Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом на обґрунтування якого зазначила, що вона постійно проживала з батьками та бабою [PERSON] в належному останній житловому будинку по [ADDRESS] . Баба померла [INFO] . За життя баба заповіла даний будинок її батькам по 1/2 частині кожному. Після смерті баби батьки не оформили документально спадщину, однак надалі проживали в даному будинку та не відмовилися від її прийняття, чим прийняли спадщину. Батько позивачки помер [INFO] , мати - [INFO] та на час їх смерті позивачка постійно проживала разом з ними. Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно, немає. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання також не прибув та подав заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просив розглядати справу у його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження, батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] та після укладення шлюбу остання змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За [PERSON] зареєстровано право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , загальною площею 70,87кв.м, що стверджується свідоцтвом від 17.05.1989р., витягом від 12.04.2012р. та технічним паспортом. Відповідно до заповіту від 10.02.1994р., [PERSON] зазначений житловий будинок та надвірні будівлі заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 частці кожному. З довідок №107 від 26.02.2020р. та 173/02-18 від 18.06.2020р., витягу з будинкової книги, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] та на день смерті з нею проживали [PERSON] , [PERSON] , а також позивачка [PERSON] . Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , а її мати [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвами про смерть. З довідки №180 від 22.06.2020р. та витягу з будинкової книги встановлено, що на час смерті [PERSON] та [PERSON] з ними проживала їх дочка - позивачка [PERSON] . Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В свою чергу відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач постійно проживала із спадкодавцями, не подала заяви про відмову від прийняття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину. З огляду на зазначене, суд визнає позов підставним.

Outcome: approved