Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені вимоги підтримали. Мотивують тим, що позивач працювала у Львівському національному аграрному університеті на посаді старшого викладача кафедри іноземних мов Львівського національного аграрного університету з 15.11.2012 року та була звільнена з роботи 20.01.2019 року відповідно до наказу ректора №07-к від 15.01.2019р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (за закінченням терміну строкового трудового договору). Проте, згідно запису в трудовій книзі №37 від 23.08.2018р. позивачу продовжено термін роботи на посаді старшого викладача кафедри іноземних мов на 0,75 окладу на умовах строкового трудового договору по 12.08.2019р. (наказ №518-к від 22.08.2018р.) Крім того, згідно наступного запису у трудовій крижці за №38 зазначено, що позивача переведено на посаду старшого викладача кафедри іноземних мов на 0,75 окладу на умовах строкового трудового договору по 12.08.2019 року (наказ № 566-к від 10.09.2018р.). Однак фактично позивача було звільнено роботодавцем на пів року раніше, а саме 20.01.2019р. Також, звертають увагу на те, що на вимогу позивача у день звільнення їй не було видано копію наказу та розрахунок по виплаті заробітної плати. Винесення оспорюваного наказу та звільнення позивач вважає незаконними, оскільки відповідачем було допущено ряд порушень. Тому просить позов задоволити. У підтвердження вимог покликається на копії трудової книжки, інші долучені до справи документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Представник відповідача Антонів Н.С. проти позову заперечив. Мотивує тим, що позивач була звільнена внаслідок виходу із декретної відпустки гр. [PERSON] , оскільки позивач власноруч писала заяви про переведення на посаду старшого викладача з 23.08.2018р. по 12.08.2019р. або до фактичного виходу [PERSON] на роботу. Оскільки [PERSON] 13.12.2018 року подала заяву про свій вихід на роботу з 21.12.2018 року із оплачуваної відпустки по догляду за дитиною, тому на основі вказаної заяви було видано наказ №12-к від 17.12.2018р. та проведено подальше звільнення позивача. Умови строкового трудового договору, припинення якого пов`язувалось із фактичним виходом на роботу основного працівника - [PERSON] позивачу були відомі та вона з ними погодилась. Підстав для задоволення вимог в цілому не вбачає, просить такі відхилити за безпідставністю. Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, котрі подані сторонами і про наявність інших не заявлено жодною стороною - суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з таких мотивів. У судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах з Львівським національним аграрним університетом, що підтверджується записами в трудовій книжці. (а.с. 8-9) Наказом ректора №07-к від 15.01.2019р. [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (за закінченням терміну строкового трудового договору) (а.с. 87-88). Згідно вимог п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Встановлено, що [PERSON] 13.12.2018 року подала заяву про свій вихід на роботу з 21.12.2018 року із оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. З долученої до матеріалів справи заяви [PERSON] від 03.09.2018р. (а.с. 59), вбачається що така просить перевести її на посаду старшого викладача кафедри іноземних мов з вересня 2018 року по 12.08.2019 року на умовах строкового трудового договору. Згідно витягу з наказу №566-к від 10.09.2018р. (а.с. 58) [PERSON] переведено на посаду старшого викладача кафедри іноземних мов на умовах строкового трудового договору, на час частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною віком до трьох років [PERSON] з 10.09.2018 року по 12.08.2019 року, або до фактичного виходу її на роботу. У заяві [PERSON] від 03.09.2018р. не було зазначено «або до фактичного виходу її на роботу». Дана заява завірена підписами начальника відділу кадрів, завідуючого юридичним відділом, деканом та резолюцією ректора без жодних зауважень та застережень. (а.с. 59) Однак в наказі №566-к від 10.09.2018р. з`явився допис з 10.09.2018 року по 12.08.2019 року, або до фактичного виходу її на роботу. Із вказаний наказом [PERSON] не ознайомлена, про що свідчить відсутність підпису про ознайомлення на наказі (а.с. 87-88) і на витягу з наказу (а.с. 58). Отже, позивач розраховувала на термін дії договору з 10.09.2018 року по 12.08.2019 року без зазначення окремої умови а саме - щодо фактичного виходу на роботу гр. [PERSON] . У відповідності до п. 9 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» - оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Суду не представлено доказів, що гр. [PERSON] була ознайомлена з Наказом ректора №07-к від 15.01.2019р. Таким чином слід задоволити вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу ректора Львівського національного аграрного університету №07-к від 15.01.2019 року про звільнення [PERSON] та поновлення її на роботі. Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому слід задоволити вимогу про стягнення з Львівського національного аграрного університету на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 97427 грн. 77 коп. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 235 КЗпП України - рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, як і рішення в частині стягнення платежу - заробітної плати за один місяць, тому до негайного стягнення підлягає сума в розмірі 5262 грн. 93 коп. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в цілому. При цьому у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved