Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння, застосування наслідків витребування майна шляхом відновлення становища, що існувало раніше, саме: скасування державної реєстрації права власності, запису про право власності та виселення осіб з квартири, в якому зазначила, що 20.08.2015 вона, як спадкоємиця за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] , звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спірна квартира на праві власності зареєстрована за іншою особою. Так, позивачу стало відомо, що 27.05.2015 на підставі рішення Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2017, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; визнано недійсним акт приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» від 08.09.2015, відповідно до якого [PERSON] передав на баланс ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» до статутного капіталу квартиру [ADDRESS] вартістю 300 000,00 грн., скасовано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , за номером [NUMBER] , видане 16.09.2015 Управлінням державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 687056580000; визнано недійсним договір купівлі-продажу №663 по [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» та Одноосібним ТОВ «Інвест Прайм Компані» від 29.06.2016, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ангеловською О.С., витребувано в Одноосібного ТОВ «Інвест Прайм Компані» на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а також стягнуто з Одноосібного ТОВ «Інвест Прайм Компані», ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» на користь [PERSON] 7 824,25 грн. судового збору. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2017 скасовано у частині позовних вимог [PERSON] до Одноосібного ТОВ «Інвест Прайм Компані», ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані», [PERSON] про визнання недійсним акта приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» від 08.09.2015, скасування свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16.09.2015 ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» за №43918743, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2019, укладеного між ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» та Одноосібним ТОВ «Інвест Прайм Компані». Разом з тим, в частині вирішення спору про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та витребування майна з незаконного володіння рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.05.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2017 залишено без змін. Вказала, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Ковальчук Т.І., є відповідач [PERSON] . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно вказаного об`єкту нерухомого майна було прийнято 31.10.2017 державним реєстратором філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкіним О.А. Вважає, що вказане рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в рамках забезпечення позову при розгляді цивільної справи №756/13683/16 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2016 накладено заборону відчуження спірної квартири, яка станом на день прийняття державним реєстратором рішення була чинною. Таким чином, державний реєстратор філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві [PERSON] не міг самостійно скасувати існуючу заборону. Зазначила також, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] порушує права позивача як законного власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. З підстав викладеного просила витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] та застосувати наслідки витребування майна шляхом відновлення становища, що існувало раніше, а саме: скасувати рішення державного реєстратора філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкіна О.А. про державну реєстрацію права власності [PERSON] від 31.10.2017, індексний номер 37852384; скасувати запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №23097864 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , внесений до реєстру 27.10.2017 державним реєстратором філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкіним О.А.; виселити [PERSON] та осіб, які з ним проживають із спірного житла, та стягнути понесені відповідачем судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.12.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали суду від 16.10.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Гелхвіідзе Дж.Р. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач державний реєстратор філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкін О.А. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та явку представника не забезпечив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, відзиву на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи та встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2017 за №756/13683/16, [PERSON] є спадкоємицею за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] . До складу спадкового майна увійшла квартира [ADDRESS] . Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спірна квартира на праві власності зареєстрована за іншою особою - [PERSON] . Підставою для припинення права власності на квартиру стало рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014, проте такого судового рішення за даними бази автоматизованої системи документообігу суду не існує. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2016 підтверджено протиправність дій державного реєстратора щодо винесення рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] . В подальшому [PERSON] передав вказану квартиру до статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані», яке у свою чергу уклало договір купівлі-продажу спірного об`єкту нерухомого майна з ТОВ «Інвест Прайм Компані». Вказаним судовим рішенням від 27.05.2017 позовні вимоги [PERSON] було задоволено, визнано за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнано недійсним акт приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» від 08.09.2015, відповідно до якого [PERSON] передав на баланс ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» до статутного капіталу товариства квартиру [ADDRESS] вартістю 300 000,00 грн., склало 30% статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані»; скасовано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] за номером 43918743, видане 16.09.2015 ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» Управлінням державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 687056580000; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» та Одноосібним ТОВ «Інвест Прайм Компані» від 29.06.2016, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ангеловською О.С., за реєстровим №1045; витребувано в Одноосібного ТОВ «Інвест Прайм Компані» на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а також стягнуто з Одноосібного ТОВ «Інвест Прайм Компані», ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» на користь [PERSON] 7 824,25 грн судового збору. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2017 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2017 залишено без змін. У відповідності до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2017 та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2017 скасовано в частині позовних вимог [PERSON] до Одноосібного ТОВ «Інвест Прайм Компані», ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані», [PERSON] про визнання недійсним акта приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» від 08.09.2015, скасування свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16.09.2015 ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» за №43918743, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2016, укладеного між ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» та Одноосібним ТОВ «Інвест Прайм Компані», у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. В частині вирішення спору про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та витребування майна з незаконного володіння рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2047 залишено без змін (а.с. 46-51). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позивач є належним власником спірного майна. Із наявної у матеріалах справи копії Договору купівлі-продажу від 09.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Ковальчук Т.П. вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] загальною площею 33,78 кв. м, житловою площею 15,9 кв. м. Продаж вчинено за 500 000,00 грн. (а.с. 52). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №183482782 від 03.10.2019, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкіна О.А. від 31.10.2017, індексний номер 37852384 (а.с. 8-9). Відповідно до деталізованої інформації про обтяження 22.11.2016 на вказаний об`єкт нерухомого майна накладено обтяження - арешт нерухомого майна на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2016. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 317 та 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Верховний Суд України у своїй постанові від 17.12.2014 у справі №6-140цс14 дійшов висновку про те, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та 388 ЦК України. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно із ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Пунктом 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом встановлено, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] порушує права позивача як законного власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спірна квартира вибула із власності позивача поза його волею на підставі рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкіна О.А. в період дії ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2016 (ун. № 756/13683/16-ц) про забезпечення позову Метою віндикаційного позову є саме забезпечення введення власника у володіння майном, був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Зазначене кореспондується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у п. 142 Постанови від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18). Оскільки однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, незаконне позбавлення власника права володіння нерухомим майном, у тому числі, шляхом безпідставного виключення відповідного запису про державну реєстрацію права власності із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з подальшим його неодноразовим відчуженням передбачає наявність у такого власника права на захист порушених прав шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та 388 ЦК України. При цьому, як роз`яснено у п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено, що спірне майно вибуло з володіння власника без його волі, тому позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстраційних записів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо іншої частини позовних вимог про виселення відповідача із спірної квартири разом із особами, які з ним проживають, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Права власника житлового будинку або квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Тому у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В той же час такі вимоги мають відповідати та можуть бути реалізовані виключно за передбаченою законом процедурою. Захист права власника житлового приміщення, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, а також визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням регулюються статтями 405, 406 ЦК України, 109 ЖК Української РСР. З наявних у матеріалах справи доказів убачається, що відповідач [PERSON] зареєстрованим у спірній квартирі не значиться. Жодних доказів про те, що відповідач [PERSON] фактично проживає у спірній квартирі, чим порушує права позивача, матеріали справи не містять. За таких обставин підстав вважати, що відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, що підлягають судовому захисту немає у зв`язку із їх недоведеністю. В частині вимоги щодо виселення інших невстановлених осіб, які проживають у спірній квартирі разом із відповідачем [PERSON] , то суд вважає, що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки рішення про виселення фізичної особи з конкретного житлового приміщення підлягає примусовому виконанню і спрямоване до конкретної фізичної особи, а не до невизначеного кола осіб, про що просить сторона позивача. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial