Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який надалі уточнила та згідно уточнених позовних вимог просить суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпоряджанні належним їй майном, визнавши акт приймання-передачі нерухомого майна серія та номер б/н від 13.05.2016 року, укладений між ТОВ «Компанія Комета Інвест» та [PERSON] , та іпотечний договір, реєстраційний номер 856, посвідчений 08.07.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В., укладені щодо квартири [ADDRESS] , недійсними. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21.08.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . За час шлюбу, а саме 16.09.2004 року, подружжям, для особистого проживання, за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру, розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 44,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 26.04.2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, а саме 13.05.2016 року відповідач [PERSON] відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест» передав спірну квартиру. 20.05.2017 року державним реєстратором Криничанського бюро технічної інвентаризації зазначений акт було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 08.07.2016 року укладено договір позики, реєстр №855 та іпотечний договір, реєстр №856, які було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Дмитром Віталійовичем, строк повернення позики був встановлений через 2 дні. Таким чином, оскільки належне позивачу майно вибуло з її володіння без її бажання та відома, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник адвокат Рагозіна О.В. не з`явились. Від адвоката Рагозіної О.В. надійшов відзив до заперечень та письмова заява про розгляд позовної заяви без її присутності та без присутності позивача. Позовні вимоги просить задовольнити, оскільки при укладанні спірних правочинів було порушено ст.ст. 355, 368-372, 578 ЦК України, які регулюють правовий режим володіння, користування та розпорядження спільним сумісним майном. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання також не з`явились, представником [PERSON] було подано до суду заперечення до позовної заяви, в яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі та клопотання про розгляд справи за його відсутністю. У запереченнях представник відповідача [PERSON] . зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки правочин з передачі спірного майна до статутного фонду підприємства було укладено в інтересах сім`ї [PERSON] , та після укладання такого правочину подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а другий із подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Зазначає, що ні на момент внесення вищевказаної квартири до статутного капіталу ТOB «Компанія Комета Інвест», а ні на момент укладення спірного договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] у шлюбі не перебували. Таким чином, із моменту внесення грошових коштів (іншого майна) до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя та право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, заяв до суду не надав. Треті особи - [PERSON] та приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Сніжко Д.В. в судове засідання не з`явились, кожен окремо надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Так, 21.08.2004 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривий Ріг у книзі реєстрації актів про одруження 21.03.2004 року зроблено запис за №413 та видано свідоцтво про одруження 1 КИ №213652 (а.с.9). Під час шлюбу, а саме 16.09.2004 року, подружжям, для особистого проживання, було придбано трикімнатну квартиру, розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 44,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири 16.09.2004 року було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстровано у реєстрі за №16085. Набувачем у договорі зазначено [PERSON] (а.с.11,12,13). У шлюбі з відповідачем [PERSON] , позивач прожила до квітня 2016 року та 26.04.2016 року шлюб між ними було розірвано, про що Дзержинським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було складено відповідний запис №37 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.10). 13.05.2016 року [PERSON] відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест» передав спірну квартиру. Відповідно до тексту акту: «.. нерухоме майно передано повністю та в належному стані, без видимих дефектів і пошкоджень, зауважень немає. Разом з нерухомим майном передана супровідна і технічна документація.» (а.с.86). На момент оформлення акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу підприємства, у спірній квартирі мешкала лише [PERSON] , яка також була там зареєстрована, лише у неї були ключі від зазначеної квартири, вона фізично не передавала зазначену квартиру підприємству, не виїхала з квартири, та взагалі не знала про таку угоду, не надавала згоди на передачу своєї частки у спільному частковому майні іншим особам, до нотаріуса для здійснення таких дій не ходила. Про таку угоду дізналась лише згодом, та після цього одразу звернулась за захистом своїх порушених прав до суду. На цей час позивачка продовжує мешкати у спірній квартирі, користується нею одноособово. Заперечень стосовно цього факту чи доказів про інше від відповідачів та третіх сторін не надходило. Отже, суд критично ставиться до твердження відповідача [PERSON] щодо спрямованості оформлення правочину передачі майна до статутного капіталу підприємства на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 20.05.2017 року державним реєстратором Криничанського бюро технічної інвентаризації зазначений акт внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація здійснена Криничанським бюро технічної інвентаризації (а.с.14-17). У разі якщо ж шлюб було розірвано, а майно не поділено, то виникають правовідносини колишнього подружжя. Основне правило щодо правового режиму подружнього майна після розірвання шлюбу визначається в ч. 1 ст. 68 СК України, п. 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Воно полягає в тому, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Це означає, що таке майно залишається спільним незалежно від того, скільки часу спливло після розірвання шлюбу. Якщо сторони за час шлюбу набули житловий будинок, квартиру, автомобіль, інше рухоме та нерухоме майно, то ці речі зберігатимуть режим спільного майна й після розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу не є обов`язковою умовою припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Якщо не здійснено поділ спільної сумісної власності подружжя або якщо не визначено розмір часток у праві цієї влас\-ності, що належить кожному з колишнього подружжя, відноси\-ни, пов`язані з правом спільної сумісної власності, зберігаються. Однак оскільки їх учасники вже не є подружжям, для регулюван\-ня цих відносин застосовуються норми ЦК (статті 368-372). Спільно придбане колишніми дружиною і чоловіком майно належатиме їм на праві спільної часткової власності, якщо во\-ни не передбачать, що таке майно має належати їм на праві спільної сумісної власності. Це пояснюється тим, що у разі ви\-никнення права спільної власності на будь-який об`єкт воно вважається правом спільної часткової власності (ч. 4 ст. 355 ЦК). Це право, є провідним видом права спільної власності. Воно завжди, якщо цепрямо не пе\-редбачено законодавством або договором, передбачається. Пра\-во спільної сумісної власності виникає лише у випадках, перед\-бачених законом або договором. Отже, після розірвання шлюбу спірна квартира набула статусу спільної часткової власності, і розпоряджатись нею законом дозволено лише за згоди іншого співвласника. З цього часу угоди стосовно цього майна в інтересах сім`ї не можуть бути укладені, при укладанні правочинів відносно такого майна слід куруватись нормами притаманними співвласникам спільного часткового майна. Відповідно до положень статті 368 ЦК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної влас\-ності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвлас\-никами виключно за взаємною згодою. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовийрежим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно статті 346 ЦК України, підставами припинення права власності є: відчуження власником свого майна, відмови власника від права власності, припинення права власності, яке за законом не може належати цій особі, знищення майна, викупу пам`яток культури, примусового відчуження … з мотивів суспільної необхідності, звернення стягнення на майно… реквізиції, конфіскації, припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно частин 1 та 2 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 08.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики та між [PERSON] та ТОВ «Компанія Комета Інвест» - іпотечний договір, обидва договори були посвідчені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Дмитром Віталійовичем (а.с.87,88-90). Так, відповідно до зазначених договорів [PERSON] 08.07.2016 року (п`ятниця) взяв у борг у [PERSON] 420000 (чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп., строком до 11.07.2016 року (понеділок наступної неділі, через 2 дні), а ТОВ «Компанія Комета Інвест» виступила майновим поручителем за [PERSON] та надала в іпотеку спірну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.6 іпотечного договору зазначено: на строк дії цього договору предмет договору залишається у володінні та користуванні іпотекодавця (ТОВ «Компанія Комета Інвест»). За змістом статтей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників, така згода повинна бути надана письмово та нотаріально посвідчена. Так, на момент укладення вищезазначених договорів спірна квартира була у володінні та користуванні позивача [PERSON] , яка на той час, не знала про будь-які правочини відносно спірної квартири. Заперечень стосовно цього факту чи доказів про інше від відповідачів та третіх сторін не надходило. Отже, враховуючи обставини укладання правочинів договору позики та іпотечного договору, суд критично ставиться до твердження відповідача [PERSON] щодо спрямованості оформлення договору позики та іпотечного договору на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно частин 1 та 3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно частини 1 статті 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно частини 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Доводи, зазначені відповідачами у відзиві про те, що внесення майна до статутного капіталу товариства - це не договір, а рішення фізичної особи [PERSON] та вищого органу ТОВ «Компанія Комета Інвест» - загальних зборів учасників товариства, що оформлюється протоколом не мають значення, оскільки такий правочин спрямований на зміну правового статусу майна та зміну його власника. Вказане підтверджується наявними у справі доказами і відповідачами не спростовано. Доводи заперечення про те, що з моменту внесення грошових коштів (іншого майна) до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя значення для розгляду справи не мають, оскільки на момент складання акту приймання-передачі спірного майна, зазначене майно мало статус спільної часткової власності осіб, які не є подружжям. Інші доводи, зазначені у відзиві, встановлених обставин не спростовують і відхиляються судом, як безпідставні. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1000 грн. (а.с.1) по 500 грн. з кожного відповідача окремо.

Outcome: approved