Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

позивач звернулась до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ПАТ «Універсал банк», за участю третьої особи- приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської Ольги Марянівни про визнання іпотечного договору за реєстровим договором №1609 від 13.05.2008 року недійсним та скасування заборони на відчуження квартири. В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що договір іпотеки № 1609 від 13.05.2008 року було укладено між ВАТ «Універсал банк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.09.2014 року у справі № 465/6125/13 було залишено без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 07.11.2013 року, яким було припинено іпотечний договір № 1609 від 13.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. в частині зобов'язань [PERSON] та [PERSON] А так як предметом іпотечного договору не може бути частина майна, яка не виділена в натурі, як окремий об'єкт нерухомого майна, тому даний договір слід визнати недійсним та скасувати заборони на відчуження спірної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім цього, позивачем було уточнено позовні вимоги в яких просить припинити іпотеку № [NUMBER] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. згідно договору іпотеки за реєстровим № 1609 від 13.05.2008 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Універсал банк» на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, подав заперечення на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Третя особа- приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Вишинська О.М. подала заперечення на позовну заяву від 10.06.2015 року, в якому зазначила, що на момент посвідчення договору іпотеки № 1609 від 13.05.2008р. в іпотеку передавалась квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], просила слухати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю, виходячи з наступного. 13 травня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал банк» в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності № 1730 від 28.03.2008 року було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL4391 (надалі - генеральний договір) та додаткову угоду № BL4391/BL4391-KL+ (надалі - додаткова угода). Предметом генерального договору про надання кредитних послуг згідно п. 1.1 було надання [PERSON] кредитних послуг у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 69 000,00 швейцарський франків. В якості додаткового забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором та додатковою угодою, між ВАТ «Універсал банк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір за реєстровим № 1609 від 13.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. Предметом даного іпотечного договору була передача в іпотеку нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,2 кв.м. та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі договору міни, посвідченого 23.05.1997 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Блюй Ю.В., за реєстровим номером 3-2370, зареєстрованого 20.06.1997 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та записано в реєстрову книгу № 20 за реєстровим № 11971, реєстраційний номер 22615706, яка належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.09.2014 року у справі № 465/6125/13 було залишено без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 07.11.2013 року, яким було припинено іпотечний договір № 1609 від 13.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. в частині зобов'язань [PERSON] та [PERSON] Відповідно до норм пункту 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з ст. 1, ч.1 ст.5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки є об'єкти нерухомого майна та об'єкти, які прирівнюються до таких цим законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: -земельні ділянки; -будівлі; -споруди; -підприємство як майновий комплекс; -житлові будинки; -квартири; -дачі; -садові будинки; -гаражі; -об'єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно в майбутньому; -право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: -майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; -нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; -воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що предметом іпотеки може бути, зокрема, нерухоме майно, яке зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Статтею 578 ЦК установлено: майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» також визначено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Відповідно до Аналізу ВСУ судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна від 03.03.2015 року, підготованого суддею Верховного Суду України Л.І. Охрімчук, науковим консультантом управління вивчення та аналізу судової практики [PERSON] та головним консультантом управління вивчення та аналізу судової практики [PERSON]., зазначено, що чинним законодавством не передбачена можливість передачі в іпотеку частини об'єкта нерухомого майна, оскільки після виділення в натурі й реєстрації права власності на неї така частина перестає бути частиною і стає окремим об'єктом нерухомості. Цей висновок повинен застосовуватися незалежно від того, перебуває частина об'єкта нерухомого майна в спільній власності чи в одноосібному володінні. Враховуючи вищенаведені норми Закону та той факт, що спірний іпотечний договір № 1609 від 13.05.2008 року було припинено в частині зобов'язань співвласників предмету іпотеки [PERSON] та [PERSON], частка у спільній сумісній власності на заставне майно, яка належить [PERSON] не може бути предметом іпотеки, оскільки не є виділена в натурі та на неї відсутня реєстрація права власності як на окремий об'єкт іпотеки. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у випадку, зокрема, визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Враховуючи викладене, варто зазначити, що у такому випадку припиняється іпотека [NUMBER] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. згідно договору іпотеки за реєстровим № 1609 від 13.05.2008 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Універсал банк» на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], оскільки припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за своєю правовою природою є похідним від скасування заборони на відчуження нерухомого майна та наслідком визнання договору іпотеки недійсним. Пунктом 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з слід стягнути з відповідача ПАТ «Універсал банк» на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн., що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved