Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 12 січня 2003 року. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 12 січня 2003 року померла родичка позивача рідна сестра його діда, [PERSON], останнім місцем проживання якої було с. Жирівка, Пустомитівського району Львівської області. Після смерті спадкодавиці відкрилася спадщина на все її майна, до складу якого увійшли, зокрема, земельні ділянки, які розташовані на території Жирівської сільської ради, яке спадкодавиця заповіла племінниковому сину [PERSON], що зазначено у заповіті померлої, відповідно до якого усе майно вона заповіла позивачу, проте у встановлений законом шестимісячний термін для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не звернувся із такою, оскільки перебував на межами України на території Російської Федерації. В листопаді 2017 року позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте отримав відмову та розяснення про необхідність звернення до суду із вказаним позовом, який просить задоволити. 29.11.2017 року провадження у справі відкрито. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та дав пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві. У своїх поясненнях суду зазначив, що державні акти на земельні ділянки, які входять до складу спадщини були видані на імя спадкодавиці після її смерті у 2004 році. Просив позовні вимоги задоволити. Представник відповідача, Жирівської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, подала на адресу суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] померла 01.01.2012 року, що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 03.01.2012 року, [PERSON] I-СГ № 269697, виданого Жирівською сільською радою Пустомитівського району львівської області, актовий запис № 1. З копії заповіту від 01.02.2001 року посвідченого секретарем виконкому Жирівської сільської ради [PERSON], реєстровий № 4, вбачається що за життя [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і в чому б воно не заключалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона по закону буде мати право, заповіла племінниковому сину [PERSON] позивачу по справі Проте, як зазначає позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні, [PERSON] звертається до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 12 січня 2003 року. Окрім того, із копії відповіді приватного нотаріуса [PERSON] Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області від 09.11.2017 року № 435/02-14, вбачається, що спадкова справа була заведена після смерті [PERSON], яка померла 01 січня 2012 року. Як вказує позивач у позовній заяві та ствердив представник позивача в судовому засідання в листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області для здійснення свого спадкового права на прийняття спадщини, однак не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки пропустив строк на звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавиці, [PERSON], яка померла 12 січня 2003 року. Як на причини поважності пропуску шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини позивач зазначає те, що 05 червня 2002 року по 30 серпня 2003 року перебував за кордоном, у Російській Федерації, а його відсутність на теренах України можуть ствердити його дружина [PERSON] та товариші [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Правова позиція Верховного суду України при розгляді справи № 6-1486цс15 передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на встановлені обставини, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON] Разом з померлою не проживав, таким чином, відповідно до наведених вище положень ЦК України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладалася вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Оцінюючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає їх такими, що об'єктивно не вплинули на можливість вираження позивачем, як спадкоємцем волі та волевиявленню щодо вступу у спадщину, оскільки [PERSON] не вчинив протягом шестимісячного строку для подання відповідної заяви жодних дій, які б свідчили про його намір для прийняття спадщини. Водночас, суд бере до уваги, що позивач знав про смерть спадкодавці та наявність в неї спадкового майна, а отже, усвідомлював себе спадкоємцем. Таким чином, [PERSON] міг у інший визначений законом спосіб вчинити дії спрямовані на прийняття спадщини, перебуваючи за межами України, зокрема, надіслати нотаріально завірену заяву поштою. Таким чином, жодних доказів наявності поважних причин для пропуску строку для прийняття спадщини, які б перешкоджали протягом шести місяців після відкриття спадщини звернутись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, позивачем суду не представлено, клопотання про витребування таких чи допит свідків заявлено не було. За таких обставин суд вважає відсутніми правові підстави для визнання поважними причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини й визначення додаткового строку для її прийняття. Враховуючи вищенаведене, зокрема невідповідність даних, щодо дійсної дати смерті спадкодавці [PERSON], із визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщину, після смерті якої позивач звертається до суду, а також відсутність достатніх, допустимих і належних доказів на підтвердження поважності пропуску визначеного законом шестимісячного строку, заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed