overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якій є зареєстрованим відповідач по справі. [PERSON] не проживає за місцем реєстрації без поважних причин та не приймає участь в утриманні квартири, в оплаті комунальних послуг. Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, таком вона вимушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, позивач вважає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, про що і просить суд. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. В судове засідання сторони не явилися, позивач просила справу розглядати без її участі, на заочний розгляд справи заперечень не надала. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В силу ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником квартири [ADDRESS], про що слідує із із свідоцтва про право власності на житло від 05.04.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2004 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Така квартира є адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За поясненнями позивача відповідач в спірній квартирі з дати реєстрації не проживає. І суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із актом № 160 від 22.12.2014 року ЦОА № 3, згідно якого відповідач не проживає у спірній квартирі з листопада 2013 року. При цьому судом не встановлено ні поважних причин до цього, ні будь-якої домовленості між сторонами щодо вказаного. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що вона зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], це є гуртожиток, що знаходиться на балансі КП «Основаніє», та є власністю Запорізької міської ради. На сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстрована позивачка та її син - відповідач по справі. З 2010 року [PERSON] мешкає у м. Севастополі зі своєю сімєю. Позивачка є пенсіонером, та їй важно сплачувати комунальні платежі, які розраховуються з числа зареєстрованих осіб в квартирі, відповідач добровільно бажає знятись з реєстрації, однак не може, оскільки мешкає на окупованій території, та ніякі документи, які оформлені у Криму, на території України недійсні. На підставі викладеного позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивача наполягла на позові за вищевказаними підставами, а інші учасники судового розгляду в судове засідання не явилися. В силу ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу заочно. При цьому представник МКП «Основаніє» на позов заперечив, вказуючи на те, що відповідач до МКП з наміром знятися з реєстрації не звертався. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], це є гуртожиток, що знаходиться на балансі МКП «Основаніє», та є власністю Запорізької міської ради. На сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстрована позивачка та її син, відповідач по справі. Про вказане вбачається із довідки про склад сімї позивача та акту від 16 квітня 2015 року. За поясненнями позивача з 2010 року [PERSON] мешкає у м. Севастополі зі своєю сімєю. Ч.1 ст. 71 ЖК України передбачено при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За поясненнями позивача відповідач в спірній квартирі з 2010 року не проживає. І суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із актом від 16 квітня 2015 року та показаннями допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] При цьому судом не встановлено ні поважних причин до цього, ні будь-якої домовленості між сторонами щодо вказаного. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що їй належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS]. Проте на теперішній час вселитись до будинку вона не має можливості, оскільки в ньому мешкає та зареєстрований відповідач, який не бажає в добровільному порядку виселитись з нього, договір найму між сторонами не укладався, відповідач участь у витратах по утриманню будинку не приймає, реєстрація відповідача перешкоджає позивачці в розпорядженні та користуванні будинком. На підставі викладеного позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме, будинком, шляхом припинення дії, яка порушує право - виселення із зазначеного будинку відповідача. В судове засідання сторони не явилися, просили справу слухати без їх участі. При цьому відповідач проти позову заперечень не мав. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачу згідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.08.2014 року належить житловий будинок [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності позивача на спірний будинок підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2014 року. Факт проживання відповідача у спірному будинку сторонами не оспорювався. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні належним їй будинком шляхом виселення з нього відповідача. При цьому вбачається, що адреса спірного будинку є зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача ще з 2001 року, про що слідує із наданого відповідачем паспорту. Натомість, жодних правовідносин з приводу користування спірним будинком між сторонами судом не встановлено, отже, відповідач з набуттям права власності позивачем на спірний будинок втратив і право користування ним. А згідно вимог ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Каховського районного сектору управління Державної міграційної служби у Херсонській області, про визнання особи такою, що втратила право користування майном шляхом зняття з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку, крім позивачки зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак відповідачі з 29.04.2011 року виїхали в інше місце проживання, у будинку відсутні їх особисті речі, також відповідачі не приймають участі в утримані будинку та не оплачують комунальні послуги, до теперішнього часу з будинку не виписалися. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник Каховського районного сектору управління Державної міграційної служби у Херсонській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій справу просив розглянути без його участі, не заперечував проти задоволення вимог позивача. Відповідачі до суду не з'явилися, належно сповіщені про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.04.2011 року, посвідченого приватним Каховського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 925. Відповідно до Акту обстеження проживання, затвердженого селищним головою Любимівської сільської ради Каховського району Херсонської області Мотрюком М.І. від 24.10.2013 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зареєстровані але фактично не проживають,їхніх речей за місцем реєстрації не виявлено. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 цього ж кодексу визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, наявність перешкод у вигляді сплати комунальних платежів у більшому розмірі, неможливість вільно розпорядитися своїм житловим будинком, створених відповідачем, знайшло своє підтвердження дослідженими доказами, тому вимоги позивача є правомірними і належними до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності, належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, однак з 2002 року там не проживає, його особистих речей в будинку немає. Перебування відповідача на обліку в помешканні, обмежує права позивача, як власника житлового будинку, в зв'язку з чим змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з'явився, належно сповіщений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 13.05.1993 року, секретарем Волинської сільської ради Каховського району Херсонської області, реєстр. № 99 (а.с.3). Відповідно до довідки Волинської сільської ради Каховського району Херсонської області № 40 від 28.04.2014 року, [PERSON], зареєстрований але фактично не проживає з 2002 року, за адресою: [ADDRESS], його речей за місцем реєстрації не виявлено. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 цього ж кодексу визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, наявність перешкод у вигляді обмеження прав позивача у користуванні житловим будинком, неможливість вільно розпорядитися своїм житловим, створених відповідачем, знайшло своє підтвердження дослідженими доказами, тому вимоги позивача є правомірними і належними до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про примусове зняття з реєстрації та виселення з квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності, належить квартира № 6, розташована в будинку № 68-а, по вул. Мелітопольській в м. Каховка Херсонської області. Відповідач зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, однак з на протязі двох років там не проживає, його особистих речей в будинку немає. Перебування відповідача на обліку в помешканні, обмежує права позивача, як власника житлового будинку, в звязку з чим змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не зявився, належно сповіщений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до акту КП «Каховська керуюча компанія» від 15.12.2014 року, [PERSON], зареєстрований але фактично не проживає, за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул. Мелітопольського, 68-а/6, його речей за місцем реєстрації не виявлено. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 цього ж кодексу визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, наявність перешкод у вигляді обмеження прав позивача у користуванні квартирою, створених відповідачем, знайшло своє підтвердження дослідженими доказами, тому вимоги позивача є правомірними і належними до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав письму заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони з 03 листопада 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КИ №233654, видане 03 листопада 2012 року виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області). Сторони з середини 2014 року не проживають разом та припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, оскільки встановлено, що сімя сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,6 грн., сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав письму заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони з 26 листопада 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-КИ №025316, видане 26 листопада 2005 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області). Сторони кілька років тому припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, оскільки встановлено, що сімя сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,6 грн., сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 12.06.2007 року розірвано. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем і перебувають на її повному утриманні. Відповідач, проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги не надає, аліменти за іншими виконавчими листами не сплачує, на його утриманні ніхто не перебуває. Домовленості щодо утримання дітей між ними не досягнуто. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 12.06.2007 року розірвано (а.с.3), від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких відповідач вказаний батьком (а.с.5-7). Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою виданою Чорнянською сільською радою Каховського району Херсонської області № 1236 від 03.11.2014 року (а.с.4). Суд знаходить позов обґрунтованим, оскільки відповідач добровільно не виконує передбаченого ст.180 СК України обов'язку батьків по утриманню своїх неповнолітніх дітей, за станом здоров'я і матеріальному становищу останній має можливість сплачувати аліменти. Доказів протилежного суду не надав. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене та виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/2 частини, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved