Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат мотивуючи, що вона з відповідачем мають спільну дитину доньку [PERSON], 10.03.2014р.н. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У звязку з чим просила з урахуванням уточнень стягнути з відповідача, аліменти у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. на утримання дитини, щомісячно з моменту звернення та до повноліття дитини та стягнути з відповідача на утримання дитини додаткові витрати, що повязані особливими обставинами - хронічною хворобою, 1000,00грн. щомісячно. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, які просили задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині розміру аліментів в сумі 800,00грн., в решті вимоги не визнав просив відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що ним надано позивачу гроші у сумі, якої вистачить на утримання дитини на декілька років, однак підтвердити документально дані обставини він не може. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що сторони, згідно свідоцтва про народження, серії І-КГ №173467, мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], 10.03.2014р.н. Дитина проживає разом зі своєю матір'ю, що не заперечується сторонами у справі. Крім того відповідно до виписки з медичної картки хворого неповнолітня [PERSON], 10.03.2014р.н., має захворювання плоско-вальгусні стопи, помірна вальгізація колінних суглобів. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою неповнолітню дитину, добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України, встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 ст.183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач не надав до суду жодних доказів на підтвердження того, що він не має джерела доходу, і тому не в змозі сплачувати аліменти щомісячно. Той факт, що відповідач не працює, не звільняє його від обов'язку приймати участь в утриманні дитини, а відсутність офіційного працевлаштування не вказує на відсутність доходу. Відтак, суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1000,00грн. щомісяця, оскільки дана сума відповідає межам, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дітей суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат. Додатковими витратами позивач зазначає витрати на оренду житла, комунальні послуги, харчування, одяг, гігієнічні та пральні засоби, відвідування дошкільного навчального закладу, театру, кафе, відпочинок на морі, відвідування гуртків, придбання іграшок та витрати на лікування. Зазначені витрати не є витратами на розвиток здібностей дитини та повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позивача в частині стягнення витрат на оренду житла, комунальні послуги, харчування, одяг, гігієнічні та пральні засоби, відвідування дошкільного навчального закладу, театру, кафе, відпочинок на морі, відвідування гуртків, придбання іграшок не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на лікування слід зазначити наступне. Статтею 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд визнає, що зазначені витрати в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами на дитину, які повинні нести батьки. В обґрунтування витрат на лікування та їх розміру, позивач надала суду копії медичних довідок, копії з медичної картки дитини та копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів та ліків і ортопедичного взуття. Зазначені копії чеків можуть бути визнані належними доказами у справі, оскільки суду надано докази призначення їх лікарем. Надана позивачем медична документація свідчить про тривале захворювання дитини та її систематичне лікування. Приймаючи до уваги викладене суд вважає, що зазначена вимога позивача є доведеною частково, а тому задоволенню підлягає частково в розмірі 500,00грн. щомісячно. Виходячи з сукупного аналізу норм СК України, слід зазначити, що такі витрати є додатковими витратами на дитину. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на підставі долучених до матеріалів справи документів.

Outcome: partial