Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та часто залишають останню з нею. З 2018 року відповідачі не цікавляться дитиною, свідомо не виявляють бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні без поважних на те причин, не забезпечують харчування, медичного догляду і лікування дитини, внаслідок чого остання проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідачів відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить відібрати у [PERSON] і [PERSON] неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та передати їй. 30.06.2021 року ухвалою суду (а.с.20-21) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. У встановлений судом строк відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відзиви на позовну заяву не подали. 11.08.2021\~року ухвалою\~суду (а.с.44-45) було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. При цьому, також відзначила, що її дочка відповідач [PERSON] тривалий час проживає в м. Москва Російської Федерації, де працює, спілкується з нею та надає грошові кошти на утримання дитини. Однак, вона не має можливості без присутності [PERSON] оформити в органі УДМС документи для виїзду дитини за кордон для відвідування Російської Федерації та родичів, які проживають у Республіці Молдова, у зв`язку з чим відібрання у відповідачів дитини без позбавлення батьківських прав вирішить проблему оформлення нею документів на дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.49). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідне рекомендоване поштове відправлення № 6600001203800 (а.с.50-52) із судовою повісткою-повідомленням, яке було повернуто поштою до суду з відміткою про не проживання адресата за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання (а.с.19). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка від 11.08.2021 року (а.с.48). При цьому, згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Заслухавши позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області 11.05.2010 року, актовий запис № 05 від 11.05.2010 року (а.с.6). Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положенням ч.2 і 3 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальні обов`язки позивача подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Крім того, пункт 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України передбачає обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Водночас із цим ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Однак, позивачем [PERSON] суду не надано жодних належних і достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що малолітня [PERSON] є її внучкою, а саме доказів того, що відповідач [PERSON] є її дочкою, зокрема шляхом надання до суду копії відповідних свідоцтв про шлюб або зміну прізвища. Малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] у сім`ї останньої, згідно характеристики наданої виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 18.05.2021 року № 332 (а.с.7), довідки виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 18.05.2021 року № 333 (а.с.7) та акту обстеження матеріально-побутових умов складеного депутатом села Пиріжна [PERSON] 18.05.2021 року (а.с.10). У характеристиці складеній на малолітню [PERSON] за місцем її навчання у опорному закладі «Кодимський заклад загальної середньої освіти №2» Кодимської міської ради Одеської області зазначено, що вихованням останньої займаються бубуся та дідусь, при цьому про батьків малолітньої у даній характеристиці не згадується. В свою чергу згідно висновку органу опіки та піклування Кодимської міської ради (а.с.40), затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.07.2021 року № 150 (а.с.39), орган опіки та піклування вважає недоцільним відібрання малолітньої [PERSON] у батьків [PERSON] і [PERSON] без позбавлення батьківських прав через недостатності інформації та документальних доказів щодо ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. При цьому, органом опіки та піклування у даному висновку зазначено про встановлення того, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в Республіці Молдова (анкетних даних про його дату народження або конкретної адреси його проживання не зазначено, як не зазначено і того на підставі чого встановлено дані обставини), в свою чергу відповідач [PERSON] проживає в м. Москва Російської Федерації. У висновку відзначено, що питання про відібрання дитину від батьків порушене позивачем [PERSON] виключно у зв`язку з тим, що раніше у неї була довіреність від [PERSON] на перетин кордону з малолітньою [PERSON] , але на теперішній час строк дії довіреності закінчився, а відповідач [PERSON] не має часу приїхати із за кордону, щоб зробити нову довіреність на перетин кордону з малолітньою [PERSON] . Крім того, відображена та обставина, що дитина залишилась з бабусею за спільною домовленістю між матір`ю дитини відповідачем [PERSON] і бабусею позивачем [PERSON] . Водночас в судовому засіданні позивач підтвердила ті обставини, що дочка відповідач [PERSON] тривалий час проживає в м. Москва Російської Федерації, де працює, спілкується з нею та надає грошові кошти на утримання дитини. Однак, вона не має можливості без присутності [PERSON] оформити в органі УДМС документи для виїзду дитини за кордон для відвідування Російської Федерації та родичів, які проживають у Республіці Молдова, у зв`язку з чим відібрання у відповідачів дитини без позбавлення батьківських прав вирішить проблему оформлення нею документів на дитину. Нормативно-правове застосування: У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Як передбачено ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 зазначеного Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених\~пунктами 2-5\~частини першої статті 164\~цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. В свою чергу пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України передбачено підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: -\~ухиляються від\~виконання своїх\~обов`язків щодо\~виховання дитини\~та/або\~забезпечення здобуття\~нею повної\~загальної середньої\~освіти; - жорстоко поводяться\~з дитиною; - є хронічними\~алкоголіками або\~наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно ч.4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Висновки суду щодо обґрунтованості позову: Суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено існування хоча б одної із підстав для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, передбачених пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України або у ч.1 ст. 170 СК України, а натомість позов позивача має за мету вирішення питання перетину кордону України разом з малолітньою [PERSON] . Таким чином суд вважає, що відсутні підстави для відібрання малолітньої дитини від відповідачів без позбавлення батьківських прав Відповідно до ч.2 ст. 151 СК України, батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. При цьому, ч.1 ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Згідно ч.5 ст. 150 СК України, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У зв`язку з чим суд не вбачає, ухилення у виконанні відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] з умови підтримання зв`язків між ними шляхом спілкування за умов її роботи за кордоном, як поважної причини тимчасового не проживання з дитиною, та надання [PERSON] грошових коштів [PERSON] на забезпечення малолітньої дитини, а також здійснення [PERSON] , як бабою, виховання малолітньої внучки [PERSON] за згодою з матір`ю останньою відповідачем [PERSON] . При цьому, про ухилення відповідача [PERSON] , повних анкетних даних якого (дати народження і місця проживання) суду не надано, від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] суду не надано жодних доказів. Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений до відповідачів позов про відібрання дітей у відповідачів [PERSON] і [PERSON] без позбавлення батьківських прав є необґрунтований, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає. щодо судових витрат: При відкритті провадження у справі судом було частково задоволено клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору, а саме сплату останнього було відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення. У задоволенні позову судом відмовлено, внаслідок чого і у відповідності до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідачів. В свою чергу положення п.1 і 3 ч.1 і ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року передбачає звільнення судом своєю ухвалою від сплати судового збору з врахуванням майнового\~стану сторони, за її клопотанням, за умов, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або якщо предметом позову є захист сімейних прав. У зв`язку з чим суд вважає необхідним звільнити позивача від сплати судового збору з врахуванням майнового\~стану сторони, оскільки відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 18.05.2021 року № 309/С/15-32-76 (а.с.11) вказує на відсутність доходу у позивача протягом попереднього календарного 2020 року.

Outcome: dismissed