Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та зазначила, що 27.12.2006 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір №ML-ОВВ/017/2006, за яким банк передав, а вона отримала 62000 доларів США для придбання житлового будинку та земельної ділянки у [ADDRESS]. Договір діяв до 27.12.2021 року, однак 30.08.2012 року сторони уклали додатковий договір про припинення кредитного зобов'язання шляхом як передачі позичальником відступного в сумі 57000 доларів США, так і прощення (списання) кредитної заборгованості у вигляді пені в сумі 16347,29 доларів США. Мету додаткового договору - припинення кредитного зобов'язання, - позивач не заперечувала, однак його правову природу поставила під сумнів, посилаючись на те, що, на її думку, один правочин не може містити ознаки кількох різних правочинів. За її автентичним тлумаченням, це був виключно договір про припинення зобов'язання шляхом передачі відступного. Оскільки відповідач вважав, що за додатковим договором зобов'язання припинилось також і шляхом прощення, просила суд розтлумачити зміст додаткового договору від 30.08.2012 р. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Представник відповідача - Піун С.П., яка діє на підставі довіреності, проти позову заперечувала та вважала, що додатковий договір тлумачення не потребує, оскільки законодавством не заборонено укладати змішаний договір з елементами різних договорів. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до положень ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами); на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів; якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з 'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення ( ч.ч.3,4 зазначеної статті). З кредитного договору №ML-ОВВ/017/2006 від 27.12.2006 року судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач надав, а позивач на умовах оплатності, зворотності та строковості отримала 62000 доларів США для придбання житлового будинку та земельної ділянки у [ADDRESS]. З розділу 1.8 зазначеного кредитного договору вбачається, що сторони обумовили право позичальника у будь-який час здійснити повне чи часткове дострокове виконання боргових зобов'язань, однак за умови, що в будь-якому випадку нараховані банком проценти за користування кредитними коштами і всі інші суми, які повинні бути сплачені на відповідну дату дострокового виконання (комісія, пеня тощо) будуть сплачені позичальником у той же час. Судом встановлено також, що 30.08.2012 року між сторонами було розглянуто питання щодо можливості припинення кредитного зобов'язання шляхом як передачі позичальником відступного в сумі 57000 доларів США, так і прощення (списання) кредитної заборгованості у вигляді пені в сумі 16347,29 доларів США на відповідну дату дострокового виконання, про що 30.08.2012 р. був укладений додатковий договір до кредитного договору №ML-ОВВ/017/2006. Як встановлено судом, додатковий договір був виконаний кожною стороною відповідно до його умов. З позову та пояснень представника позивача вбачається, що позивач вірно розуміла, що банк простив їй пеню, не сплачену на дату дострокового виконання, і бажала настання таких наслідків. Дослідивши додатковий договір від 30.08.2012 року, суд вважає, що він містить однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у кредитній сфері відносин значення термінів, що дає змогу з 'ясувати зміст як окремих частин правочину, так і правочину в цілому; правочин відповідає намірам сторін і дає змогу визначити їх справжню волю. Оскільки ч.2 ст.628 ЦК України не забороняє укладати змішаний договір з елементами різних договорів, у тому числі, і про припинення основного договору, суд, беручи до уваги зміст кредитного договору та попередніх переговорів про припинення зобов'язань як шляхом передачі відступного, так і прощення боргу, усталену практику та звичаї ділового обороту, а також подальшу поведінку сторін, вважає, що додатковий договір від 30.08.2012 року тлумачення судом не потребує. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд у задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed