Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить суд визнати право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], а також право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглянути у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: За життя [PERSON] на підставі запису на сторінці 90 в погосподарській книзі № 3, особовий рахунок № [NUMBER] Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 0,308 га, на території Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [ADDRESS], що встановлено судом зі змісту довідки № 178 від 03.03.2014 року виконавчого комітету Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. За життя, [PERSON] на підставі державного акту серії ЯЖ № 720279 на право власності на земельну ділянку, виданого Визирською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, належала земельна ділянка, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». За життя 18.06.2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON]. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, зареєстрований у реєстрі за № 43/4, і на момент відкриття спадщини не змінювався та не скасовувався. [PERSON] померла [INFO] року (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 13.02.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. 19.12.2014 року державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючи документи на земельну ділянку, і право власності на житовий будинок за життя спадкодавця не було зареєстровано в установленому законом порядку. В теперішній час спадкоємець до майна [PERSON] позбавлена можливості в інший, позасудовий спосіб, оформити своє право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючи документи на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Законодавцем в нормі ст. 1219 ЦК України визначений перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Цей перелік складають ті права і обов'язки, які нерозривно пов'язані з особою. В силу положення ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, що за життя належали спадкодавцю. При вирішенні даного спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд знаходить повністю обгрунтованими вимоги в цій частині позову. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції на час отримання спадкодавцем у власність земельної ділянки) право власності [PERSON] на земельну ділянку повністю підтверджується державним актом та його державною реєстрацією. Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Отже позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved