Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача та в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 31.05.2017 між ним та [PERSON] укладено договір оренди квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору орендна плата за місяць становить 8500,00 грн. На виконання умов договору позивач вчасно сплачував орендну плату та під час укладання договору вніс 17000,00 грн. в рахунок першої суми та заставної. За домовленістю сторін договір неодноразово пролонговувався, а саме: 31.11.2017 року, 31.05.2018 року, 31.11.2018 року, 31.05.2019 року, 31.11.2019 року та 31.05.2019 року. Однак, у період часу з грудня 2019 по липень 2020 року орендарем було сплачено щомісячні орендні платежі понад розмір орендної плати встановленої п 3.1 договором оренди від 31.05.2017 року на загальну суму 19500,00 грн., а саме: 27.12.2019 - сплачено 11000 грн., переплата 2500,00 грн; 02.02.2020 - сплачено 11000 грн., переплата 2500,00 грн; 01.03.2020 - сплачено 11000 грн., переплата 2500,00 грн; 01.04.2020 - сплачено 12000 грн., переплата 3500,00 грн; 01.05.2020 - сплачено 10000 грн., переплата 1500,00 грн; 01.06.2020 - сплачено 12000 грн., переплата 3500,00 грн; 01.07.2020 - сплачено 12000 грн., переплата 3500,00 грн. Вважає, що вказані кошти підлягають поверненню, оскільки вони набуті відповідачем безпідставно та в супереч умовам договору. Зазначив, що розірвання договору оренди зумовило незадовільний стан квартири. Також вважає, що на його користь підлягають сплаті кошти застави в розмірі 11323,00 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.10.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 31.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1 договору оренди щомісячна плата за оренду майна становить 8500,00 грн. Відповідно до п.п. 3.3 договору оренди, у момент укладення договору позивач сплатив відповідачу 17000,00 грн. в якості першої плати та заставної. Встановлено, що договір було неодноразово пролонговано 31.11.2017 року, 31.05.2018 року, 31.11.2018 року, 31.05.2019 року, 31.11.2019 року та 31.05.2019 року. Позивач звертаючись з позовом про повернення безпідставно набутих коштів за договором оренди від 31.05.2017 року посилався на те, що у період часу з грудня 2019 по липень 2020 року ним було сплачено щомісячні орендні платежі понад розмір орендної плати встановленої п 3.1 договором оренди від 31.05.2017 року на загальну суму 19500,00 грн., а саме: 27.12.2019 - сплачено 11000 грн., переплата 2500,00 грн; 02.02.2020 - сплачено 11000 грн., переплата 2500,00 грн; 01.03.2020 - сплачено 11000 грн., переплата 2500,00 грн; 01.04.2020 - сплачено 12000 грн., переплата 3500,00 грн; 01.05.2020 - сплачено 10000 грн., переплата 1500,00 грн; 01.06.2020 - сплачено 12000 грн., переплата 3500,00 грн; 01.07.2020 - сплачено 12000 грн., переплата 3500,00 грн. Вважає, що вказані кошти підлягають поверненню, оскільки вони набуті відповідачем безпідставно та в супереч умовам договору. Також вважає, що на його користь підлягають сплаті кошти застави в розмірі 11323,00 грн. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, згідно зі ст.628 цього Кодексу. Згідно зі ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Позивач зазначив, що квартира була звільнена 01.08.2020 року у зв`язку з тим, що житло стало непридатним для постійного проживання його сім`ї. За ч.3 ст.767 ЦК України наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі, при цьому якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Відповідно до ст. 651 ЦПК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Під час розгляду справи встановлено, що при укладанні договору оренди жодних зауважень щодо незадовленності умовами орендованої квартири та несправності наявного в ній обладнання, тощо з боку орендаря (позивача) вказано не було. Крім того, за наслідками укладеного договору позивач не висловлював свого застереження щодо відсутності або несправності (пошкодження) в орендованій квартирі майна (меблі, сантехніка тощо), оскільки жодних доказів на підтвердження такої домовленості між сторонами до позовної заяви додано не було. Суду позивачем не надано достовірних доказів того, що орендована квартира була непридатна для проживання та зазначені ним у позовній заяві недоліки дійсно мали місце. Також суд зауважує, що про непридатність орендованого житла, позивач зазначив лише у позовній заяві, до цього часу з переписки у месенджері Viber зазначеного висловлено не було. Позивач не надав суду доказів того, що договір оренди між ним та відповідачем був розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору другою стороною. Відповідно до п. 6.3 договору оренди квартири від 31.05.2017 року позивач додатково крім орендної плати оплачує житлово-комунальні послуги. При цьому, згідно п. 3.1.3 договору, оплата комунальних послуг проводиться орендодавцем. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд критично відноситься до наданих позивачем роздруківок переписки з соціального мессенджеру, яка велася між позивачем та відповідачем, оскільки викладене у них свідчить лише про наявність конфлікту та не спростовує вищевказаних висновків суду. Дійсно з наявної переписки вбачається, що позивачем сплачувались кошти, однак суд позбавлений можливості встановити чи були ці кошти безпідставно набуті відповідачем, оскільки аналіз положень договору оренди свідчить про те, що позивач був зобов`язаний вносити щомісячно орендну плату в сумі 8500,00 грн. та додатково оплачувати житлово-комунальні послуги. Отже, з урахуванням наданих доказів суд вважає, що твердження позивача про той факт, що відповідачем було безпідставно набуте його майно, а саме грошові кошти в сумі 19500,00 грн. є хибним, адже вказана сума була ним сплачена на користь орендодавця відповідно до укладеного договору оренди. Відтак позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутого майна в сумі 19500,00 грн. задоволенню не підлягають. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання . Стаття 572 цього Кодексу визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Позивач вважає сплачену ним відповідачу відповідно до умов пункту 3.3 договору грошову суму заставою, проте на підставі аналізу наведених положень цивільного закону та з урахуванням специфіки спірних правовідносин суд приходить до висновку, що ці кошти є завдатком, який сплачувався позивачем в рахунок належних з нього платежів і, ймовірно, забезпечував збереження майна, що знаходилось у квартирі і передавалось позивачу у користування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин викладених у позовній заяві, а тому у її задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed