Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, внесеного до реєстру заборон реєстратором Южноукраїнської державної нотаріальної контори 07.07.2006 року за № 3432603. Свої вимоги мотивує тим, що в грудні 2019 року після ознайомлення з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що на все належне їй майно реєстратором Южноукраїнської державної нотаріальної контори на підставі ухвали Южноукраїнського міського суду від 25.02.2003 року накладено арешт. З відповіді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, вона дізналася ,що 21.02.2003 року суддею даного суду 21.02.2003 року винесена ухвала про накладення арешту на нерухоме майно, належне [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої затопленням квартири. Проте вона, [PERSON] , жодного відношення до м. Южноукраїнськ не мала і не має, участі у судових справах по Україні не бере та не брала, боргові зобов`язання у неї відсутні. Вважає, що реєстратором Южноукраїнської державної нотаріальної контори через допущену помилку у по батькові особи, на майно якої накладено арешт, безпідставно накладено арешт на належні їй майно, чим порушено їїправа як власника, та позбавлено можливості розпоряджатися своєю власністю. Із цих підстав, просить позов задовольнити. 28.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник, адвокат Лущанець М.В., в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомленими, останній подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задоволити. Представник відповідача, Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення таких. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки в судове засідання не явилися всі учасники справи, суд відповідно до вимог ст.223 та ст.247 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у їх відсутності та на підставі наявних у справі даних і доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно та з дотриманням норм матеріального та процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в [ADDRESS] де проживає і на даний час. Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 194160231 від 20.12.2019 року, реєстратором Южноукраїнської державної нотаріальної контори 07.07.2006 року за реєстраційним номером № 3432603 накладено арешт на все майно належне [PERSON] . Підстава обтяження, ухвала вих.399 від 25.02.2003 року Южноукраїнського міського суду. Як слідує з наданої на запит суду копії ухвали судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І., від 21.02.2003 року в цілях забезпечення позовних вимог, [PERSON] та [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно належне [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою [ADDRESS] , в межах суми матеріального позову 2432 грн. Згідно повідомлення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.01.2020 року № 01-17/15/2020 року, стосовно [PERSON] за період з 2000 по 2006 роки позовні заяви до суду не надходили та не розглядалися. Згідно повідомлення Пустомитівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 10053 від 13.04.2020 року, відповідно до даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , [INFO] , на примусовому виконанні не перебували та не перебувають. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Суд надає віри твердженням позивача про те, що реєстратором Южноукраїнської державної нотаріальної контори при внесенні 07.07.2006 року запису № 3432603, допущено помилку у по батькові особи на майно якої накладено арешт, що стала наслідком порушення прав позивача, оскільки такі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, та визнаються відповідачем. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved