Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 30226 грн, 38 коп. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем з [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано 02 листопада 2010 року Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 03. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 серпня 2017 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу з відповідачем у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. Рішенням від 05.08.2011 ухваленого Новопсковським районним судом Луганської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) щомісячно, з дня реєстрації позовної заяви (з 14.07.2011) до повноліття дитини. Відповідач останні кілька років не сплачує аліменти на утримання дитини своєчасно та у повному обсязі, унаслідок чого утворилася вказана заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованість по аліментам, за період з грудня 2014 року по 05.02.2019 складає 30226,38 грн. Відповідно до рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 06.11.2018 відповідачу було відмовлено у звільненні від сплати заборгованості по аліментам. Враховуючи наведене, вона вимушена звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. \~ \~ \~ \~Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 24.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 27.11.2019. \~ \~ \~ \~Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування відзиву відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що позивач наполягає на стягненні з нього неустойки за прострочення сплати аліментів починаючи з грудня 2014 по лютий 2019 , проте як встановлено ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Оскільки позивач звернулася з позовом до суду 16.09.2019, то період з якого слідує розраховувати неустойку за прострочення сплати аліментів , повинен охоплювати не більше трьох років, які передували часу звернення до суду з даним позовом , тобто починаючи з вересня 2016 року. Крім того, згідно з довідкою Новопсковського РВ ВС ГТТУЮ у Луганській області від 05.02.2019 № 489/1022-41, а також довідкою від 20.11.2019 № 7009/17.22-77 за період з грудня 2014 по жовтень 2019 йому нараховані аліменти у загальному розмірі 55297,40 грн., тоді як сплачено ним суму аліментів у розмірі 66047,26 грн., тобто переплата за аліментами становить 10749,86 грн. З наведеного слідує, що різниця між неустойкою та сплатою аліментів становить 5172,88 грн. \~ \~ \~ \~27 листопада 2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник до судового засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до відзиву позовні вимоги визнає частково. Оскільки про час і місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України.. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 02 листопада 2010 року перебували у шлюбі, який рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02.08.2017 розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 05.08.2011 у справі № 2-358/2011, яке набрало законної сили 15.08.2011, з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) щомісячно, з дня реєстрації позовної заяви (з 14.07.2011) до повноліття дитини. Судом встановлено, що в Новопсковському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення аліментів з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та згідно заяви стягувача вказане виконавче провадження було закрито 15.09.2011 та виконавчий лист був вручений нарочно [PERSON] . Вказані обставини встановлені ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2017 у справі ЄУ № 2-358/2011 (провадження 6/420/28/17) за заявою [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа, заінтересовані особи [PERSON] , Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, яка набрала законної сили 08.12.2017, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що за час спільного проживання та перебування сторін у шлюбі, відповідач не пред`являла виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] на примусове виконання. Вказані обставини також встановлені ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2017 у справі ЄУ № 2-358/2011 (провадження 6/420/28/17) та не заперечувалися сторонами. 20 листопада 2017 року Новопсковським районним судом Луганської області постановлено ухвалу у справі ЄУ № 2-358/2011 (провадження 6/420/28/17), якою задоволено заяву відповідача [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа №2-358/2011 про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) щомісячно, з 14.07.2011 до повноліття дитини. Судом встановлено, що виконавчий лист про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно перебуває на виконанні у Новопсковському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (ВП № 55439288), що підтверджується постановою державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2017. Рішенням Новопсковського районного суду від 06.11.2018 р. відповідачу [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічна норма міститься і в ст. 180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов' язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені -1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічну правову позицію 03 квітня 2019 року висловив Верховний Суд у справі № 333/6020/1б-ц. Розмір пені у зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] рішення суду про сплату аліментів за період з грудня 2014 по 05.02.2019 складає 241671,05 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню на користь одержувача аліментів не може перевищувати 100% заборгованості. Оскільки відповідач [PERSON] рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 05.08.2011, яким стягнуто з нього на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) щомісячно, з дня реєстрації позовної заяви (з 14.07.2011) до повноліття дитини, не виконує своєчасно та не у повному обсязі, то станом на 05.02.2019 у нього виникла заборгованість у сумі 30 226,38 грн., а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі заборгованості по аліментам у сумі 30 226,38 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] відповідно до вимог ст.267 ЦК України у наданому до суду відзиві заявлено про сплив позовної давності. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає, що відповідачем [PERSON] у відзиві помилково зазначено про строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 № 522/1029/18. Судом\~встановлено,\~що позивач\~звернулася до\~суду за\~захистом порушеного\~права \~17.09.2019.\~Враховуючи,\~що відповідачем\~заявлено про\~сплив позовної\~давності,\~а позивачем\~не надано\~доказів поважності\~причини пропуску\~строку позовної\~давності,\~тому з\~відповідача \~на \~користь позивача\~підлягає стягненню\~неустойка (пеня)\~за прострочення\~сплати аліментів\~за період\~з вересня\~2018\~по лютий\~2019\~(з\~березня 2019\~заборгованість по\~аліментам відсутня) у розмірі 348,19 грн. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial