Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. В первісній позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог посилалась на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредитка «Універсальна», виданої на її ім'я 28 жовтня 2012 року, визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13135 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на її ім'я, нечинною та зобов'язано банк повернути їй кошти в сумі 13135 грн. шляхом відновлення на картковому рахунку. Крім того, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 27 вересня 2016 року з відповідача на її користь також стягнуто пеню в сумі 8458 грн. 94 коп., компенсацію інфляційних втрат в сумі 7527 грн. 71 коп., три відсотки річних у розмірі 695 грн. 26 коп., 1% за користування коштами в сумі 257 грн. 67 коп. Однак до даного часу вказані рішення суду не виконані. З огляду на викладене, із врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» за невиконання зобовязання згідно наведених рішень пеню, проценти за користування коштами, інфляційні втрати та 3% річних в загальному розмірі 12499 грн. 97 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, що в засідання не зявився. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню наступних підстав. Як встановлено судом, правовідносини, що складися між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово були предметом судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року в цивільній справі №554/838/16 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна», виданою на ім'я [PERSON] 28 жовтня 2012 року. Визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі\~\~\~13135 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім'я позивача, нечинною та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти в сумі 13135 грн. шляхом відновлення на картковому рахунку (а.с.9-17). До даного часу вказане судове рішення не виконано, у звязку з чим позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також процентів за користування коштами. Рішенням Київського районного суду м.Полтави в цивільній справі №552/3833/15-ц від 27 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 17 листопада 2016 року, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року в сумі 8458 грн. 94 коп., компенсацію інфляційних втрат за період з 24 грудня 2014 року по 01 вересня 2016 року в сумі 7527 грн. 71 коп., три відсотки річних за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року у розмірі 695 грн. 26 коп., проценти за користування коштами за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року в сумі 257 грн. 67 коп., на відшкодування понесених судових витрат 1113 грн. 89 коп., а всього стягнуто 18053 грн. 47 коп. Зазначене рішення відповідачем також не виконано до даного часу. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір\~\~пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, що було чинним станом на вересень 2012 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Оскільки зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено вину банку при здійсненні несанкціонованої платіжної операції, наявні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача, зокрема в частині нарахування пені. Обраховуючи розмір пені за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, згідно якого: розмір пені -0,1% від суми неналежного переказу: 13135 грн. х 0,1 % = 13,135 грн. за 1 день; період нарахування: 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року = 406 днів; розрахунок пені: 13,135 грн. х 406 днів = 5332 грн. 81 коп. Оскільки до ухвалення судом рішення жодна із сторін не заявила про застосування наслідків спливу річного строку позовної давності, встановленого ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року в сумі 5332 грн. 81 коп. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже встановлено наведеними вище судовими рішеннями, боржник ПАТ КБ «ПриватБанк», який одразу ж за повідомленням [PERSON] мав повернути кошти на її картковий рахунок, цього не зробив, відповідно прострочив виконання зобовязання, починаючи від дня неналежного переказу. Тому на вимогу кредитора [PERSON] має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року розмір інфляційних втрат позивача у звязку з простроченням зобовязання відповідачем становить 3842 грн. 00 коп. Три проценти річних за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року становить 438 грн. 31 коп. Вказані суми обраховані позивачем у точній відповідності до вимог закону та відповідають обставинам справи. Відповідно до ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Встановлено, що договір у цій справі не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими коштами клієнта (позивача) у разі неналежного виконання банком зобов'язань за договором. Тому з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. В ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткова ставка за вкладом «до запитання» становить 1% річних. Тому розмір процентів за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, складає 146 грн. 10 коп.: 13135 грн. / 100 / 365 дн. х 406 дн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня в сумі 5332 грн. 81 коп., компенсація інфляційних втрат в сумі 3842 грн. 00 коп., три відсотки річних у розмірі 438 грн. 31 коп., проценти за користування коштами в сумі 146 грн. 10 коп. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення Київського районного суду м.Полтави від 27 вересня 2016 року, суд виходить з того, що стягнення з відповідача на користь позивача пені, відсотків та компенсації інфляційних втрат не є грошовим зобовязанням в значенні ч.2 ст. 625 ЦК України. Тому відсутні правові підстави для застосування вимог ч.2 ст. 625 ЦК України у звязку з невиконанням відповідачем даного судового рішення. В задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити. У звязку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 640 грн. на відшкодування понесених нею судових витрат.

Outcome: partial