Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі сторони перебувають з 14.01.2017 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання вони прийшли до висновку, що спільне життя не склалося, зрозуміли, що у них зовсім різні погляди на сімейне життя. Вона намагалася зберегти сім`ю, але вони з відповідачем є зовсім різними людьми за характером і способом життя. Відповідач приховав факт попереднього шлюбу, який було розірвано рішенням суду. З червня 2018 року вони фактично проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Дитина постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що примирення між сторонами не є можливим. Ухвалою від 09.11.2018 року матеріали позовної заяви залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою від 05.12.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 07.03.2019 року надано сторонам строк для примирення до 06.05.2019 року включно, зупинено провадження в цивільній справі. Ухвалою суду від 07.05.2019 року поновлено провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак нею та її представником подано на адресу суду заяву, в якій просять розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують і просять такі задоволити. Відповідач в судовому засіданні 07.03.2019 року позовні вимоги не визнав і пояснив, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, докази яких він надасть, а в судове засідання 23.07.2019 року не з`явився, однак 17.07.2019 року подав на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, відповідач свого ставлення не висловив. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст.247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.01.2017 року, який був зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного теритоіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №44, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність її згоди на примирення, визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За змістом ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідач зазначаючи, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, жодних доказів не надав. У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами не заявлялися клопотання про участь у розгляді справи органу опіки і піклування, позивач не зазначив такого учасником провадження при подачі позовної заяви до суду, не надав відповідного висновку та не обгрунтувала в позовній заяві мотиви спору щодо місця проживання дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] задоволенню не підлягає. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. судових витрат у справі.

Outcome: partial