Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, у якому просила суд провести поділ майна, що було набуто сторонами у період подружніх відносин, шляхом визнання на права власності на таке майно за позивачем. До майна, що було нажито сторонами у період подружніх відносин позивач віднесла автомобіль марки «Toyota Camry» д.н.: ВН1002ЕВ. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, який було прийнято судом, та відповідно до якого останній не визнав первинний позов, просив суд провести поділ сумісно нажитого сторонами майна шляхом визнання права власності на автомобіль марки «Toyota Camry» д.н.: ВН1002ЕВ. за ним, а за [PERSON] права власності на депозитні рахунки в ПАТ «Банк Восток». Учасники справи у судове засідання не зявились, звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача за первинним позовом відповідно до поданої заяви уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію відчуженого майна, що було набуто сторонами у спільну сумісну власність у розмірі 1/2 від вартості його продажу 68409,00 грн. Представник відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним, за змістом поданої заяви проти задоволення уточнених вимог первинного позову про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості відчуженого майна, автомобіля «Toyota Camry» д.н.: ВН1002ЕВ, у загальному розмірі 68409,00 грн. не заперечував, зустрічний позов просив залишити без розгляду. У звязку з викладеним суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наданих доказів та пояснень. Так, засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з розясненнями наданими у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином предметом доказування у справі про поділ майна подружжя є безпосередньо: 1)обсяг спільно нажитого подружжям майна; 2)джерело і час його придбання. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Відповідно до долучених до матеріалів справи відомостей сторони перебували у подружніх відносинах у період з 16 червня 1990 року по 20 травня 2016 року, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія рішення Київського районного суду м. Одеси №520/5759/16-ц. Вказаним рішенням встановлено, що сторонни з червня 2015 року спільне господарство не ведуть. Крім того вбачається, що 31 серпня 2011 року сторонами було придбано автомобіль «Toyota Camry» д.н.: ВН1002ЕВ, право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Згідно звіту про незалежну оцінку майна, копія якого долучена до матеріалів справи, станом на 15.02.2015 року вартість спірного автомобіля склала 136818,00 грн. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Положеннями ст.ст.70, 71 СК України встановлено, що подружжя має право на поділ набутого майна, та у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відомостей про наявність домовленості або шлюбного договору між сторонами до суду не надано. Разом з тим 17 серпня 2016 року відповідач звернувся до суду з заявою про те, що спірний автомобіль було знищено внаслідок ДТП, що вказує на те, що спільне сумісне майно сторін перебувало у володінні відповідача та було знищено, внаслідок чого провести його поділ неможливо. У випадку, коли поділ майна в натурі є неможливим, майно, за наявності згоди сторін, може бути поділене шляхом стягнення на користь одного з подружжя на користь іншого грошової компенсації. Викладені обставини, а також те, що сторона відповідача такі вимоги фактично визнала, вказують на обґрунтованість уточнених вимог первинного позову. та можливість їх задоволення. Щодо зустрічного позову, то суд зазначає, що відповідно до положень ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач за зустрічним позовом наділений всією повнотою передбачених законом прав позивача щодо заявленого ним зустрічного позову. Положеннями ст. 207 ЦПК України передбачено право позивача на звернення до суду з заявою про залишення позову без розгляду на будь-якій стадії процесу. Таке право позивача є імперативним. Таким чином вимоги повноважного представника позивача за зустрічним позовом про залишення зустрічного позову без розгляду ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved