Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину в якому вказує, 03.11.2008 року, двоє невстановлених осіб, по вул. Омській, м. Чернівці, неподалік будинку № 29, напали на неї, у результаті чого завдали легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, після чого заволоділи майном на загальну суму 1700 грн., чим спричинили матеріальної шкоди, та в подальшому з викраденим з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд. 28.11.2008 р. слідчим відділом Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій області за ознаками злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, порушено кримінальну справу по факту розбійного нападу вчиненого відносно позивача двома невстановленими особами. Вказує, що починаючи з дня скоєння злочину по даний час, орган досудового слідства не вживає будь-яких заходів для проведення швидкого та об'єктивного і розслідування з метою встановлення осіб винних у скоєнні злочину та притягнення їх до відповідальності. В результаті, постановою від 27.12.2010 року слідчого Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій області Унгурян С.О., в черговий раз зупинено досудове слідство у кримінальній справі у зв'язку із тим, що не встановлено осіб, які вчинили злочин. Вказані обставини свідчать про те, що кримінальна справа розслідується безрезультатно майже п'ять років і протягом цього часу приймаються численні незаконні рішення органів досудового слідства, має місце протиправна бездіяльність, результатом якої є порушення її права на мирне володіння приватним майном. Позивач, зсилаючись на чинне законодавство вказує, що шкода, завдана ушкодженням здоров'я повинна відшкодовуватись їй державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин. Суть заподіяної їй моральної шкоди полягає у тому, що вона зазнала сильного фізичного болю у момент вчинення розбійного нападу, тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, з моменту вчинення злочину стан її здоров'я значно погіршився. Все це вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя враховуючи той факт, що вона є особою похилого віку. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає в розмірі 50000 гривень. Зазначає також про своє право на відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину державою, оскільки не встановлено особу, яка вчинила злочин. Таким чином, на підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на її користь 50000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди та 1700 гривень матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник прокуратури в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає таку позицію позивачки необґрунтованою відповідно до чинного законодавства. Представник відповідача надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що немає правових підстав для відшкодування державою шкоди на користь позивачки у зв'язку із тим, що в даний час не прийнятий відповідний закон, який регулював би такий порядок. Також вказує на те, що розмір моральної шкоди не є адекватним та обгрунтованим, оскільки не підтверджений будь-якими доказами. У зв'язку із викладеним просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до акту судово-медичного дослідження № 2506 від 04.02.2010 року позивачка з 06.11.2008 року по 15.11.2008 року перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділі ЛШМД м. Чернівці із діагнозом - струс головного мозку з помірно проявленим гіпертензивним синдромом, злам правої променевої кістки без зміщення відламків, багато чисельні забої голови, тулуба, кінцівок, антено-невротичний синдром. Наявні ушкодження у позивачки відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що привели до тривалого розладу здоров'я. (а.с.4). Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участи у справі, виникає спір. Так, беручи до уваги заперечення відповідача, який вказує, що вимога по відшкодуванню моральної шкоди є завищеною, суд приходить до висновку про справедливість такого твердження. Сума компенсації, яку просить стягнути [PERSON] є необгрунтовано завищеною та не підтверджується конкретними обставинами справи, а тому не є доведенною. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно із ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом. Як встановлено із листа № 118-698-08 від 16.11.2011 року прокуратури Садгірського району м. Чернівці, написанного за результатами звернення щодо неналежного проведення досудового розслідування у кримінальній справі порушенній 28.11.2008 року по факту розбійного нападу вчиненного відносно позивачки, слідчим Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій області 27.12.10 року було винесено постанову про зупинення досудового слідства на підставі ст. 206 п. 3 КПК України у зв'язку із не встановленням осіб, які вчинили цей злочин. (а.с.9) Таким чином, як підтверджується матеріалами справи, особа вина у вчиненні злочину відносно позивачки не встановлена, про що винесено відповідну постанову, а тому у [PERSON] існує право звернутись до суду із відповідним позовом. Разом із цим, положення ст.ст. 1177, 1207 не формулюють норм прямої дії, які б регу лювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі вна слідок злочину. Встановлюється лише те, що держава відшкодовує шкоду (моральну чи матеріальну), завдану фізичній особі, в тому числі ушкодженням здоров'я, злочином, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо така особа встановлена, але вона є неплатоспроможною. Інші умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину, мають визначатись спеціальним законом. До прийняття такого закону відшкодування державою шкоди відповідно до ст. ст. 1177, 1207 ЦК на підставі загальних правил здійснюватись не може, а отже вказані норми мають виключно декларативний характер. За таких обставин, суд, в умовах відсутності відповідного нормативно правового акту, який регулював би відповідний порядок відшкодувань, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed