Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 28 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 601. Посилаючись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Крім того, [PERSON] просить суд залишити місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] з нею, оскільки з батьком дитини, вони дійшли згоди, що дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею по місцю її реєстрації. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв вбачається, що позивач позов підтримує і просить розірвати шлюб укладений між сторонами. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 28 грудня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 601 (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 05 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 13). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають малолітнього сина. Позивач і відповідач впевнені, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає в частині розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім′ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. За ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач зазначає про своє бажання після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище [PERSON], то вона має право надалі іменуватися цим прізвищем. Щодо позовної вимоги залишити місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] з позивачем по місцю її реєстрації, то суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як було встановлено судом спільна дитина сторін станом на момент розгляду справи не досягла десяти років. Спору між батьками щодо місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] не існує. На даний час дитина проживає із матір»ю - позивачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Положення даної статті цілком кореспондується із ст. 15 ЦК України. Разом з тим, судом встановлено, що спору між батьками щодо місця проживання дитини не має, місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] визначено за згодою батьків із матір»ю - [PERSON] А відтак, позовні вимоги в частині залишення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із позивачем по місцю її реєстрації, - задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial