Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: вул.\~Благовісна (колишня назва Кірова), 41, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником вказаного будинку, а відповідач її дочкою, яка більше одного року у вказаному будинку не проживає. На даний час адреса місця фактичного проживання відповідача позивачу не відома. Жодних речей у її будинку відповідач не зберігає та фактично ним не користується, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та утриманням будинку не несе. Домовленості з відповідачем про збереження за нею права користування вказаним будинком відсутні. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.11.2018 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст.\~178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. У відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] 22.11.2018 та 22.01.2019\~року повідомлено про розгляд Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області вказаної справи шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Корсунь-Шевченківського районного суду. Крім того розяснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Водночас надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, відсутністю заперечень щодо заочного розгляду справи. Судовий збір, сплачений нею при подачі позову, просила з відповідача не стягувати. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п.п. 1, 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 17.12.2018\~року, 15.01.2019 року та 06.02.2019 року не зявлялася, причину неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслала. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на вказане, судом 06.01.2019 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: вул. Благовісна (колишня назва Кірова), 41, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується договором дарування від 15.03.1995 року, посвідченим державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 725; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 144167757 від 06.11.2018 року; розпорядженням виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради № 17 від 19.02.2016 року щодо уточнення назв, перейменування вулиць та провулків у місті Корсуні-Шевченківському, селах Гарбузині та Саморідні. Відповідно до будинкової книги [PERSON], [INFO], на даний час зареєстрована у будинку за адресою: вул. Благовісна (колишня назва Кірова), 41, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Позивач є матірю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої серія ІІ-СР № 405267 від 10.08.1984 року. За змістом довідки Корсунь-Шевченківської міської ради № 1/19706 від 09.11.2018\~року у будинку за адресою: вул. Благовісна (колишня назва Кірова), 41, м.\~Корсунь-Шевченківський Черкаської області, зареєстрована [PERSON] Водночас, відповідно до змісту довідки депутата Корсунь-Шевченківської міської ради [PERSON], з 2003 року [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає. Згідно довідки Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області № 200/57-2019 від 15.01.2019 року [PERSON], [INFO], перебувала в розшуку по ОРС № 109008001 від 09.01.2008\~року як безвісти зникла. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: вул.\~Благовісна (колишня назва Кірова), 41, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, а відповідач понад 1 рік не проживає у вказаному будинку, свої речі у ньому не зберігає і не користується ним, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та його утриманням не несе. Крім того, у відповідача відсутня домовленість з позивачем стосовно збереження за нею права користування цим будинком. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надала відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у будинку позивача, що судом оцінюється як відсутність у неї заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved