Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 18.06.2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. З початку подружнього життя між позивачем та відповідачем були гарні відносини, але поступово стосунки почали погіршуватися, вона зовсім перестала розуміти свого чоловіка, а він її. Позивач зазначила, що незважаючи на те, що вона разом з чоловіком проживають в одну будинку, з вересня 2018 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вони втратили почуття поваги один до одного і не збираються налагоджувати стосунки, тому спільне проживання та збереження шлюбу між нею та відповідачем позивач вважає неможливим. Позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після ухвалення рішення суду залишити за нею прізвище «[PERSON]» та просила звільнити її та відповідача від застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України. Позивач надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила не надавати строку на примирення та проводити розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Належним чином повідомлений про слухання справи відповідач, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 75000 0338006 6 від 12.01.2019 року та № 75000 0339954 9 від 02.02.2019 року, в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву та заяв не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], Томинобалківською сільською радою Білозерського району Херсонської області 18.06.2011 року зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 5. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Томинобалківською сільською радою Білозерського району Херсонської області 06.12.2011 року, сторони є батьками, [PERSON], [INFO]. Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач заперечень проти позову не надав, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved