Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7741 грн. 35 коп., що складається з вартості проведеного відновлювального ремонту в сумі 6634 грн. 34 коп. та вартості пошкодженого заднього лівого стоп-ліхтаря в сумі 1107 грн. 01 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.11.2015 року близько 08 год. 05 хв. в районі західного об'їзду м.Львова на з'їзді вул.Городоцької відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль марки «KIA Cerato», р.н. [NUMBER], яким на той час керував її чоловік [PERSON] Винуватим у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнав себе водій автомобіля марки «Volkswagen LT-35» - [PERSON], з яким було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди його відповідальність була застрахована відповідачем, тому після цих подій вона звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши усі необхідні документи для отримання такої виплати. Однак, відповідач тривалий час зволікав із виплатою, відсилав її для здійснення відновлювального ремонту у ТзОВ «Радар-Сервіс», обіцяючи повернути витрачені кошти одразу по завершенні ремонтних робіт. Погодившись на пропозицію страховика, вона звернулася у вказане Товариство, яке оцінило вартість відновлювального ремонту у розмірі 6634 грн. 34 коп., а також вартість заміни заднього ліхтаря, що не підлягав ремонту в сумі 1107 грн. 01 коп. Однак, після завершенню ремонтних робіт відповідач свої зобов'язання про перерахування коштів на рахунок ТзОВ «Радар-Сервіс» не виконав, а відтак з метою повернення автомобіля вона була змушена внести Товариству суму у розмірі 4200 грн. Зазначила, що грошові зобов'язання перед нею відповідач не виконав і по даний час, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з аналогічних підстав. Представник позивача доповнив про те, що на його переконання заперечення відповідача є необґрунтованими в частині виплати позивачу страхового відшкодування, оскільки таких коштів вона не отримувала в силу того, що відповідачем їх безпідставно було перераховано СПД [PERSON], в той час, як ремонт автомобіля проводився у ТзОВ «Радар-Сервіс». Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду письмові заперечення, якими просить розглянути справу у його відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Згідно поданих заперечень відповідач позовні вимоги не визнав, вказав, що правовідносини між ним та позивачем регулюються положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки майну позивача було заподіяно шкоду внаслідок експлуатації застрахованого ним транспортного засобу. Відповідно до положень цього Закону на нього, як страховика, покладено зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування, що ним і було здійснено за реквізитами вказаними потерпілою особою у заяві про виплату страхового відшкодування. При цьому, вказав, що дійсно виплату суми страхового відшкодування було дещо прострочено, у зв'язку із чим позивачу було у добровільному порядку сплачено пеню в сумі 209,07 грн., шляхом перерахування коштів через систему «ПриватМані». В частині розміру страхового відшкодування зазначив, що такий був ними належно розрахований на підставі звіту суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку належно зменшеного з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що для даного автомобіля становив 0,609, а також розмір франшизи. Одночасно вважає, що розмір відшкодування зазначений позивачем не може братися до уваги, оскільки визначений у невстановлений законом спосіб, не враховує коефіцієнт фізичного зносу та розмір франшизи. А тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд у задоволенні позовних вимог відмовляє з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.11.2015 року близько 08 год. 05 хв. в районі західного об'їзду м.Львова на з'їзді вул.Городоцької відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Volkswagen LT-35», р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «KIA Cerato», р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON], та який належить на праві власності позивачу [PERSON] Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було заподіяно значних технічних пошкоджень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen LT-35», р.н. [NUMBER], була застрахована у ТзДВ «СТ Домінанта» на підставі поліса від 27.08.2015 року серії АЕ № 5597499 (а.с.41), яким встановлено ліміт відповідальності на одну потерпілу особу за заподіяння майнової шкоди у розмірі 50 000 грн. та розмір франшизи в сумі 1 000 грн. Крім цього, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «KIA Cerato», р.н. [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ СК «Перша» на підставі поліса від 26.10.2015 року серії АІ № 8652821 (а.с.10). Оскільки, на момент дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за участю лише забезпечених транспортних засобів, були відсутні обмеження передбачені ч.33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому сторонами з підстав, передбачених Законом складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без інформування відповідного підрозділу МВС України та передано його страховику водія [PERSON] Як вбачається із зазначеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.5), учасники пригоди визначили винним у скоєнні зіткнення автомобілів водія [PERSON], внаслідок винних дій якого було заподіяно шкоду транспортному засобу марки «KIA Cerato», р.н. [NUMBER], у вигляді пошкоджень заднього бампера зліва, заднього лівого крила з кришкою люку бензобака, фари. Після цього, позивач подала страховику заяву від 04.11.2015 року (а.с.61), а також повторну заяву від 20.01.2015 року (а.с.62), про виплату страхового відшкодування. На даний час позивач звернулася до суду із вимогами про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 7741 грн. 35 коп., які обґрунтовує тим, що відповідач їй безпідставно страхове відшкодування не виплатив, вона понесла збитки на ремонт автомобіля у визначеному страховиком сервісному центрі. Відповідач вимоги позивача заперечив, вважає заявлені вимоги безпідставними, оскільки ним було виплачено позивачу страхове відшкодування у належному розмірі у спосіб, визначений самим позивачем. Даючи правову оцінку наведеним сторонами обставинам суд виходить з наступного. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Правовідносини, що виникли між сторонами у сфері страхування регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого врегульовується порядок та об'єм здійснення страхового відшкодування у виді виплати страхових сум страховиком потерпілій особі, внаслідок настання страхового випадку. Зокрема, ст.6 названого Закону розкривається зміст поняття страхового випадку, яким являється дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому, ст.ст.28, 29 цього Закону визначено, що заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкодою майну потерпілого може бути шкода пов'язана з пошкодженням транспортного засобу. У цьому випадку страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З наведеного випливає, що у випадку настання страхового випадку в розумінні цього Закону, у страховика перед потерпілою особою виникає зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, що не є тотожним поняттю відшкодування шкоди відповідно до загальних норм цивільного законодавства викладених у ст.ст.22, 1166 ЦК України. А тому, розмір такого відшкодування не обов'язково має відповідати розміру заподіяних збитків майну потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а визначається у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шляхом встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з урахуванням інших передбачених витрат та подальшим зменшенням на розмір франшизи у відповідності до положень ст.12 Закону. При цьому, у відповідності до положень ст.22 Закону шкода у виді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підлягає належній оцінці. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Згідно зі ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Відповідно до вимог ст.ст.5, 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Тобто, належний доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт автотоварознавче дослідження вартості відновлювального ремонту проведений суб'єктом оціночної діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, на замовлення відповідача оцінювачем ТОВ «Експертум-АВЕ» у встановленому законодавством порядку було проведено оцінку (а.с.45-50) вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «KIA Cerato», р.н. [NUMBER], та з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначено таку у розмірі 3939 грн. 55 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в процесі розгляду страхової справи відповідачем належним чином було оцінено шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження майна позивача, що підлягала страховому відшкодуванню, та визначено її розмір з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. В той же час, представлені позивачем підтверджуючі документи про розмір понесених нею збитків у зв'язку із оплатою відновлювального ремонту автомобіля, суд в силу положень ст.58 ЦПК України не може прийняти до уваги, як належний доказ у справі, оскільки такі не відповідають наведеним положенням законодавства про оцінку та оціночну діяльність, та не містять інформації про вартість витрат відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу. А тому суд вважає, що позивач набула право на отримання страхового відшкодування внаслідок пошкодження її майна у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу в сумі 3939 грн. 55 коп. зменшеної на розмір франшизи в сумі 1000 грн., а всього в сумі 2939 грн. 55 коп. У зв'язку із цим, посилання позивача про належність їй до стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 7741 грн. 35 коп. в якості відшкодування завданої шкоди суд не приймає, як необґрунтовані. Одночасно вирішуючи питання про стягнення на користь позивача належних їй до виплати сум страхового відшкодування суд враховує наявне в матеріалах справи платіжне доручення від 31.03.2016 року № 387 (а.с.64), згідно з яким ТзДВ СК «Домінанта» перерахувала СПД [PERSON] грошові кошти в сумі 3148 грн. 67 коп. в якості страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля марки «KIA Cerato», р.н. [NUMBER], належного [PERSON], а також платіжне доручення від 07.04.2016 року № 206 (а.с.65), згідно з яким відповідач виплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 209 грн. 07 коп. При цьому, як вказав відповідач, призначення останньої грошової суми було з метою виплати позивачу пені за прострочення виплати страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до переконання, що на момент звернення позивача до суду із даним позовом у відповідача перед нею була відсутня будь-яка заборгованість щодо виконання зобов'язання за вказаними правовідносинами, відповідач повністю виплатив належне позивачу відповідно до Закону страхове відшкодування, у зв'язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. При цьому, суд не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що позивач не отримувала жодних сум страхового відшкодування через те, що страховиком таке було виплачено на рахунок СПД [PERSON], оскільки як вбачається із останньої заяви про виплату страхового відшкодування від 20.01.2016 року (а.с.62) позивач вказаною заявою особисто уточнила про те, що виплату страхового відшкодування страховику необхідно здійснити на рахунок СПД [PERSON] Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову в цілому, суд одночасно вважає, що у такий спосіб право позивача на відшкодування заподіяної їй шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не порушене, оскільки вона вправі захистити його шляхом повного відшкодування понесених збитків за рахунок винної особи.

Outcome: dismissed