Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вона спільно проживає з [PERSON] та виховують неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які влаштовано до їх прийомної сім`ї на підставі розпорядження голови Чаплинської РДА. Відповідач по справі [PERSON] на підставі відповідного розпорядження був влаштований до їхньої прийомної сім`ї та виховувався в них до досягнення 18 річного віку. На підставі розпорядження голови Чаплинської РДА від 19.03.2013 року припинено з 18 березня 2013 року перебування [PERSON] у прийомній сім`ї на базі родини [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з досягненням ним повнолітнього віку. У прийомній родині відповідач не проживає з 2013 року, хоча перебуває бути зареєстрованим у належному позивачу житловому будинку, чим створює їй перешкоди у користуванні своєю власністю. Посилаючись на вимоги ст. ст. 405-406 ЦК України, просила позбавити [PERSON] , [INFO] право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, оскільки відповідач з 2013 року у будинку не проживає та його місце проживання їй невідоме. Третя особа [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні також підтримав вимоги позивача та вказував, що [PERSON] з 2013 року в їхньому будинку не проживає, його місце проживання невідоме. Представник Хрестівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Відповідач [PERSON] , будучи належними чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.09.2018 року, індексний номер 139468270, [PERSON] є власником житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Хрестівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області від 17.07.2019 року №274 у будинку по [ADDRESS] крім позивачки зареєстровані також наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до розпорядження голови Чаплинської РДА №244 від 14.07.2008 року на базі родини [PERSON] та [PERSON] створено прийомну сім`ю по [ADDRESS] та влаштовано для спільного проживання та виховання у прийомну сім`ю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до розпорядження голови Чаплинської РДА №92 від 19.03.2013 року припинено з 18.03.2019 року перебування в прийомній сім`ї на базі родини [PERSON] та [PERSON] прийомної дитини [PERSON] , 1995 року народження з внесенням відповідних змін до соціального паспорта прийомної сім`ї. Відповідно до довідки Хрестівської сільської ради №273 від 17.07.2019 року [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак за даною адресою не проживає з 2013 року. Як встановлено судом, саме з підстав влаштування дітей до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано проживання прийомних дітей у будинку, що належить позивачу на праві власності. У свою чергу реєстрація відповідача, який досяг повнолітнього віку та за розпорядженням голови Чаплинської РДА втратив право перебування у прийомній сім`ї [PERSON] та [PERSON] , створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України. Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом п.2 Положення про прийомну сім`ю, затвердженого Постановою КМУ від 26.04.2002 року №565, прийомна сім`я - сім`я або окрема особа, яка не перебуває у шлюбі, що добровільно за плату взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Прийомні діти виховуються у прийомній сім`ї до досягнення 18 річного віку. Як встановлено судом на підставі розпорядження голови Чаплинської РДА №92 від 19.03.2013 року припинено з 18.03.2019 року перебування в прийомній сім`ї на базі родини [PERSON] та [PERSON] прийомної дитини [PERSON] , 1995 року народження. З огляду на викладене, відповідач не відноситься до членів сім`ї позивача та в нього не виникло права користування житлом, належним позивачу, після досягнення ним повнолітнього віку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним сином позивача. [PERSON] проживав у прийомній родині його матері та вітчима. З 2013 року він у будинку матері не проживає та його місцеперебування невідоме, так як жодних зв`язків ні з ким з родини він не підтримує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки та проживає в будинку [ADDRESS] . [PERSON] прийомна дитина [PERSON] , який понад п`ять років у будинку позивачки не проживає. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16). Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012р., у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved