Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Посилалася на те, що відповідач за рішенням Київського районного суду м. Полтави зобов'язаний до сплати аліментів, які не сплачує, станом на 01 жовтня 2013 року становить 14 500 грн. 37 коп. Зменшивши розмір позовних вимог, остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь 10 897 грн. 57 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила їх задовольнити. Після оголошення перерви в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON]. є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO]. Також, судом встановлено, що з [PERSON] стягуються за рішенням Київського районного суду м. Полтави аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], починаючи з 24.05.2011 року до досягнення повноліття дитини. Дане судове рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача знаходиться на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції з листопада 2012 року. Станом на 01 січня 2014 року заборгованість відповідача [PERSON] по аліментам згідно судового рішення складає 6 442, 66 грн. Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Як вставнолено в судовому засіданні, відповідач від виконання судового рішення щодо стягнення з нього аліментів ухиляється, лише періодично та частково сплачує аліменти на виконання судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд повинен встановити крім факту заборгованості за аліментами, ще й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні. Відповідач в судовому засіданні посилався на те, що він не знав про стягнення з нього аліментів та не знав розміру коштів, які повинен був сплачувати. Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач копію виконавчого листа отримав у Київському ВДВС Полтавського МУЮ 18.02.2013 року та мав змогу звернутися до державного виконавця для з»ясування розміру аліментів. Жодні обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими в справі доказами, не встановлені. Тому суд приходить до висновку про наявність вини [PERSON] в наявності заборгованості по аліментам. При цьому судом враховується свідоме ставлення відповідача до такої заборгованості, який, достовірно знаючи про розмір нарахованої державним виконавцем заборгованості, і в подальшому продовжує сплачувати аліменти лише частково Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. За нормами закону сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Позивач [PERSON]., звертаючись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у зв'язку з наявністю заборгованість по аліментам, надала до суду розрахунок суми неустойки. З даним розрахунком суд не погоджується, оскільки він проведений не у відповідності норм ст.195 СК України і сума пені позивачем є значно занижченою. За правилами ст. ст. 195, 196 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Частиною 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи встановлені по справі обставини, часткову сплату відповідачем аліментів, розмір заборгованості по аліментам, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до розміру, який просить стягнути позивач, а саме - 10 897, 57 грн. Суд приходить до висновку, що саме такий розмір пені буде відповідати принципу розумності та справедливості.

Outcome: approved