Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , та збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання [PERSON] , [INFO] , до суми 5 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.01.2006 року по 26.05.2009 року, у шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . За декілька місяців до народження дочки вона переїхала проживати з м. Києва у м. Львів до своїх батьків, оскільки у догляді за дитиною у Києві їй допомагати було нікому, а відповідач залишився проживати у м. Києві. Протягом одного року після народження дитини відповідач іноді телефонував, цікавився станом здоров`я дочки, а з 2008 року повністю обірвав зв`язок зі позивачем та дочкою. Відповідач не приїжджав у м. Львів, щоб провідати свою дочку, не телефонував, не надавав жодної фінансової допомоги на утримання дочки. У відповідача є значна сума заборгованості зі сплати аліментів. Цей час позивач виховує доньку самостійно, повністю утримує її, створює їй належні умови виховання, купляє одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує навчання у школі та гуртках. У позивача склалась нова сім`я, її чоловік фінансово утримує дитину, дбає про їх розвиток, сприяє їх навчанню та оздоровленню, фактично замінив Божені її рідного біологічного батька. Відповідач участі у вихованні дитини не приймав та не приймає. З метою забезпечення прав та законних інтересів доньки [PERSON] вважаю за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Окрім цього, враховуючи те, що дитина щороку росте, розвивається, стабільно відвідує різноманітні гуртки, додаткові заняття (репетитори), вважає, що існують підстави для змінити способу стягнення аліментів із відповідача, шляхом стягнення аліментів на утримання [PERSON] в сумі по 5 000,00 грн., але не меншому 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним вище, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання неодноразово не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просить врахувати висновок органу опіки та піклування. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав. У відповідності до ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз`яснив у своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно копії свідоцтва про народження (виданого повторно) серії [NUMBER] від 13 червня 2013 року (а.с.7), що видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, [PERSON] народилась [INFO] , та її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6), шлюб між сторонами було розірвано 26 травня 2009 року. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з народження з 2007 року неповнолітня [PERSON] проживає із позивачкою у м. Львові, перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям. Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і відповідачем не спростовані, та підтверджуються також показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зокрема, як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію (а.с.8), неповнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] . Крім цього, з висновку органу опіки та піклування від 03.09.2019 за №2608-3816 (а.с.19-20) вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком, не утримує дитину, не виконує рішення про сплаті аліментів, має істотну заборгованість по їхнесплаті. А тому, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] . Окрім цього, як вбачається із довідки-розрахунку (а.с.17-18), у відповідача перед позивачем утворилась значна заборгованість, згідно даних про сплату коштів - такі відсутні. Вказані обставини також вказує, що відповідач потребами дитини не цікавиться та такі не забезпечує. В інтересах малолітньої дитини судом заслухано думку дитини з приводу обставин справи і встановлено, що сама дитина вказала, що проживає у повноцінній сім`ї, має тата маму і сестричку, біологічного батька бачила на фотографії, ніколи не спілкувалася і його не пригадує. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач [PERSON] тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , дитиною не займається та не піклується, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини і злісно ухиляється від виконання рішення суду по сплаті аліментів на дитину, має істотну заборгованість по сплаті аліментів, не проявляє інтересу до стану здоров`я та навчання дитини, не цікавився її фізичним, моральним і духовним розвитком, дитина його не знає, що підтвердила у судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд враховує, що доводи відповідача щодо безпідставності вимог позивача у зв`язку із тим, що від нього скривали місце проживання дитини, у зв`язку із чим він не міг виконувати свої батьківські обов`язки, жодними доказами не підтверджено. Окрім цього, дійсно положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.12.2008 року у справі №2-4545/08 із відповідача стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини із усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Обставинами, що є підставою для зміни розміру аліментів, позивач зазначає те, що дитина щороку росте, розвивається, стабільно відвідує різноманітні гуртки, додаткові заняття (репетитори). Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З врахуванням матеріалів справи, суд приходить до переконання, що позивачкою не доведено факт зміни обставин, передбачених частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України, що давало б суду підстави збільшити розмір аліментів до 5 000 грн. Жодних об`єктивних доказів такого суду не надано. Зазначені позивачем обставини щодо наявності додаткових витрат на навчання та лікування дитини не є безпосередньою підставою для збільшення розміру аліментів. Доказів, які б спростовували такий висновок суду позивачкою не надано. З врахування наведеного вище вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому у задоволенні таких слід відмовити. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,4 грн.

Outcome: approved