Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання його втратившим право на користування житлом квартирою №9 в будинку №15 по вул. Медової Печери у м. Львові. Свої вимоги обґрунтовує тим, що являючись власником квартири [ADDRESS], позбавлена можливості повною мірою користуватися та розпоряджатися своєю власністю, через відповідача колишнього чоловіка, який будучи зареєстрованим з її згоди в квартирі, протягом 14 років в ній не проживає, участі у витратах по її утриманню не несе. Внаслідок того, що вона через відповідача змушена нести надмірні витрати по оплаті комунальних послуг, вважає, що порушуються її права, як власника, а з врахуванням того, що відповідач, як наймач втратив право на користування житлом, просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому ч.9 ст. 74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки за зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши в якості свідка позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позовні вимоги задовольняє з таких підстав. На підставі договору міни від 05.01.1999 року (а.с.4), реєстраційного посвідчення зареєстрованого в державному реєстрі речових прав (а.с.7), позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Як вбачається із довідки ЛКП «№504» від 09.09.2015 року (а.с.9) в квартирі [ADDRESS], окрім власника зареєстровані члени її сімї, а також [PERSON] з 02.04.1999 року, як член сімї наймача. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.09.2006 року (а.с.8), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що вчинено актовий запис від 08.09.2006 року №246. Таким чином, на відповідача поширюються положення житлового законодавства що регулюють підстави та порядок проживання фізичних осіб у житлових приміщеннях, як наймача. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Однак, як вбачається із актів від 22.04.2015 року, 25.06.2015 року та 26.08.2015 року, складених комісією ЛКП №504 (а.с.10-12), що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Крім цього, допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач показала, що дійсно відповідач приблизно 14 років у спірній квартирі не проживає, виселився задовго до розірвання шлюбу, витрат по утриманню житла не несе. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] володіючи житловими правами наймача квартири [ADDRESS], протягом останніх шести місяців, що передують зверненню позивача із позовом в суд, в квартирі не проживав, а відтак на даний час є таким, що втратив право на користування цим житлом. У звязку із наведеним позов слід задоволити, судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача. При цьому суд визначає, що оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням, з врахуванням положень ст.14 ЦПК України, таке рішення суду є обовязковим для виконання Личаківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Outcome: approved