Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідачів суму заборгованості за договорами позики та три відсотки річних від простроченої суми. Обґрунтовано позов тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . За життя він передав у борг [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] грошові кошти, що підтверджується написаними власноруч відповідачами розписками. А саме: [PERSON] 04 жовтня 2017 року 7000 доларів США (строк повернення до 04 жовтня 2018 року) та 19 серпня 2017 року 6000 доларів США; [PERSON] 14 грудня 2017 року 6000 доларів США строком на один рік, з яких повернута частина боргу в сумі 2000 доларів США; [PERSON] 15 квітня 2015 року 3000 доларів США (строком на 1 рік), 14 грудня 2017 року 6000 доларів США (строком на 1 рік) та 19 серпня 2017 року 12000 доларів США (строком на шість місяців), з яких повернута частина боргу в сумі 4000 доларів США. У встановлений законом та розписками термін відповідачі кошти не повернули. Позивач є правонаступником після чоловіка, отримала свідоцтво про право на спадщину, а тому вона неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою повернути заборгованість, однак відповідачі ухиляються від виконання зобов`язань. 26 грудня 2020 року відповідачі надіслали до суду відзиви на позовну заяву, в яких [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що кошти отримані в борг ними повернуті повністю, про що [PERSON] було поставлено підписи на розписках про часткове повернення боргу. Відповідач [PERSON] позовні вимоги заявлені до неї визнала частково та додала до відзиву копію нотатків про часткове повернення коштів, в яких особисто ставив підпис [PERSON] , згідно яких залишилась не повернутою 1000 доларів США. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20\~січня 2021 року справу № 750/4620/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу об`єднано в одне провадження зі справами № 750/4618/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та № 750/4867/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, призначено підготовче засідання у справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки вони повернули борг у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги, заявлені до неї, визнала частково, а саме в сумі 1000 доларів США, оскільки саме така сума залишилась не повернутою, згідно нотаток, в яких розписувався [PERSON] . Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, їх представника, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області серії [NUMBER] від 19 жовтня 2018 року (т. 1 а/с 7). За життя [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти: 04 жовтня 2017 року 7000 доларів США (строк повернення до 04 жовтня 2018 року) та 19 серпня 2017 року 6000 доларів США, про що було складено розписки (т. 1 а/с 30, 31). 14 грудня 2017 року - передав у борг [PERSON] 6000 доларів США строком на один рік, з яких повернута частина боргу в сумі 2000 доларів США, залишок боргу складає 4000 доларів США, що підтверджується розпискою. У розписці зазначено термін повернення коштів по закінченню одного року (т. 1 а/с 137). Також, [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти: 15 квітня 2015 року 3000 доларів США (строком на 1 рік), 14 грудня 2017 року 6000 доларів США (строком на 1 рік) та 19 серпня 2017 року 12000 доларів США (строком на шість місяців), про що було складено розписки. Згідно розписки від 19 серпня 2017 року повернута частина боргу в сумі 4000 доларів США, залишок боргу за вказаною розпискою складає 8000 доларів США (т. 1 а/с 237, 238, 239). Відповідачі в судовому засіданні визнали, що згідно вказаних вище боргових розписок вони отримували грошові кошти від [PERSON] . Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У відповідності до статей 1268-1270 Цивільного кодексу України позивач прийняла спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56788603 від 09.07.2019 (т. 1 а/с 8). Як зазначила у судовому засіданні представник позивача, у встановлений у розписках строк відповідачі кошти не повернули, тому позивач неодноразово зверталась до них з вимогою повернути отримані кошти, однак останні ухиляються від виконання свої зобов`язань. Зокрема, на адресу реєстрації [PERSON] (18 липня 2019 року), [PERSON] (18 липня 2019 року) та [PERSON] (18 січня 2019 року) було надіслано листи-претензії про повернення боргу в добровільному порядку (т. 1 а/с 13, 14, 116, 117, 221, 222). Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати 23 жовтня 2019 року в справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. На підтвердження укладених договорів з відповідачами, позивачем надано оригінали розписок, факт написання розписок та отримання за ними коштів відповідачами визнано в судовому засіданні, а тому виникнення боргового зобов`язання за договорами позики є встановленим належними доказами, а саме оригіналами даних розписок. Згідно зі статтею 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у стаття 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, у тому числі, нею було успадковано права, які випливають із договорів позики, укладених її покійними чоловіком. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Статтею 545\~ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Доводи відповідачів про повернення коштів згідно боргових розписок, не підтверджені належними доказами. Відповідачі посилаються на наявні в них розписки, в яких, нібито містяться підписи [PERSON] про повернення коштів. Проте, позивач заперечує, що її покійний чоловік писав якісь розписки відповідачам, а тому просила призначити судову почеркознавчу експертизу для підтвердження справжності підпису [PERSON] у наданих відповідачами нотатках про повернення боргу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2021 року від 05 лютого 2021 року, за клопотанням представника позивача, було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу та зобов`язано відповідачів надати суду оригінали розписок про часткове повернення боргу протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали. На вирішення експертизи були поставлені питання: -Чи виконано підписи в документах про повернення боргу [PERSON] , який помер [INFO] , чи іншою особою? -Якщо неможливо провести експертизу за оригіналами розписок про часткове повернення боргу, то чиє можливість провести таку експертизу на підставі завірених представником відповідачів копій цих документів, що містяться в матеріалах справи. 09 березня 2021 року на адресу суду надійшло повідомлення головного судового експерта сектору почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку Чернігівського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Цибка Н.А. від 02.03.2021 № СЕ-19/125/21/1789-ПЧ про неможливість проведення судової експертизи, оскільки при попередньому дослідженні наданих 5 розписок було встановлено їх значне пошкодження, що унеможливлює проведення експертизи. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про повернення відповідачами коштів, отриманих згідно оригіналів боргових розписок, що містяться у матеріалах справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (донька позивача) та [PERSON] (зять позивача) в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] ще за життя повідомив їм, що дав у борг відповідачам велику суму коштів та повідомив про боргові розписки. Свідки разом з [PERSON] їздили неодноразово до відповідачів, оскільки [PERSON] намагався отримати позичені ним кошти, а відповідачі не відповідали на його телефонні дзвінки. Згідно зі статтею 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є рідним братом відповідача [PERSON] повідомив, що наприкінці 2017 року він підвозив [PERSON] до будинку [PERSON] , зі слів [PERSON] свідку відомо, що він відвозив кошти, але скільки і кому возив кошти, свідку не відомо. Свідок [PERSON] (син [PERSON] та [PERSON] ) суду повідомив, що йому відомо про отримання батьками в борг коштів від [PERSON] згідно боргових розписок. Також він повідомив, що їздив до будинку [PERSON] віддавати кошти, проте особисто при передачі коштів не був присутній. Відповідно до частини другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмових доказів на повернення боргів відповідачами суду не надано. Згідно зі статтею 1046\~Цивільного кодексу\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 545\~ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами першою, другою статті 207\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13. Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачами коштів згідно боргових розписок, відповідачі в судовому засіданні визнали факт отримання коштів та написання ними боргових розписок, належних доказів на підтвердження повернення коштів згідно боргових розписок відповідачами не надано, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача. Також, як вбачається з позовних заяв, розрахунок трьох процентів річних проведено позивачем з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на 3 % та помноженої на кількість днів прострочення, які вираховувались з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, поділеного на 365 (днів у році) та поділеного на 100. Відповідачами та їх представником розрахунок позивача не спростований. Щодо застосування строків позовної давності, про застосування яких просила представник відповідача відносно розписки від 15 квітня 2015 року, написаної [PERSON] щодо отримання від [PERSON] 3000 доларів США, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з оригіналу розписки від 15 квітня 2015 року, грошові кошти були передані в борг терміном на один рік, тобто перебіг позовної давності почався після 15 квітня 2016 року. Проте, [PERSON] помер [INFO] і його спадкоємець відповідно до копії накладної Укрпошти № 1400042039650 (т. 1 а.с. 222 на звороті) 18 січня 2019 року направила лист-претензію [PERSON] про повернення коштів, зокрема і за розпискою за 2015 рік у сумі 3000 доларів США, тобто в межах встановленого законом трьохрічного строку позовної давності, за таких обставин позивачем не пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення позовної вимоги за борговою розпискою від 15 квітня 2015 року. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання за договорами позики не виконали, грошові кошти в добровільному порядку не повернули, а тому суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved