Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеною заявою, якою просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], як за спадкоємицею за заповітом після смерті дядька. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача також спрямував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, однак ставлення до позову не виказав. Підстави неявки в судове засідання третьої особи суду не відомі, хоча остання завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Відтак судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність учасників судового розгляду, що не з'явились. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. [INFO] року помер дядько позивача - [PERSON] (а.с.7), з яким на день його смерті і впродовж шести місяців після неї ніхто зареєстрований не був (а.с.13). Після смерті останнього залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається із житлового будинку [ADDRESS], який рахувався за ним згідно погосподарської книги (а.с.12) і право власності на який зареєстровано не було (а.с.11). За життя, а саме 5 червня 2014 року [PERSON] склав заповіт (а.с.8), згідно якого все своє майно заповів [PERSON], тобто заявнику у даній справі. Постановою нотаріуса від 10 червня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне у справі нерухоме майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки іншим чином, з названих підстав, визнати право власності на належне їй спадкове майно не має змоги. Разом з тим, як вбачається з листа нотаріуса (а.с.10) від 10 червня 2015 року та копії спадкової справи (а.с.30-56) заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала також [PERSON] (а.с. 38) - третя особа у справі, якій [PERSON] 6 вересня 2005 року, на випадок своєї смерті, заповів усе належне йому майно (а.с.41). Окрім цього, у жовтні 2000 року [PERSON] склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів [PERSON] (а.с.20). Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз встановлених судом обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності, дає підстави суду дійти до висновку, що [PERSON] за життя був фактичним власником спірного у справі житлового будинку, однак належним чином оформити своє право власності на нього не встиг, що позбавляє позивача, в даний час, прийняти спадщину. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність даного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності, позивача, як спадкоємиці за заповітом, чітко передбачено нормами ЦК України. Наявність інших заповітів, що їх містить спадкова справа заведена до майна померлого [PERSON], підставою для відмови у позові або частковому його задоволені слугувати не може, адже заповіт, яким останній заповів усе належне йому майно позивачу, був складений пізніше, аніж ті, що [PERSON] склав їх на ім'я [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч. ч. 2-3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Отже, враховуючи вищенаведене, а також позицію апеляційного суду Житомирської області з даних правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена позивачем. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору в розмірі 1 176,41 гривень з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved