Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свою заяву тим, що від шлюбу з відповідачем сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинено з серпня 2016 року. На даний час вони разом не проживають. Їх неповнолітній син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не дивлячись на те, що він працює, має нерегулярні доходи, які витрачає у своїх цілях. Позивач офіційно працює, однак отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для утримання її та дитини, а тому сама не має змоги утримувати сина та нести одноособово витрати повязані з його вихованням. Крім того, починаючи з листопада 2015 року позивач хворіє, та майже усі кошти, які отримує на роботі витрачає на своє лікування. Відповідач працює неофіційно, з його слів має дохід не менше 8000 грн. у місяць. Відповідач інших дітей не має, аліменти нікому не платить. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина, але в розмірі 750 грн. щомісячно. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Позивач [PERSON] працює в ПП «Канів-Граніт» (а.с.30), але сама не може утримувати дитину та нести одноособово витрати повязані з її вихованням, оскільки сама має незадовільний стан здоровя і потребує лікування, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] тимчасово не працює, є безробітним та перебуває на обліку в Канівському МРЦЗ з 05 жовтня 2016 року (а.с.31), має задовільний стан здоровя, непрацездатних осіб на утриманні не має, згідно договору оренди від 04.07.2012р. (нотаріально посвідчений та діє до 04.07.2017р.) (а.с.28,29) орендує транспортний засіб автомобіль DAEWOO NEXIA, об'єкт оренди переданий для перевезення пасажирів, його дохід є мінливим, а тому суд вважає за можливе призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років встановлено : з 1 січня 2017 року 1355 гривень, з 1 травня 1426 гривень, з 1 грудня 1492 гривні. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, її повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, суд приходить до висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1355 грн., щомісячно і до його повноліття. Відповідно до Конвенції про права дитини 20.11.1989р., яка ратифікована постановою ВРУ №789-ХІІ від 27.02.1991 р. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.. 18) Ст. 27 цієї ж Конвенції визначає, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд критично оцінює доводи представника відповідача в частині, що на утримання і виховання дитини достатньо якщо відповідач буде платити 750 грн., так як це буде половина від прожиткового мінімуму, визначеного державою для дитини віком до 6 років, оскільки на думку суду батьки повинні докладати максимум зусиль для належного рівня розвитку дитини, а не лише в межах прожиткового мінімуму, визначеного державою. Суд вважає, що у відповідності до ст. 88 ЦПК на відповідача [PERSON] необхідно покласти сплату судового збору у розмірі 640 грн., а також понесені позивачем витрати на правову допомогу у сумі 2240 грн., що підтверджується квитанцією від 10.02.2017 року (а.с.42). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial