Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок їй належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 23 листопада 2016 року. Вказує, що у будинку також зареєстровані відповідачі: [PERSON] та [PERSON] З 2012 року відповідачі у вищевказаному будинку не проживають. Вказує, що ніколи не чинила відповідачам будь-яких перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням. У той же час, відповідачі не приймають участі по сплаті комунальних послуг за вказаною адресою, через це позивачу доводиться з особистих грошових коштів вносити сплату комунальних послуг, з урахуванням тих обставин, що відповідачі зареєстровані у вказаному будинку. У зв'язку з чим просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], який діє на підставі Договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів від 24 квітня 2018 року та Ордеру серії ДН №028213 від 24 квітня 2018 року, не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяву в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили розглянути справу без їх участі. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], у призначений час у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідачів було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 26 червня 2018 року і тому з 06 липня 2018 року відповідачі вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.16). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П., вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на права власності [PERSON] (а.с.4), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 листопада 2016 року. З Домової книги для прописки громадян вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6-8). 23 квітня 2018 року депутатом Черкаської селищної ради Дашивець О.В. було складено Акт про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають та не приймають участі в утриманні будинку з 2012 року (а.с.9). Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідачі більше як один рік відсутні за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між учасниками щодо користування будинком не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення, передбачених ст. 71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідачів у будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved