грн., що підтверджується копіями листка непрацездатності, витягу з історії хвороби та фіскальних чеків. У період з 11 по 21 липня 2018 року [PERSON] повторно захворів, в тому числі з 16 по 20 липня 2018 року проходив стаціонарне лікування у лікарні. На придбання ліків позивачем витрачено 1885 грн., що підтверджується копіями листка непрацездатності, витягу з історії хвороби та фіскальних чеків. Загальна сума коштів, витрачених позивачем на лікування сина складає 7851 грн. Крім того, позивачем витрачено 400 грн. на правничу допомогу, що підтверджується довідкою (а.с. 31). Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути ці витрати. Встановивши, що [PERSON] у зв'язку із хворобою дитини понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 7851 грн. суд приходить до висновку про необхідність стягнення половини цієї суми з відповідача, оскільки батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 768,40 грн., оскільки відповідач була звільнена від його сплати відповідно до вимог закону. На підставі викладеного та

Outcome: approved