Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь витрати по проведенню експертного транспортно-трасологічного дослідження в сумі 6000,00 грн., витрати на правову допомогу в адміністративній справі №760/20767/17 в сумі 5000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн., та моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі заяви [PERSON] про настання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.04.2017 року по вул. Ушинського, 5 в м. Києві, поданої до УПП у м. Києві відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №444459 за порушення п.п. 13.1, 13.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Зазначений протокол та інші матеріали були передані працівниками УПП у м. Києві до Солом'янського районного суду м. Києва. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.12.2017 року провадження у справі відносно позивача закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду зазначеного протоколу, позивачем були понесені витрати за проведення експертного транспортно-трасологічного дослідження в сумі 6000,00 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Крім того, для відновлення своїх прав вона звернулась з даним позовом до суду та витрати за надання правової допомоги склали 2000,00 грн. Вважає, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача. Крім матеріальної шкоди позивачу також було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 04.07.2018 року до суду надійшов відзив від відповідача в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що не повинен нести відповідальність за спричинену позивачу моральну та матеріальну шкоду, у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої він є потерпілою особою. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Верховної Ради України від 01.12.1994 року №267/94-ВР введено в дію Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», який містить виключний перелік протиправних діянь, за наявності яких настає відповідальність, передбачена цим Законом. Згідно ст. 1 вказаного закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Такі ж положення закріплені в ст. 1176 ЦК України, яка встановлює підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. За умовами п.4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. У відповідності до ст.ст. 4, 13 вищевказаного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Судом встановлено, що 03.10.2017 року працівником УПП у м. Києві було складено щодо позивача [PERSON] протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. За наслідками розгляду адміністративної справи № 760/20760/17 Солом'янським районним судом м. Києва 05.12.2017 року винесено постанову, якою провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. В ході розгляду справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, позивачем понесені витрати на проведення експертного транспортно-трасологічного дослідження та на правову допомогу. Крім того, неї понесені витрати на правову допомогу у даній справі. При цьому, на думку позивача зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача, оскільки він як особа, яка звернулась до УПП у м. Києві із заявою про настання ДТП повинен нести відповідальність за завдання їй матеріальної та моральної шкоди. Однак, суд не погоджується з такими висновками позивача, оскільки в розумінні Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Конституції України особа має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Позивач не зверталась до суду з клопотанням про заміну відповідача у справі, а отже суд позбавлений можливості за власної ініціативи здійснити таку заміну. Таким чином, звертаючись з даним позовом до суду позивач невірно визначила особу, яка має відповідати за спричинення їй матеріальної та моральної шкоди. Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На думку суду, таке право особи не було порушено. Позивач мала можливість і скористалась встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення. У результаті розгляду адміністративної справи винесено постанову, якою провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Враховуючи наведене, принцип розумності і справедливості, суд вважає, що підстав для задоволення заявлених вимог немає.

Outcome: dismissed