Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дід позивача [PERSON] та її баба [PERSON] у 1940 році одружилися та збудували невеликий житловий будинок на земельній ділянці, розміром приблизно 0,50 га, яка на даний час розташована за адресою: [ADDRESS]. З часу одруження вони почали користуватися вказаною земельною ділянкою. У 1964 році старий будинок був знесений та побудований новий житловий будинок, а земельна ділянка була огороджена жердинами. У 1968 році зі східного, південного та західного боку земельної ділянки була улаштована нова огорожа, виконана з деревяного штахетника. [INFO] помер дід позивача, а баба залишилася проживати одиноко в будинку та продовжувала користуватися вказаною земельною ділянкою. 12.02.1992 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу. У 1992 році відповідач, без згоди [PERSON], будь-якого погодження органу місцевого самоврядування, самочинно побудував на земельній ділянці, якою користувалася баба позивача, трасу повітряної лінії ПЛ-10кв, у складі трьох бетонних опор № 325-327 та улаштував комплексну трансформаторну підстанцію КТП-498. При проведенні вказаного будівництва, відповідач самовільно видалив по трасі декілька дерев сосни віком більше 60 років, без згоди виконкому Пульмівської сільської ради та адміністрації Шацького національного природного парку. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 03.12.2003 року за позивачем, в порядку спадкування, було визнано право власності на житловий будинок, земельну ділянку, майновий та земельний сертифікати. 22.03.2010 року [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 0,16га, для обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд. 09.08.2010 року позивачу був виданий другий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 0,3700 га, для ведення особистого селянського господарства. 12.07.2012 року на замовлення [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок, а 06.08.2012 року проведена державна реєстрація прав власності на нього. Позивач вказує, що оскільки, зазначена траса повітряної лінії напругою 10 кв була побудована без згоди землекористувача та унеможливлює повноцінне користування земельною ділянкою і є загрозою для людей, то у серпні 2017 року вона звернулася до відповідача з проханням виносу лінії за межі її земельної ділянки. Однак отримала відповідь, що перенесення траси можливе тільки за її кошти. [PERSON] також зверталася зі скаргою до Кабінету Міністрів України, але Міністерство енергетики та вугільної промисловості України рекомендувало вирішувати спір на договірних засадах з енергопостачальником або для вирішення спору звертатися до суду. Тому [PERSON] просила суд зобовязати відповідача винести за межі земельної ділянки, трасу ПЛ-10 кв в складі електроопор 325-327, яка побудована на її земельній ділянці та стягнути з ПрАТ «Волиньобленерго» судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги [PERSON] підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву та в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, проаналізувавши обставини справи, дослідивши представлені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шацького районного суду Волинської області від 03.12.2003 року було визнано право власності [PERSON] на жилий будинок і надвірні будівля [PERSON], які розташовані в с. Залісся Шацького району, земельну ділянку в межах норм, передбачених ст. 121 ЗК України, згідно земельно-облікових документів, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий Шацькою районною адміністрацією [PERSON] 27.11.200р., реєстраційний номер 4894, майновий сертифікат серії [NUMBER], виданий Пульмівською сільською радою 25.01.2002 року, реєстраційний номер 476 [PERSON] на суму 1173 грн. 36 коп. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Камінь-Каширського районного управління юстиції 19.12.2003 року прізвище [PERSON] змінено на [PERSON]. Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,16га, для обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3700 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно з нормами ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, та застосування інших, передбачених законом, способів. В судовому засіданні встановлено, що повітряна лінія ПЛ-10кв Л 26-01 та комплексна трансформаторна підстанція КТП-498 побудовані у 1992 році. Тобто, на момент виготовлення Державних актів на право власності на земельну ділянку та технічного паспорта на житловий будинок позивачу було відомо, що по її земельній ділянці проходить зазначена повітряна лінія. Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЗК України 1990 року, виникнення права власності на землю або права користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею. Наведене є достатньою підставою для висновку про те, що [PERSON] лише з моменту видачі їй Державних актів про право власності на земельні ділянки 19.03.2010 року та 09.08.2010 року юридично набула статусу власника зазначених земельних ділянок з усіма передбаченими законодавством України правами та обовязками. Доказів того що відповідач без будь-яких дозволів та самочинно побудував повітряну лінія ПЛ-10кв Л 26-01 і комплексну трансформаторну підстанцію КТП-498 [PERSON] суду не надано. Ч. 1 ст. 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобовязує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадку і в порядку, встановлених законом. З матеріалів справи вбачається, що у 2008 році начальником управління Держкомзему у Шацькому районі Голядинцем В.В. та начальником відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Шацького району Чумаком С.Ю. були погоджені висновки технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельних ділянок ВАТ «Волиньобленерго» для розміщення та обслуговування ліній електропередач, зокрема, лінії ПЛ-10кв Л 26-01. Відповідно до ст. 76 ЗК України землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі обєкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під обєкти транспортування електроенергії до користувача. Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередач встановлюються охоронні зони. Ст. 112 ЗК України встановлено, що охоронні зони створюються навколо особливо цінних природних обєктів, обєктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів, уздовж ліній звязку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових обєктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні обєкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України. Згідно ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про електроенергетику» в охоронних зонах електричних мереж, а також інших особливо важливих обєктів електроенергетики діють обмеження, передбачені законодавством України щодо використання земель. Розміщення споруд та інших обєктів в охоронних зонах електричних і теплових мереж без здійснення передбачених нормативно-технічними документами технічних заходів безпеки не допускається. Відповідно до ч. 2 п. 4 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року № 209, у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться обєкти електричних мереж, зобовязані вживати належних заходів до збереження зазначених обєктів. Крім цього, згідно ст. 26 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» система заходів щодо дотримання правового режиму земель енергетики та спеціальних зон обєктів енергетики включає визначення та встановлення в натурі (на місцевості), у разі необхідності, спеціальних зон земель енергетичної системи; встановлення обмежень та обтяжень для власників і користувачів земельних ділянок у межах спеціальних зон земель енергетичної системи; державний контроль за дотриманням правового режиму використання земель спеціальних зон. Система заходів щодо дотримання правового режиму земель спеціальних зон обєктів енергетики здійснюється відповідно до затверджених проектів будівництва та документації із землеустрою щодо організації і встановлення територій спеціальних зон з визначенням обмежень та обтяжень, сервітутів для власників і користувачів земельних ділянок і письмово укладеного договору земельного сервітуту. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах обєктів енергетики мають право самостійно господарювати на земельних ділянках з дотриманням установлених обмежень та обтяжень; на відшкодування збитків, завданих внаслідок виконання планових та аварійно-відновлювальних робіт. Власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах обєктів енергетики зобовязані здійснювати господарську та інші види діяльності на зазначених ділянках з дотриманням вимог цього Закону. Згідно ст. 32 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» в охоронних зонах кабельних ліній електропередачі власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним і юридичним особам забороняється, зокрема, саджати дерева та кущі, зводити будинки, споруди будь-якого призначення. Враховуючи те, що земельна ділянка, яка належить позивачу та по якій проходить лінія електропередач, знаходиться в охоронній зоні електричних мереж, на неї поширюються обмеження, встановлені вищевикладеними приписами чинного законодавства. В такому випадку використання власником земельної ділянки можливе з обмеженнями, встановленими законом, а питання про реконструкцію та винесення електричних мереж за межі земельної ділянки можливе лише у спосіб, визначений ст. 18 ЗУ «Про електроенергетику». Відповідно до ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про електроенергетику» у разі спорудження або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших обєктів архітектури роботи з перенесення повітряних і підземних електричних мереж, теплових мереж та інших обєктів електроенергетики виконуються власником цих обєктів електроенергетики за рахунок замовників будівництва або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших обєктів архітектури відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що діючим законодавством передбачено, що уздовж електролінії, яка проходить через земельну ділянку, яка належить позивачу, діє охоронна зона, в межах якої власник зобовязаний використовувати її з обмеженнями, передбаченими Правилами охорони електричних мереж, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобовязання відповідача перенести трасу ПЛ-10 кв в складі електроопор 325-327 є безпідставними. На підставі ст.ст. 16, 319, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76, 112, 125, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України (1990 року), Закону України «Про електроенергетику», Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів», Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України « 209 від 04.03.1997 року,

Outcome: dismissed