Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення у частці від доходів відповідача, посилаючись на те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08.12.2008 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 300,00 грн., щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у своєму позові зазначає, що за останні десять років значно змінився мінімальний розмір аліментів встановлений законодавством України, тому на її думку вона має право на звернення до суду з відповідною заявою для захисту майнових прав неповнолітньої дитини. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину, а саме сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого виконкомом Долинської сільради Ананьївського району Одеської області, актовий запис № 34 (а.с. 5). Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08.12.2008 року було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісяця, починаючи з 18 листопада 2008 року і до його повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , зареєстрованого та виданого виконкомом Долинської сільради Ананьївського району Одеської області, актовий запис № 4, вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 4). В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом не встановлено, що у відповідача наявні непрацездатні члени сім`ї чи діти, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З урахуванням встановлених обставин, які сторонами визнанні, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях статей Сімейного кодексу України та відповідають інтересам дитини, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved