Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що02.09.2012р. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння, яке знаходиться в с. Ясногородка, вул. Нікітченка, 22 Вишгородського району Київської області. За життя мати залишила заповіт, яким заповіла все своє майно доньці позивачці по справі. Однак, оформити в установленому порядку спадщину позивач не має можливості через відсутність державної реєстрації речових прав на вказане нерухоме майно. Позивач просила суд визнати за нею у порядку спадкування за заповітом право власності на індивідуальний житловий будинок №22 по вул. Нікітченко в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області та господарські споруди, розташовані за тією ж адресою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб до суду не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники відповідача та третьої особи Першої Київської державної нотаріальної контори просили розглянути справу у їх відсутності (листи №64 від 06.07.2015р. та №5741/01-16 від 10.07.2015р. відповідно). Представник третьої особи реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. 02.09.2012р. померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема, будинок в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). За життя остання склала заповіт, заповівши позивачці житловий будинок з надвірними будівлями що розташовані за адресою: с. Ясногородка, Вишгородського району Київської області, вул. Нікітченка, який на час смерті не скасований. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 31.07.2013р. позивач звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №375787, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0961га. (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) по вул. Нікітченко, 22 в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області. На вказану земельну ділянку видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.11.2013р. на імя позивачки. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок відмовлено у звязку з тим, що право власності на цей будинок у спадкодавця не виникло. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину від 17.09.1983р., [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] деревяний житловий будинок загальною площею 30кв.м. по вул. Нікітченка, 12 площею в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області, - домоволодіння зареєстровано на праві власності за [PERSON] в цілому. Згодом адреса вул. Нікітченка №12 була змінена на вул. Нікітченка, 22 с. Ясногородка Вишгородського району Київської області (довідка-характеристика №1181 від 18.10.2013р.). Разом з тим, як вбачається з копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 02.12.2013р. та довідки-характеристики №1181 від 18.10.2013р., виданих на імя позивачки, будинок №22 по вул. Нікітенка в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області збудовано з брусу самочинно у 2008 році і його загальна площа складає 49,4кв.м. Згідно ст.1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Крім того, ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004р. права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» субєктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи. Згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обовязковими для виконання всіма субєктами містобудування. Так, як вбачається з копії технічного паспорта від 02.12.2013р., житловий будинок загальною площею 49,4кв.м. (літера «Є») є самочинним будівництвом. За змістом ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони буди збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як визначено ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У даному випадку спадкодавцем не було дотримано вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тому суд не може визнати право власності на будинок №22 по вул. Нікітченка в с. Ясногородка у порядку спадкування за заповітом. Встановивши правовий режим спірного майна, суд може визнати у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали тощо. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкоємцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст.376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (ч.6 ст.376 ЦК України). До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обовязок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (ч.ч.4,7 ст.376 ЦК України). Аналогічної позиції дотримується Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладена в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013р. від 24-753/0/4-13. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд приходить до висновку, що визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування за заповітом, тобто є неналежним способом захисту прав позивача, як спадкоємця. Отже, право власності спадкодавця [PERSON] на будинок №22 по вул. Нікітченко в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області 2008 року забудови не зареєстровано у встановленому законом порядку, - державна реєстрація прав на цей будинок за спадкодавцем проведена не була, тому підстав для визнання права власності за позивачем на вказаний будинок у порядку спадкування за заповітом не вбачається. На підставі ст.ст.376,1216,1218,1222,1233-1257,1299 ЦК України, ст.ст.3,10,11,58,60,61,88, 213-215 ЦПК України, -

Outcome: dismissed