Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: в квартирі 23 в будинку 48, корпус 2 по вул.200 річчя Херсона в м.Херсоні, в якому вказує, що вона є власником вказаної квартири, в якій залишився зареєстрований відповідач, який з вересня 2015р. виїхав до Франції і не має наміру повертатися. У звязку з наведеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: в квартирі № 23 в будинку 48, корпус 2 по вул.200 річчя Херсона в м.Херсоні. Позивач в судове засідання не зявилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що позивач є власником квартири № 23 в будинку 48, корпус 2 по вул.200 річчя Херсона в м.Херсоні, відповідно до свідоцтва про право власності від 19.06.2012р. за №199. Відповідач зареєстрований, однак не проживає у згаданій квартирі, що підтверджується довідкою виданими ОСББ «Ключ» №128 від 04.10.2016р. видана [PERSON], зареєстрованому за адресою пр..200річчяХеросну, б.42/2,кВ.23, у тому що [PERSON], зареєстрований, однак не мешкає з 2011року по теперішній час за вказаною адресою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved