Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з тих підстав, що 1 січня 2015 року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно: житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки, надані для будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого селянського господарства, розташовані в смт. Степанівка Сумського району Сумської області, вул. Крупська, 80. Вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після померлого, у визначений законом термін звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено. Під час оформлення спадщини стало відомо, що [PERSON] продав житловий будинок і земельну ділянку відповідачу 24 квітня 2008 року. Вважає вказаний договір купівлі-продажу не вчиненим правочином, оскільки договір підлягає нотаріальному посвідченню, право власності на вказаний житловий будинок виникає після його державної реєстрації, про що зазначено у п. 13 вказаного договору. Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його реєстрації. Право на нерухоме майно виникає з дня такої реєстрації. З довідок Степанівської селищної ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, управління Держземагенства у Сумському районі, спірне нерухоме майно рахується за [PERSON] Відповідно до умов договору, [PERSON] залишається бути зареєстрованим у вказаному будинку та проживати. До дня своєї смерті він постійно проживав у ньому, фактично володів та користування даним майном. Відповідач ніяких дій щодо отримання у власність будинку та земельної ділянки не вчиняла, не вселялась у будинок, не доглядала за ними, не обробляла земельну ділянку. На день смерті право власності батька на спірне майно не припинилось, тому за нею повинно бути визнане право власності на майно в порядку спадкування за законом. Просила визнати укладені договори купівлі-продажу не вчиненим правочином та визнати за нею право власності на майно в порядку спадкування за законом після померлого батька. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю. Представник позивача суду пояснила, що укладений договір купівлі-продажу по своєму змісту є сумнівним, оскільки за його умовами продавець залишився проживати у будинку, покупець до смерті продавця у будинок не вселялась, ремонтів не робила. Сам [PERSON] родичам та сусідам не говорив про продаж будинку, проживав сам, обробляв город, отримував пенсію. Визначена у договорі сума продажу є заниженою, символічною, кошти після продажу у [PERSON] не зявились. Позивач суду пояснила, що вона періодично спілкувалась з батьком, який проживав один. Вони з чоловіком купили одяг та телевізор. Будинок є її спадщиною, а вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька. При оформленні спадщини дізналась про наявність договору купівлі-продажу на імя відповідача, в той час як сам будинок значиться зареєстрованим за батьком. При спілкуванні з позивачем батько обіцяв, що будинок буде належати синові позивача, а його онукові. Просила позов задовольнити. Відповідач та її представник з позовом не погодились повністю. Відповідач подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила наступне. В установленому законом порядку вона уклала з [PERSON] договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, розташованих в смт. Степанівка Сумського району Сумської області, вул. Крупська, 80. Договори посвідчені державним нотаріусом. Продаж здійснений за 7000 грн., які [PERSON] повністю отримав до підписання договору, підтвердивши факт повного розрахунку. Нотаріусом здійснена державна реєстрація правочинів. Відбувся перехід права власності на земельні ділянки, був переданий житловий будинок. У березні-серпні 2014 року відповідач здійснила ремонтні роботи у будинку. Весною 2015 року вселилась у будинок. Значення державній реєстрації права власності не надавала, термін для вчинення такої дії не визначений. Реєстрація була здійснена 22 серпня 2015 року. Просила у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що для укладення договорів купівлі-продажу [PERSON] подав нотаріусу всі необхідні документи, нотаріус проводила бесіду при посвідченні договору. Факт повного розрахунку підтверджено ним при підписанні договору. Вважає позовні вимоги необґрунтованими. Представник 3-ї особи Сумської райдержнотконтори для розгляду справи до суду не зявився, просив слухати справу без його участі, з позовом не погодився і у письмовому відгуці на позов зазначив наступне. Для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки нотаріусу були надані всі необхідні документи. При посвідченні договору сторони діяли особисто без залучення представників, були повідомлені нотаріусом про зміст договору, після прочитання договору була зясована наявність волі сторін на його підписання, розяснені права та обовязки сторін. Від імені продавця була виготовлена заява про відчуження нерухомого майна вперше у 2008 році, про сплату податку. Покупцю було розяснено необхідність державної реєстрації права власності. 3 квітня 2015 року за заявою позивача була заведена спадкова справа, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через те, що нерухоме майно спадкодавець [PERSON] за життя продав [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON], котрий помер 1 січня 2015 року (а.с.6-8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне померлому майно. [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого батька [PERSON], 14 червня 2007 року отримав свідоцтво про спадщину на житловий будинок № 80 по вул. Крупської в смт. Степанівка Сумського району Сумської області (а.с.9). 3 квітня 2015 року за заявою позивача [PERSON] Сумською райдержнотконторою була заведена спадкова справа після померлого [PERSON] На час своєї смерті [PERSON] зареєстрований один у [INFO]. Постановою державного нотаріуса Сумської райдержнотконтори від 30 липня 2015 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок було відмолено, оскільки встановлено, що [PERSON] його продав 24 квітня 2008 року [PERSON] 24 червня 2008 року Сумською райдержнотконторою посвідчені договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і земельної ділянки площею 0,0432 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованих по вул. Крупської, 80, в смт. Степанівка Сумського району Сумської області, та купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3016 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за цією ж адресою. Продаж було здійснено за 10000 грн. в загальній сумі. Відповідно до п.5 та 2.1 договорів, продавець отримав суму коштів за договором до підписання договорів. Відповідно до п.7 договору купівлі-продажу житлового будинку, продавець [PERSON] залишається бути зареєстрованим та проживати у даному будинку, проти чого покупець [PERSON] не заперечує (а.с.39,51). Нотаріусом здійснена державна реєстрація вказаних правочинів (а.с.40,51). Для посвідчення договорів нотаріусу були надані документи: витяг з реєстру права власності на житловий будинок на імя [PERSON], свідоцтво про спадщину за законом, витяг про реєстрацію права власності на будинок, витяги про нормативну грошову оцінку та звіт про експертну грошову оцінку, державні акти на земельні ділянки, довідка про відсутність сервітутів, довідка про реєстрацію продавця за місцем проживання, заява продавця про продаж у 2008 році нерухомого майна вперше та про згоду з податком від продажу земельної ділянки (а.с.41-52). При посвідченні договорів сторони діяли особисто, усвідомлюючи природу правочинів та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу. Вказані обставини нотаріусом перевірено, про що зазначено у договорах. Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на час звернення до суду з позовом, власником спірного житлового будинку значиться [PERSON] (а.с.13). За даними даних погосподарського обліку, власником нерухомого майна та земельної ділянки за вказаною адресою є [PERSON] (а.с.14). До державних актів на право власності на земельні ділянки внесені зміни щодо зміни власника на [PERSON] (а.с.46,52). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона спілкувалась з [PERSON] за його життя, він є родичем. Років 8-10 він проживав у своєму будинку сам, ніколи не говорив, що будинок продав. З матірю [PERSON] він деякий час співмешкав. Зловживав спиртними напоями. [PERSON] відвідувала батька приблизно раз на місяць. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що працював з чоловіком позивача у 2011-2012 року. [PERSON] приходив до них на роботу, просив у зятя грошей. Зі слів [PERSON] знає, що вони з дружиною відвідували батька, їздили на город. [PERSON] ніколи не говорив, що продав будинок. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що батько його дружини зловживав спиртними напоями. Вони приїжджали до тестя і інколи шукали того по селу. Про продаж будинку нікому з родичів відомо не було. На питання, чи не переписав він на когось будинок, відповідач, що все буде нормально. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знав померлого з дитинства та знав, де той проживає. Навесні 2014 року [PERSON] наймала виконувати ремонтні роботи у будинку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] просила її восени 2014 року виконати у спірному будинку ремонтні роботи, що вона і зробила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що за життя [PERSON] до нього весь приходила допомагати [PERSON], яка забирала прати білизну, працювала на городі, наймала працівників для ремонту будинку. Від [PERSON] їй відомо, що вона їздила з [PERSON] до м. Суми, де оформила купівлю належного йому будинку. [PERSON] їй говорив, що господаркою будинку буде [PERSON] Він весь час проживав у своєму будинку до часу своєї смерті. Доньку померлого вона також бачила, коли вона одного разу приїздила до батька. Іншого разу вона приходила до неї та зясовувала, хто розпоряджається будинком. Говорила, що вона законна спадкоємиця. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, що йому належали на момент відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом після померлого є його діти. Для отримання права на спадщину необхідно її прийняти, зокрема шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою. Позивач є спадкоємицею після померлого та спадщину прийняла. Вирішуючи питання щодо складу спадкового майна, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 26 ЦК України, особа здатна мати усі майнові права, що встановлені кодексом, іншим законом. Відповідно до ст. 30 ЦК України, своїми діями має право набувати цивільні права та створювати цивільні обовязки. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 210 ЦК України правочин, що потребує державної реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 627 ЦК України при укладенні договорів сторони є вільними щодо його укладення та умов договорів. Відповідно до ст. 657 ЦК України в редакції на квітень 2008 року (момент укладення правочину), до договору купвлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку передбачене його нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Право власності на нерухоме майно у набувача настає з моменту його державної реєстрації і цей обовязок покладається на покупця. Строк державної реєстрації не обмежений. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за власною волею, добровільно, розуміючи наслідки угод уклав договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, тобто, реалізував свою волю на оплатне відчуження належного йому майно на погоджених сторонами умовах. Державна реєстрація правочину була здійснена нотаріусом, видані відповідні витяги. Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем на час відкриття спадщини не свідчить про відсутність волі відчужувача, який за життя у будь-який спосіб не оспорив укладені правочини. Враховуючи викладене, спадкодавець за життя розпорядився належним йому нерухомим майном шляхом його відчуження з власної волі у передбаченому законом порядку, тому на час відкриття спадщини воно не входило до спадкової маси і не підлягає спадкуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed