Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати п.1, п.2 рішення Луцької міської ради № 77/54 від 27.08.2015, яким затверджено відповідачу технічну документацію землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [ADDRESS] площею 0.0315 га, кадастровий номер 0710100000:31:029:0024 будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та вирішено передати відповідачу безоплатно у власність дану земельну ділянку. Своїми позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності, що підтверджується договором дарування від 10.01.2006, належить 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудам [ADDRESS] , однак дану обставину Луцькою міською радою при прийнятті рішення № 77/54 від 27.08.2015, зокрема п.1, п.2 враховано не було, що свідчить про протиправність такого рішення, яке підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням ст. 120 ЗК України. Ухвалою суду від 11.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Від відповідача - [PERSON] надійшов відзив, в якому вона позовні вимоги не визнала, вважає, що позивачу було відомо про приватизацію відповідачкою ще у 2015 році своєї частки земельної ділянки, позивач жодним чином не висловлювала своїх заперечень та не оспорювала даного факту, відтак у позові просить відмовити та застосувати строки позовної давності. Відповідач - Луцька міська рада також скористалася правом подачі відзиву, у якому позовні вимоги не визнав, зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення було дотримано вимог закону, а при перевірці самої технічної документації , жодних згадок про те, що 15/100 житлового будинку [ADDRESS] належить позивачу виявлено не було, а відтак рішення № 77/54 від 27.08.2015 є законним. Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили та просили в його задоволенні відмовити. Відповідач Луцька міська рада та третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи належним чином були повідомлені, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без них. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши представлені сторонами докази на підтвердження обґрунтовуваності заявлених вимог та заперечень, суд установив наступне. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема у статті 33 визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері земельних відносин. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Передача у власність земельних ділянок відбувається на підставі та в порядку визначеному статтями 116, 118 ЗК України. Порядку безоплатної приватизації передує розгляд клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова у його наданні. У судовому засіданні встановлено, що відповідач успадкувала після смерті свої матері - [PERSON] , яка померла [INFO] (в тому числі з урахуванням частки від якої в її користь відмовився брат [PERSON] ) 20/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1999. Відповідно до розрахунку вартості по [ADDRESS] від 10.06.1998 [PERSON] (матері відповідача [PERSON] ) належать: в основному будинку: 2-1 коридор плошею 5.4 кв.м., 2-2 кімната площею 12.0 кв.м., 2-3 кімната площею 8.4 кв.м. та хлів Г-1, що становлять 20/100 частки. 31.01.2002 між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Житловий будинок цегляний, житлова площа - 77.7 кв.м. Біля будинку розташовані Б-1 - літня кузня, Г-1 - сара1, В-1 - сарай, в- вбиральня, 1 - огорожа. 10.01.2006 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, яким останній подаровано 15/100 частин вказаного житлового будинку, належні дарувальнику на підставі договору дарування від 31.01.2002 посвідченого Першою Луцькою держнотконторою за р. № 3-129, зареєстрованого в Волинському обласному бюро техінвентиризації 26.09.2003 за Р №1396 та в електронному Реєстрі прав власності нерухомого майна Волинського обласного бюро техінвентаризації 26.09.2003 за №2814903. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] зверталася до Луцької міської ради (відповідач по справі) із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яке було розглянуто та 28.01.2015 прийнято рішення «Про надання громадянці [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] ». Як злідує з наданої [PERSON] документації, відсутні відомості про власників (користувачів) земельної ділянки, відомості власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, що знаходяться по [ADDRESS] . Одним із таких співвласників житлового будинку та господарських споруд є позивач [PERSON] , відповідно до договору дарування від 10.01.2006. Про те, що позивачу [PERSON] належить 15/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] було відомо у в червні 2011 року, оскільки саме в цьому році відповідач зверталася до суду з позовом до позивача про виділ частки у будинковолодінні [ADDRESS] , про що свідчить ухвала вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2013 у справі № 6-46152св12 (а.с.22). Отже, судом встановлено, що розглянута та затверджена Луцькою міською радою технічна документація на розроблення проекту землеустрою за адресою: [ADDRESS] не відповідає вимогам закону, оскільки не містить повної інформації про власників (користувачів) земельної ділянки, якою як вбачається із матеріалів справи є позивач у справі - [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду у справі № 161/15687/19 від 17.02.2020 за позивачем - [PERSON] визнано право власності на 15/100 частин ідеальної частки приміщення літньої кухні Б-1, що розташована по [ADDRESS] і є предметом договору дарування укладеним, 10 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, як випливає зі змісту ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомості відбувається перехід права на земельну ділянку, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованій на ній будівля або споруди (правова позиція Верховного Суду від 16.10.2019). Відтак, рішення № 77/54 від 27.08.2015 порушує право власності позивача, яке є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивач дізналася про порушення своїх прав у листопаді 2019 року, отже строк звернення до суду нею не пропущено,а тому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відновлення порушено права позивача можливе лише шляхом задоволення позову,

Outcome: approved