Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

позивач звернулась з позовом до Державного підприємства «Нігинський кар»єр» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральну шкоду. В судовому засіданні підтримуючи позов мотивує тим, що 1 червня 2012 року відповідно до наказу № 2-к від 01.06.2012 року була прийнята на роботу охоронником в відомчу охорону на ДП «Нігинський кар»єр». 12.09.2013 року згідно наказу № 51-к від 12.09.2013 року звільнена з роботи за власним бажанням. Всупереч вимоги трудового законодавства при звільненні з нею не був проведений розрахунок в повному обсязі в зв»язку з чим за відповідачем рахується заборгованість по заробітній платі в розмірі 3591,32 грн. Через порушення відповідачем строків виплати заробітної плати вважає, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, втратила нормальний життєвий зв»язок, нервувала, позичала кошти для придбання продуктів харчування, має значні борги по комунальних послугах, тривалий час хворіє і на даний час їй необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтримання свого здоров»я. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3591,32 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9576,80 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач в суді позов підтримала, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності. Будучи опитаним на попередньому судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, в решті вимог заперечив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач з 1 червня 2012 року по 12.09.2013 року перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством «Нігинський кар»єр», звільнена за власним бажанням з 12.09.2013 року, що підтверджується довідкою наданої ДП «Нігинський кар»єр» № 219 від 07.05.2014 року, та записами в трудовій книжці. Згідно довідки наданої ДП «Нігтнський кар»єр» № 179 від 07.05.2014 року заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати складає: липень 2013 року - 1048 грн, серпень 2013 р., - 842,07 грн., вересень 2013 р., - 1701,25 грн., а всього 3591,32 грн. Відповідно ст.. 115 КЗпПУ заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно ст..116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 3591,32 грнслід задовольнити в повному обсязі. Відповідно ч.2 статті 233. КЗпПУ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно ст..117КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що при звільненні позивачу не були виплачені належні їй від підприємства, установи, організації кошти у визначені ст. 116 КЗпП України строки, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути на підставі ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно статті 27 ЗУ «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету міністрів №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Позивач звільнена з роботи 12.09.2013 року тому середній заробіток за час затримки розрахунку вираховується за період з 12.09.2013 року по 03.06.2014 року, що становить 1440 год ( 168 год х 8 міс + 96 год за вересень 2013 року). Згідно табеля обліку робочого часу за липень 2013 р та серпень 2013 року позивачем відпрацьовано (168 + 168)= 336 год. Згідно довідки, наданої ДП «Нігнський кар»єр» № 179 від 07.05.2014 року позивачу нараховано всього: липень 2013 року - 1048 грн, серпень 2013 р., - 842,07 грн = 1890,07 грн. Враховуючи характер роботи позивача суд визначає середній заробіток виходячи з величини середньогодинної заробітної плати. Таким чином середньогодинний заробіток становить 1890,07 : 336 = 5,63 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 8 100,29 грн.. Після звільнення з роботи позивач отримала 400 грн заробітної плати, а тому ця сума має увійти до середнього заробітку . З урахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток в розмірі 7700,29 грн. Оскільки власником не було проведено виплату нарахованої заробітної плати протягом 9 місяців, що змушувало позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через відсутність коштів для існування постійно нервувалась, За таких обставин у відповідності до ст.. 237-! КЗпПУ, враховуючи наведені обставини, характер та глибину понесених моральних страждань, характер немайнових втрат, їх тривалість, можливість відновлення нормального психічного стану позивача суд виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, вважає, що в компенсацію заподіяної моральної шкоди слід стягнути з відповідача на користь позивача 500 гривень, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст..88 ЦПК суд стягує судові витрати з відповідача на користь держави в сумі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial