Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

позивач звернулася до суду 25 січня 2016 року з позовними вимогами про стягнення аліментів, вказавши, що вона з січня 2008 року по квітень 2015 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] Від спільного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував з підстав, викладених в запереченнях (а.с. 19-20). Суду пояснив, що відповідач надавав допомогу позивачці на утримання дітей, в період його праці в Росії за період з 26.06.2015 р. по 21.10.2015 р. їй було переказано коштів на загальну суму 24\~579 грн. В подальшому він також надавав допомогу з урахуванням свого майнового стану. При подачі позову позивачці було відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, має тимчасові та нерегулярні заробітки, проте вона висуває вимоги про стягнення заробітку в 1/3 частині від усіх його доходів, що просто унеможливлює подальше виконання рішення. Крім того, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2003 р. з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини його заробітку. Тобто враховуючи викладене на даний час матеріальне становище відповідача є скрутним, що відповідач просить врахувати при винесенні судового рішення. Тому просить винести рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Третя особа [PERSON] проти заявлених вимог не заперечувала. Вислухавши позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7 копії свідоцтв про народження), які проживають з позивачем (а.с. 8 копія довідки). \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, позивач наполягає на задоволенні вимог, представник відповідача позов не визнав, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів. В обгрунтування заперечень представника відповідача щодо скрутного матеріального становища [PERSON] в разі призначення аліментів в розмірі 1/3 частці його доходу суд зазначає, що згідно п. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Враховуючи викладене, відсутність підтвердження наявності у відповідача мінливого нерегулярного доходу чи отримання частини заробітку в натурі, ту обставину, що відповідач є працездатною людиною і як батько зобов'язаний матеріально утримувати своїх дітей, забезпечити їх мінімально необхідними благами, які потрібні для їх життя та виховання суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів в зазначеному позивачем розмірі підлягають до задоволення відповідно до положень ст. 182 СК України, що буде відповідати інтересам обох батьків та дітей. \~

Outcome: approved