Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала таким. З 02.11.2007 року вони і відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі, [INFO], у них народився син - [PERSON], та [INFO] народився син - [PERSON]. З квітня 2015 року вона та відповідач проживають окремо. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, хоча вона неодноразово зверталась до нього з такими вимогами. Крім того, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, а тому не має можливості заробляти кошти, а ті що виплачуються державою є досить мізерними, отож важке матеріальне становище не дає їй можливості повністю забезпечити потреби дітей, їх фізичний та духовний розвиток. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилась, однак в позові просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити, а також дала згоду на заочний розгляд справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку за зареєстрованою адресою місця проживання наданою за відомостями адресно - довідкового сектору. Клопотання про поважність причин неявки в судове засідання чи розгляд справи за його відсутності відповідач не надав. Ураховуючи те, що позивач скористався своїми правами, що передбачені ст..158 ч.2 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак 11.04.2016 року було постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши усі обставини справи, дослідивши усі зібрані у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, дійшов до висновку про таке. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] нраодження, на що вказують свідоцтва про народження дітей [NUMBER] та [NUMBER] ( а. с. 4,5). Статтею 141 СК України, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2 та 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України законодавцем визначено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку та таке право дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із акту складеного депутатами Липовецької міської ради слід, що діти: [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 6). Відповідно до ст.80 та ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) та дружини присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Ухвалою суду від 30.03.2016 року відповідачеві було запропоновано надати письмові заперечення проти позову із посиланням на докази у визначений в ухвалі строк, однак вказану вимогу суду відповідачем не виконано. Ураховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, суд вважає, що він має можливість заробляти кошти на прожиття. Будь - яких належних та допустимих доказів на спростування обставин наведених у позовній заяві щодо неможливості виконувати аліментні зобов'язання відповідач суду не надав, отож суд дійшов висновку, що відповідач є фінансово - спроможним та має можливість надавати матеріальну допомогу як на утримання дітей так і на утримання дружини. Суд при визначені розміру аліментів на дитину та дружину враховує обставини, що передбачені ч.2 ст.80 та ч. 1 ст. 182 СК України, а тому давши аналіз зібраним у справі доказам в їх сукупності вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі та в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, а також аліменти на утримання дружини в період догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у розмірі по 500 гривень щомісячно. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно ч.2 ст.84 СК України аліменти на дружину сплачуються до досягнення дитиною трьох років, а на дитину відповідно до ст.180 СК України до досягнення нею повноліття. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги те, що при пред'явленні позову про стягнення аліментів на дитину та на своє утримання позивач була звільнена згідно положень Закону України «Про судовий збір», отож в силу приписів ст.88 ЦПК України такі витрати підлягають до стягнення із відповідача в дохід держави, виходячи з розрахунку дві вимоги майнового характеру за ставками вказаного вище Закону. Згідно ч.2 ст.184 СК України, суд враховує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: approved