Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання зобов»язання поруки за Договором поруки № 013/025-11 від 18.01.2008 р., укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] припиненими, визнання недійсним договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 013/025-11, укладеного 18.09.2015 р. між сторонами та стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2008 р. між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримала кредит в розмірі 115709 доларів США з графіком повернення кредиту до 18.01.2033 р. та зі сплатою 13% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, між АКБ соціального розвитку Укрсоцбанк» та позивачем укладено договір поруки №013/025-11, відповідно до якого остання зобов'язалася солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту №40.29-48/20 від 18.01 2008р. Строк дії самого ж в'язання поруки даним договором не було встановлено. Листом №40.5-24/7872 від 24.12.2008р. Банк повідомив позичальника про розірвання Договору кредиту та пред»явив вимогу протягом тридцяти днів з дати отримання цього листа, достроково погасити в повному обсязі заборгованість за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. Даний лист отриманий позичальником [PERSON] 26.12.2008р. Позивач посилається на те, що протягом шести місяців з моменту настання строк для дострокового виконання зобов»язань за договором кредиту Банк не пред»явив до неї, як до поручителя будь-якої вимоги, а тому в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України зобов»язання поруки за Договором поруки № 013/025-П є припиненими. Крім того, 18.09.2015 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем укладено Договір про внесення змін № 1 до договору поруки, відповідно до якого позивач поручалась за виконання позичальником зобов»язань з повернення кредиту в сумі 125385,94 доларів США, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій. Оскільки, на момент укладення Договору про внесення змін № 1 до Договору поруки не існувало основного зобов»язання позичальника, визначеного в даних змінах, а лише існувало зобов»язання про дострокове погашення суми боргу, нарахованих відсотків та комісій за основним договором, позивач просить визнати Договір від 18.09.2015 р. недійсним. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що договір кредиту з позичальником не був розірваний, правовідносини продовжували існувати, тривало листування між Банком і позичальником щодо зміни умов повернення кредиту і позивач надала вільну згоду на укладення змін до Договору поруки, що підтверджує правомірність укладеного договору, оскільки іншого не встановлено. Третя особа в ході судового розгляду підтримала заявлені позивачем вимоги і просила їх задовольнити. Вислухавши сторони та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №40.29-48/20 про надання у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 115.709,00 доларів США з графіком повернення кредиту до 18.01.2033р., зі сплатою 13% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між АКБ соціального розвитку Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №013/025-11, відповідно до якого остання зобов'язалася солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту №40.29-48/20 від 18.01 2008р. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.І ст. 252 ЦК України). Відповідно до п.6.2 договору поруки №013/025-П від 18.01.2008р., Договір набирає чинності з дати його укладення. Строк дії зобов»язання поруки не був погоджений сторонами при укладенні Договору поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом пред»явлення позову, кредитор вчиняти не може. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору (постанова Верховного суду України від 29.06.20І6р. №6-272цс16). Згідно п.2.8 договору кредиту №40.29-48/20 від 18.01.2008р., у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішеннями правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, тарифного комітету Кредитора, Кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного в п.1.1 цього Договору. Згідно п.2.8.1 договору кредиту №40.29-48/20 від 18.01.2008р., про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити Позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. Згідно п.2.8.2 договору кредиту №40.29-48/20 від 18.01.2008р., у разі якщо Позичальник не погодиться з запропонованим кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п.2.8.1 цього Договору, повернути Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Судом встановлено, що листом №40.5-24/7872 від 24.12.2008р., за підписом заступника начальника Подільського відділення Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» направленого на ім'я позивальника [PERSON], було повідомлено про розірвання Договору кредиту та висунуто вимогу протягом тридцяти днів з дати отримання листа, достроково погасити в повному обсязі заборгованість за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. Даний лист отриманий позичальником [PERSON] 26.12.2008р., а отже строк дострокового повернення кредиту (погашення в повному обсязі заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії) сплив 25.01.2009р. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому мав право пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. День, зазначений кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту є кінцевим строком виконання її умов, а усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення. Таких позицій дотримується Верховний Суд України, виклавши їх у постановах: від 10.09.2014р. №б-28цс14, від 02.12.2015р. №б-1707цс15, від 02.11.2016р. №6-1174цс16, від 09.11.2016р. №6-2251цс16. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати (постанови Верховного Суду України від 21.01.2015р. №б-190цс14, від 27.01.2016р. №6-990цс15, від 22.06.2016р. №6-368цс16, від 07.09.2016р. №б-691цс16). Як встановлено в ході судового розгляду у визначений Банком для дострокового погашення зобов»язання строк Позичальник не сплатив повну суму заборгованості. Протягом шести місяців від дня настання у Банку права вимоги до поручителя про виконання зобов»язань ПАТ «Укрсоцбанк» не звернувся до суду з позовом до [PERSON] Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо визнання припиненими зобов»язань за договором поруки №013/025-П від 18.01.2008р., в зв»язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсним Договору про внесення змін №1 до договору поруки №013/025 від 18.01.2008р. 18.09.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін №1 до договору поруки №013/025 від 18.01.2008р, за яким сторони внесли зміни до пункту 2.1 договору поруки №013/025 від 18.01.2008р., виклавши його в новій редакції, згідно якого Поручитель поручався за виконання Позичальником зобов'язання з повернення кредиту в сумі 125385,94 доларів США, сплати процентів за користування кредитом та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту, сплата можливої неустойки (пені, штрафу), інші витрати щодо задоволення вимог Кредитора за Договором кредиту. Також внесли зміни до статті 5 договору поруки №013/025 від 18.01.2008р., виклавши його в новій редакції. Згідно ч.І ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.5 ст. 203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На момент укладання Договору про внесення змін №1 до договору поруки №013/025 від 18.01.2008р не існувало зобов»язань за самим Договором поруки в зв»язку з їх припиненням на підставі положень ч.4 ст.559 ЦК України, а тому внесення змін до неіснуючого зобов»язання суперечить вимогам закону. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на свідоме укладення позивачем змін до договору поруки, що свідчить про правомірність укладення правочину, оскільки даний Договір суперечить положенням чинного законодавства, що визначають суть зобов»язання та зміст зобов»язань, що тягне його недійсність. Сам факт наявності переписки між Кредитором і Позичальником щодо зміни порядку погашення заборгованості, а також внесення змін до Договору кредиту, що стосується зміни умов зобов»язання, не можуть вплинути на зобов»язання поручителя, оскільки вони припинились в силу закону після сплину шести місяців, коли у Банку виникло право пред»явити вимоги до поручителя щодо погашення заборгованості після зміни строку виконання основного зобов»язання. Зважаючи на викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази, беручи до уваги положення чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, правові позиції Верховного Суду України з даних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved