Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,39 в умовних кадастрових гектарах рівному для всіх колишніх членів КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області вартістю 140788,64 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 01.01.1963 по 1989 рік включно пропрацювала дояркою в колгоспі «Свердлова», реорганізованому в подальшому в колгосп «Україна» - КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області. 05.07.1986 вона стала пенсіонеркою та їй було призначено пенсію за віком. Згідно «Технічної документації по паюванню земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Сосновський»» вона була внесена в списки осіб, які мають право на отримання земельного паю, за №251. Але в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Танюшівською сільською радою народних депутатів від 29.11.1995 року, вона помилково внесена не була з невідомих їй причин, із-за чого до теперішнього часу не реалізувала своє право на землю. У зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 25.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 29.08.2018, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. 20 серпня 2018 року представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден, посилаючись на те, що про порушення свого права позивач повинна була дізнатися у 1995-1998 роках, а також на те, що позивачем не додано доказів щодо наявності поважності причин пропуску строку позовної давності. На думку відповідача, позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. 23 серпня 2018 року представник третьої особи надав пояснення, в якому зазначив, що відповідно до наданої інформації Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, позивач відсутня в списках, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Танюшівською сільською радою народних депутатів від 29.11.1995 по КСП «Сосновський», але в «Технічній документації по паюванню земель колективної власності КСП «Сосновський», на підставі якої отримували сертифікати на право на земельну частку (пай) [PERSON] внесена в списки за №251, сертифікат не отримала. Також посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності та не надано доказів щодо поважних, обґрунтованих та доведених належним чином підстав, через які пропущено строк позовної давності, або вжиття ним дій та заходів про визнання права на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 29.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.09.2018. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити, зазначив, що позивач була обізнана щодо необхідності отримати сертифікат, однак, в той час він їй не був потрібен і вона поїхала до Російської Федерації, тому не отримала його. Позивач до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів та третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 09.01.2002 Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, позивач - [PERSON], [INFO], уродженка с. Н.-Серебрянка Ровенського району Білгородської області. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 13 січня 1990 року Новобелянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, позивач [PERSON] до укладення шлюбу мала прізвище «[PERSON]» (російською мовою). Судом встановлено, що позивач з 01.01.1963 по 1989 рік працювала в колгоспі «Україна» Новопсковського району Луганської області та була його членом, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника № 450, заповненою 02.02.1968 колгоспом «Україна» Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Згідно посвідчення [NUMBER], виданого 23.01.1989, [PERSON] призначено пенсію за віком з 05.07.1986 довічно. Відповідно до архівної довідки №98/01-19 від 16.08.2018, виданої архівним відділом Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, колгосп «Україна» Новопсковського району Луганської області було реорганізовано в КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області. 29 листопада 1995 року Танюшівською сільською Радою народних депутатів колективному сільськогосподарському підприємству «Сосновський» Новопсковського району Луганської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно до довідки Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 19-12-0.23-1749/109-17 від 26.12.2017, розмір земельної частки (паю) по КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області складає 6,39 умовних кадастрових гектари, їх вартість з урахуванням коефіцієнтів індексації 1,756 та 4,796 станом на 01.01.2017 становить 140788,64 грн. З дослідженого в судовому засіданні Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 29.11.1995 по КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області та списку, доданого до нього, вбачається, що позивач не включений до списку громадян - членів КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Танюшівською сільською Радою народних депутатів від 29.11.1995 по КСП «Сосновський». Відповідно до «Технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області», «[PERSON]» (російською мовою) внесена до списку членів КСП «Сосновський», які мають право на отримання земельного паю за №251. Вказані обставини підтверджуються також довідкою Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 19-12-0.23-1749/109-17 від 26.12.2017. За змістом абз. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Пунктом 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачена добровільність передачі земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 цього ж Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналіз вказаних нормативно-правових актів та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України дає підстави для висновку про те, що право колективної власності на землю та право та земельну частку (пай) мають громадяни України, які являлися членами колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або акціонерного товариства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта. Судом встановлено, що на час передачі КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області у колективну власність землі, тобто станом на 29 листопада 1995 року, позивач була його членом (пенсіонер, яка раніше працювала в колгоспі), згідно «Технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області» внесена в список членів КСП «Сосновський», які мають право на отримання земельного паю, але не була включена до списку осіб, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Танюшівською сільською Радою народних депутатів від 29.11.1995 по КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області. За таких обставин, враховуючи приписи вищенаведених Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд дійшов до висновку, що позивач мала право на земельну частку (пай) в землях КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області, але її право було порушене у зв'язку з не включенням до списку, доданого до державного акту. Разом з тим, представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Новопсковського району Луганської області заявив про застосування строку позовної давності у даній справі. Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в редакції 2004 року правила ЦК України про позовну давність застосовується до позовів, строк пред'явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Враховуючи, що паювання земель відбулося в 1995 році, тобто до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 71 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено трирічний строк позовної давності. За загальним правилом, сформульованим у ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що з наданих до суду документів вбачається, що позивачем та її представником належних доказів, які перешкоджали позивачу звернутися з позовом до суду протягом більш ніж 23 років, суду не надано. Натомість представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивач знала про необхідність отримання сертифікату ще у 1995 році. Обставин, які б свідчили про наявність підстав вважати, що перебіг позовної давності було поновлено або зупинено, судом не встановлено. Діяльність КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області була публічною і член такого підприємства, мав право знати про всі рішення, які приймаються правлінням колгоспу, в тому числі щодо затвердження списку громадян, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Танюшівською сільською Радою народних депутатів від 29.11.1995 по КСП «Сосновський». З часу передачі КСП «Сосновський» Новопсковського району Луганської області земель у колективну власність, тобто з часу коли було видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком до нього, позивач мала можливість дізнатися про порушення свого права на отримання земельного паю. Таким чином, перебіг позовної давності для звернення позивача з відповідним позовом до суду розпочався ще у 1995 році, а позов був пред'явлений позивачем лише 23.07.2018, тобто через 23 роки поза межами позовної давності. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, та представником відповідача у відзиві про застосування строків позовної давності, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed