Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває зареєстрованому в шлюбі. Від спільного життя у сторін народилась дочка: [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з матір*ю. Позивач зазначала, що в даний час дитина проживає із нею та знаходиться на повному її забезпеченні. Стверджує, що відповідач уникає від надання матеріальної допомоги на її утримання. Угоду про добровільну сплату аліментів сторони не укладали. Так як стосунки між сторонами не склались і відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач просила суд стягнути з відповідача на користь дитини аліменти на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що надала в судовому засіданні відповідну заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, зокрема публікуванням оголошень у засобах масової інформації, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позову та заяви про розгляду справи за його відсутності не надавав. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони з 25 вересня 2012 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім*ї, актовий запис № 2531, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (а.с. ). Від спільного життя у сторін є дочка: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 15 липня 2014 року, актовий запис № 6988 (а.с. ). З моменту укладення шлюбу та до грудня 2013 року позивач разом із [PERSON] мешкала у місті Києві. Протягом спільного життя відповідач з метою нав'язування власних поглядів щодо побудови подружнього життя, повсякденно тиснув на позивача у фізичному та психологічному плані. Через відсутність взаєморозуміння у сім*ї виникали сварки. З метою уникнення склавшихся сімейних стосунків, у грудні 2013 року, перебуваючи у вагітному положенні, позивач переїхала до іншого місця мешкання у місті Києві. Однак, не зважаючи на окреме проживання, відповідач продовжував навідувати [PERSON] та зневажливо поводитись. Через постійні сварки позивач була змушена змінити місце мешкання та переїхала до міста Одеси, де проживає на теперішній час разом із дитиною. Згідно із ч. 1 ст. 119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них, суд може постановити рішення про встановлення для подружжя окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. З урахуванням положень ч.2 ст.110 СК України щодо неможливості розірвання шлюбу протягом одного року після народження дитини, суд вважає за можливе задовольнити вимоги щодо встановлення для подружжя режим окремого проживання, через постійний фізичний тиск, а також пригнічення честі та гідності матері разом із дитиною зі сторони [PERSON]. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, однією сім*єю не проживають і спільне господарство ними не ведеться. Дитина проживає разом з матір*ю та знаходиться на її утримані. Обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів у відповідності до вимог ст.182 СК України є: стан здоров*я та матеріальне становище дитини; стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 2 ст. 182 СК України, говорить, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При постановленні рішення судом враховані стан здоров'я та матеріальне становище дитини, також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, не встановлення інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Статтею 181 СК України, визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ч.1ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин суд доходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. На підставі п.2 ст.84, 110, 119, 182, 184 СК України,

Outcome: partial