Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 2019 року перебували в близьких стосунках під час яких позивач завагітніла та [INFO] народила доньку [PERSON] , яка на даний час перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач, який на даний час проходить строкову військову службу, добровільно виконувати батьківський обов`язок не бажає та коштів на утримання дитини не надає. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач отримав 27.07.2021 року примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2025103029406, однак відзив на позовну заяву у визначений судом строк до суду не надав. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у розумінні п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, у судові засідання неодноразово не з`являвся, відзив на позов не надав, заяв від його імені про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на вказане, судом 13.09.2021 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 37, батьком якої вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.05.2021 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відомості про батьківство [PERSON] зроблено на підставі заяви про визнання батьківства від 13.05.2021 року № 6/22.2-05-01-08, у зв`язку з чим внесено відповідні зміни до актового запису № 37, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до копії довідки № 115, виданої 10.06.2021 року Ватутінським виробничим управлінням жилого-комунального господарства, [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Днем подачі даної позовної заяви до суду є 17.06.2021 року, що підтверджується відміткою канцелярії Ватутінського міського суду Черкаської області. Станом на день розгляду справи неповнолітній доньці сторін [PERSON] виповнився 1 (один) рік. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Конвенцією ООН про права дитини, а також Декларацією прав дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. З 01.01.2021 року встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років у розмірі 1 921 грн., а з 01.07.2021 року - 2 013 грн. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ч. 3 ст. 77 СК України передбачено, що аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме - у Рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність, крім іншого, може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Враховуючи вказане та встановлені обставини в суду відсутні сумніви, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а між сторонами відсутня домовленість щодо розміру грошового утримання, яке надає [PERSON] на їх спільну дитину, оскільки докази зворотного, як і докази щодо наявності обставин, що мають істотне значення, та підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, відповідачем не надано. Враховуючи встановлені обставини, у тому числі наявність обов`язку у [PERSON] утримувати неповнолітню [PERSON] , батьківство щодо якої ним самостійно визнано, та на даний час не оспорюється, у сукупності з тим, що відповідачем не надано відзив на позов, що суд оцінює як відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог, а також доказів як на підтвердження наявності домовленості між сторонами щодо грошового розміру утримання їх спільної неповнолітньої дитини, так і щодо наявності інших обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, суд вважає доцільним присудити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , які слід стягувати на користь позивача з відповідача у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме - 17.06.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] . Задовольняючи позовні вимоги суд також враховує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, яка відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, є безспірною, оскільки може розглядатися у порядку наказного провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільної дитини. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати, судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved