Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить їй дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон в якості туристки на відпочинок малолітньої дитини [PERSON], [INFO] як її матері, до Німеччини, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон в якості туристів на відпочинок її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до Німеччини, в її супроводі як її матері без згоди та супроводу батька [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20.09.2008 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, зареєстрований Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 176, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.05.2014 року, актовий запис №227 від 24.01.2009 року), яка на даний момент зареєстрована та проживає разом з нею. З огляду на те, що подружнє життя між ними не склалось, нею було подано позовну заяву про розірвання шлюбу, яка на теперішній час розглядається Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Фактично з початку 2017 року та по теперішній час дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, участь у вихованні своєї доньки не приймає, станом її здоров'я, успішністю в навчанні не цікавиться. З огляду на те, що її донька потребує санаторно-курортного оздоровлення та належного духовного і інтелектуального розвитку, стимулювання вивчення ними іноземних мов, розширення її світогляду вона потребує зміни обстановки, зокрема, виїзду за межі України. На теперішній час з відповідачем вона не підтримує жодних відносин та їй не відомі його засоби зв'язку, що в свою чергу також унеможливлює врегулювання питання оформлення нотаріально посвідченої згоди відповідача як батька на виїзд дитини за кордон. Наведеними вище потребами своєї доньки відповідач жодним чином не переймається, чим порушує права доньки на розвиток, освіту, тощо. Виходячи з дійсних обставин, пріоритетності інтересів дитини, вона має намір придбати їй в найближчий час тур на відпочинок до Німеччини. З огляду на те, що відповідач жодної майнової допомоги не надає та оскільки мирним шляхом вирішити питання про оформлення згоди другого з батьків на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без супроводу іншого не має можливості, відповідач безпідставно не надає такої згоди, вона вимушена звертатись до суду. З огляду на ситуацію, що склалась, з урахуванням самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків, ненадання матеріальної допомоги, фактичного чинення перешкод в нормальному розвитку та життєдіяльності дитини, її наміри щодо бажання отримати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон повністю узгоджуються з покладеними на неї законом правами та обов'язками як її матері та в повній мірі відповідають інтересам доньки, спрямовані на створення сприятливих умов, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Оскільки батько дитини - відповідач по справі [PERSON] добровільно відмовляється надати дозвіл на виїзд доньки за кордон у її супроводі як її матері, звернення до суду із даним позовом є необхідним, обґрунтованим та таким, що відповідає положенням діючого законодавства України. Крім того, оскільки у неї є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги відсутність обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, та з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини вона просить суд про надання дозволу на оформлення документів та виїзд малолітньої дитини за кордон лише у її супроводі, адже заявлені нею позовні вимоги засновані на законі і не суперечать чинному законодавству, способам захисту цивільних прав. Окремо акцентує увагу суду, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, ступеню її розумового розвитку, соціальним та духовним потребам, можливості оздоровлення, відвідування нових географічних місць, пізнання культури та мистецтва європейської країни, відкриття нових горизонтів, розширення світогляду та вивчення іноземної мови. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, проте до суду не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити пред'явлені позовні вимоги у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони на цей час перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 року (а.с.8,9-10). Від шлюбу є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. З метою загального розвитку дітей, відпочинку та оздоровлення позивач має намір та можливість виїжджати разом з ними за кордон. Однак, для виїзду за кордон дітям необхідний дозвіл їх батька - відповідача у справі, який не проживає з позивачем. Судом встановлено, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою [ADDRESS], до суду за викликом відповідач не з'явився (а.с. 16). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» від 21.01.1994 року (з наступними змінами), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону, у випадках відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за кордон, виїзд може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи викладені вище обставини, а також інтереси, насамперед, неповнолітніх дітей, суд уважає за можливе дозволити їм виїзд за кордон разом з позивачем. Разом з тим, у відповідності до п. 3 ч. 2-2 Постанови КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року (з наступними змінами), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. При цьому, згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved