Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні та розпоряджанні житлом шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 17.03.2014 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2014 року був визначений порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] та розділені особові рахунки. Відповідач тривалий час не проживає в квартирі за вказаною адресою, не сплачує комунальних послуг, не несе жодних витрат по утриманню квартири. Факт непроживання відповідача у квартирі підтверджується актами від мешканців будинку та квитанціями від обслуговуючих компаній. Крім того, відповідач у 2017 році перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив пожежу у спільному житловому приміщенні, після якої, кімната, що була виділена йому рішенням суду не придатна для проживання На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява в якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 17.03.2014 року, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2014 року. Також, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року поділено майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступним чином: виділено в користування [PERSON] разом із сином [PERSON] , 1986 року народження, житлову кімнату № 4 на плані технічного паспорта площею 17,2 кв.м. та балкон поєднаний з кімнатою площею 0,7 кв.м.; виділено в користування [PERSON] житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта площею 12,9 кв.м. У спільному користуванні залишено коридор № 1 площею 4,3 кв.м, кухню № 3 на плані технічного паспорта площею 7,0 кв.м, санвузол № 2 на плані технічного паспорта площею 2,6 кв.м. Розділено особові рахунки по квартирі за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1700 гривень 60 копійок судових витрат. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні та розпоряджанні житлом шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, однак починаючи з 2017 року, він фактично у квартирі не проживає, не сплачує житлово-комунальні послуги, жодних витрат по утриманню квартири не несе. Факт непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджується актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 17.03.2017 року, 09.04.2017 року, 22.12.2017 року. Також встановлено, що у 2017 році сталася пожежа у спільному житловому приміщенні сторін, після якої, кімната, що була виділена відповідачу рішенням суду не придатна для проживання. Зазначене підтверджується фотографією (а.с. 15). У зв`язку з тим, що позивачу невідоме місце проживання відповідача, домовитись щодо зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] в добровільному порядку не виявляється можливим. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріально права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яким власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєї власності. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад рік. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, на думку суду, позивач, яка в установленому законом порядку є власником квартири [ADDRESS] має право вимагати усунення перешкод у користуванні ним, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Отже, рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку, а тому вимоги про зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 768,40 грн.

Outcome: partial