Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1045 від 24.06.2020 року. На момент укладання вищевказаного договору, відповідач\~\~залишився бути зареєстрованим в даній квартирі. В зв`язку з викладеним позивач звернулася до суду і просить\~\~визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2021 року, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 24.06.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О.., придбала у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , від імені яких на час укладання угоди на підставі довіреності діяла [PERSON] , квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 213841300 від 02.04.2021 року (а.с. 12-13, 14) Відповідно до акту від 27.06.2020 року, не проживання особи за місцем реєстрації, який складено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про те, за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 24.06.2020 року фактично не проживає [PERSON] , 1983 року народження. (а.с. 15) Згідно витягу Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.09.2021року за вих. № 2377, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За визначенням\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. З частини 1\~ст. 319 ЦК України\~вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(яка підлягає застосуванню відповідно до ст. ст.2,\~9, ч.1 ст.8 ЦПК\~та\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає, що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...» Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.33), застосовуючи положення\~статті 391 Цивільного Кодексу, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Таким чином, враховуючи те, що позивач є власницею квартири та не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідач будучи зареєстрованим в даній квартирі, але не проживає з 2020 року без поважних причин, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, також враховуючи те, що відповідач не заперечував проти задоволення позовної заяви, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved