Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про надання достовірної інформації, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» 03.10.2007 та 20.03.2208 були укладені договори кредиту №800/83298 та №225/83298, відповідно на купівлю автотранспортних засобів. В рахунок заборгованості по кредитним зобов'язанням, банк прийняв рішення про вилучення предметів застави, а саме, автомобіля Ауді A4 та автомобіля Mercedes-Benz В 180 в рахунок боргу, для подальшої їх реалізації.Автомобіль Mercedes-Benz В 180 був переданий державній виконавчій службі і проданий на торгах, про що позивача повідомив банк.Виходячи з довідки, отриманої від Відповідача після продажу вищевказаного предмету застави - борг не зменшився, а збільшився. Невизначеність даного питання в грошовому еквіваленті та ненадання і відсутність пояснень і інформації з цього приводу з боку відповідача є предметом даного спору. Автомобіль Ауді A4 банк зобов'язав позивача передати уповноваженій банком особі ще 28.05.2013 року. Між позивачем та уповноваженим представником банку по довіреності, був складений акт приймання - передачі транспортного засобу № 3 для подальшої його реалізації. Станом на 2017 рік позивачем не було отримано жодного документу на підтвердження реалізації даного майна. З телефонної розмови з банком позивач дізналась, про існування рішення Третейського суду за 2014 рік про стягнення з позивача 723210,37 грн. за кредитним договором №225/83298, заставою по якому був автомобіль Ауді А 4. Вищевказане Рішення було прийняте більш, ніж через рік з моменту вилучення предмету застави і без врахування його вартості при розрахунку боргу. 03.07.2017 позивач звернулась з листом до голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» Тамари Савощенко із описом ситуації і проханням надати: - достовірну чітку інформацію щодо стану та способу реалізації банком зазначеного автотранспортного засобу; - інформацію щодо вартості за яку було реалізоване майно, якщо така реалізація відбулась; - інформацію щодо дати реалізації банком автотранспортного засобу, якщо така реалізація відбулась; - інформацію щодо місцезнаходження та стану автотранспортного засобу, якщо така реалізація не відбулась. В середині липня 2017 року позивач отримала від банку відписку із проханням і пере направленням звернутись до іншої посадової особи. 27.07.2017 позивач повторно звернулась до банку. А 05.09.2017 вона отримала листи від представника ПАТ «Укрсоцбанк» за довіреністю [PERSON], датовані 31.08.2017, але із зазначенням відправником на конверті ТОВ «Вердикт Колекшн», без підписів, без вихідних номерів, без завіреної належним чином копії довіреності представника банку, із зазначенням номерів та дат укладання кредитних договорів, про те, що, справи по двох договорах передано в колекторську компанію Вердикт для примусового стягнення заборгованості; без зазначення організаційно-правової форми, точної назви, кода ЄДРПОУ та місцезнаходження вказаної в листах компанії; без посиланням на приписи та норми діючого законодавства, які регулюють примусове стягнення фінансовими установами внаслідок «передачі справ»; без правового визначення словосполучення «справа передана». Також, в даних листах зазначені суми боргу 53 та 73 тисячі доларів, які позивач не має перед банком. Задля уникнення непередбачуваних критичних ситуацій позивач звернулась до банку із проханням: Надати належним чином оформлені документи що підтверджують «передачу моїх справ» будь-якій третій особі із вказанням мети та способу такої передачі в рамках правовідносин. Надати достовірну чітку інформацію щодо фактичних залишків сум боргів які рахуються Банком по вищевказаних кредитних договорах. Надати достовірну чітку інформацію щодо стану та способу реалізації банком вищевказаних автотранспортних засобів, щодо вартості за яку було реалізоване майно із зазначенням дати реалізації банком вищевказаних автотранспортних засобів. Станом на дату подачі позовної заяви до суду, відповідь від банка стосовно автомобіля Ауді A4 не отримана, місцезнаходження та стан автомобіля не відомі. Але, у листі, що позивач отримала від банка 21.09.2017 зазначено щодо права банку, в тому числі відступлення права вимоги та укладення банком договору з ТОВ «Вердикт Колекшн» щодо надання останнім банку послуг, спрямованих на повернення в досудовому порядку загальної заборгованості. Крім того, тільки 07.11.2017, після особистого відвідування позивачем відділення банку їй надали довідки щодо стану заборгованості по вищевказаних кредитах, з яких неможливо ідентифікувати дату, станом на яку визначений борг, що вказаний у довідках, неможливо ідентифікувати реальну та адекватну суму заборгованості, особливо, в грошовій одиниці України і, з яких вбачається, що за цей період (тобто, з моменту винесення судового рішення) борг позивача збільшився майже у 10 разів, а також, без врахування реалізованого предмету застави. Невизначеність даного питання та ненадання і відсутність пояснень і інформації з цього приводу з боку Відповідача, в порушення вимог діючого законодавства, - є предметом даного спору, оскільки, якщо Відповідач, всупереч приписам та нормам ЗУ «Про захист прав споживачів» не надає достовірну інформацію - споживач має право на звернення до суду і отримання даної інформації і судовому порядку. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. 15.01.2018 було судом було винесено ухвалу про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. За клопотанням представника позивача, 12.02.2018 було винесено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про розгляд справи, про що свідчить його підпис в матеріалах справи, причин неявки суду не повідомив. 19.02.2018 року подав відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав, пославшись на обставини, що викладені письмово. Представник третьої особи жодного разу в судові засідання не з'явився, належним чином був повідомлений. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» 03.10.2007 року та 20.03.2008 року були укладені договори кредиту № 800/83298 та № 225/83298 відповідно, на купівлю автотранспортних засобів. Кредити певний час сплачувались позивачем, але, враховуючи світову фінансову кризу, банк прийняв рішення про вилучення предметів застави, а саме, автомобіля Ауді А4 та автомобіля Mercedes-Benz В 180 в рахунок боргу, для подальшої їх реалізації. Автомобіль Mercedes-Benz В 180 був переданий державній виконавчій службі і проданий на торгах, про що повідомив банк. Як вбачається з довідки, отриманої від Відповідача після продажу вищевказаного предмету застави - борг позивача не тільки не зменшився, він значним чином збільшився. Автомобіль Ауді А4 банк зобов'язав [PERSON] передати уповноваженій банком особі ще 28.05.2013 року. Між [PERSON] та уповноваженим представником банку по довіреності, був складений Акт приймання - передачі транспортного засобу № 3 для подальшої його реалізації. (а.с.44). Як зазначає позивач, станом на 2017 рік нею не було отримано жодного документу щодо результату подальшої реалізації зазначеного майна. Неодноразово в телефонному режимі, як зазначає позивач вона зверталась до банку з цього приводу, але всі її дії не призвели до жодних результатів. Невизначеність даного питання в грошовому еквіваленті та ненадання і відсутність пояснень і інформації з цього приводу з боку Відповідача, в порушення вимог діючого законодавства, а саме ЗУ «Про захист прав споживачів» є предметом даного спору. Відповідно до Рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 №15- рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пп.22, 23 ст.1, ст.11, 4.8 ст.18, ч. 1 ст.22 закону «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд звертає також увагу на позицію відповідача, яка викладена у відзиві на позов, та вважає за необхідне зазначити наступне. 20 березня 2008 року між Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] був укладені кредитний договір №225/83298 за умовами якого остання отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» кредиту розмірі 47 821,00 доларів США. 03 жовтня 2007 року між Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №800/83298 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 47 297,00 доларів CША. Банк перед Відповідачем зобов'язання щодо надання грошових коштів виконав, але Відповідач умови зазначених кредитних договорів щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків постійно порушував. У зв'язку з чим Банком було прийнято рішення про стягнення заборгованості в примусовому поряду. 01.08.2017 року між Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЛ ГРУПП» укладено договір про стягнення заборгованості №4700000973. Відповідач- ПАТ «УКРСОЦБАНК» на сьогоднішній день залишається діючим Кредитором управовідносинах з Позивачем, та лише співпрацює з ТОВ «ВЛ ГРУПП», який є його представником та на правових засадахпроводить роботу щодо поверненню простроченої заборгованості. Як зазначалось вище, автомобіль Mercedes-Benz В 180 був переданий державній виконавчій службі і проданий на торгах. Автомобіль Ауді А4 банк зобов'язав [PERSON] передати уповноваженій банком особі ще 28.05.2013 року. Між [PERSON] та уповноваженим представником банку по довіреності, був складений Акт приймання - передачі транспортного засобу № 3 для подальшої його реалізації. Судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідачем та ТОВ «ВЛ ГРУПП» шляхом направлення листів неоднозначного змісту та телефонних дзвінків вчинювались дії, які на думку суду, є такими, що свідчать про нечесну підприємницьку практику, яка є агресивною. Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: - здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача. Згідно зі ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: ...будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію...; Згідно зі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частинами 1, 3 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до довідки Укрсоцбанку від 21.09.2017 року (а.с.12) борг [PERSON] по кредитному договору № 225/83298 станом на цю дату складав -86 834,16 дол. США. Як вбачається з листа за підписом директора ТОВ «ВЛ ГРУПП» від 02.03.2018 року адресованому [PERSON], її борг по кредитному договору №225/83298 складає не 86 834,16 доларів США, як зазначено відповідачем, а - 169 754,65 доларів США. Порівнюючи дані показники, суд дійшов висновку, що протягом п'яти місяців борг [PERSON] зріс майже в двічі в доларовому еквіваленті, що може свідчити про агресивну нечесну підприємницьку практику відповідача та його представників. Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавець зобов'язаний надати позичальнику до отримання кредиту в письмовій формі інформацію про кредитні умови. Крім того, у разі ненадання зазначеної у п. 2 ст. 11 цього Закону інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. На необхідність застосування цього Закону до споживчого кредитування звернуто увагу у Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року. Даним рішенням зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Отже, з урахуванням вищевикладеного та аналізуючи встановлені судом обставини та фактичні дані, суд вважає позовні вимоги доведеними та, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved