Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її дитини - дочки [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням якої відповідач не займається, долею дитини не цікавиться, веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні речовини. Зараз малолітня [PERSON] проживає разом з нею - позивачем у справі, оскільки її мати - відповідач у справі, після її народження відмовилась забрати дитину з лікарні. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яким наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування та опікуном над якими вона є, та на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку відповідача щомісяця на кожну дитину окремо до повноліття дітей, оскільки відповідач на утримання своїх дітей матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій пред'явлені позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12-14). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Як убачається з матеріалів справи, відповідач рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.02.2017 року позбавлена батьківських прав у відношенні своїх дітей: дочки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], опікуном яких згідно рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №265 від 17.07.2013 року є позивач (а.с.18). Однак, відповідач продовжує від виконання своїх обов'язків ухилятись, дочку [PERSON], [INFO], після її народження відмовилась забрати з лікарні, вихованням та утриманням її не займається, долею дитини не цікавиться, веде аморальний спосіб життя, неодноразово була засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень. Зараз малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею - позивачем у справі (а.с.15-19, 23, 31). Разом з тим, відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, про що виклала у письмовій заяві, яка є в матеріалах справи (а.с.29). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку по утриманню дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, на підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання її дітей також підлягають задоволенню, однак частково - у розмірі 1/2 частки від заробітку відповідача на утримання дітей, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відтак, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial