Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в сумі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Вимоги мотивує тим, що 17.12.2016 з відповідачем було укладено шлюб, від якого мають неповнолітнього сина. Восени 2017 року сторони припинили спільне проживання, після чого позивач проживає разом із сином окремо від відповідача. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина близько 5\~000 грн. на місяць, проте з березня 2018 року припинив. Наразі ніякої допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що він зареєстрований як фізична особа підприємець та його річний дохід складає 60\~000 грн. Окрім того, зазначив, що має на утриманні ще одну дитину дочку [PERSON], [INFO], та матір [PERSON], яка є пенсіонером та має хронічне захворювання, що потребує постійного лікування і витрат. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі та прохала про його задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідач визнав позов частково, а саме погодився сплачувати позивачу аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1\~200 грн. обґрунтовуючи поясненнями, викладеними у відзиві на позов. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного.\~\~\~ Судом встановлено, що 17 грудня 2016 року Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 304 (а.с.4). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає разом із матірю (а.с.6). Як убачається і довідки, наданої Управлінням соціального захисту населення, [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ої дитини, яка складає 5\~160 грн. за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року (а.с.7). \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про народження серії 1-КЕ №116326 [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] \~ \~ \~ \~Суд наголошує, що у судовому засіданні позивач не змогла належним чином обґрунтувати та по пояснити чому прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в сумі 5 000 грн. щомісячно. \~ \~ \~ \~Натомість згідно виписок ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідач добровільно з жовтня 2017 року перераховував кошти позивачу, що у середньому складає 3 000 грн. на місяць. Відповідачем у судовому засіданні не заперечувалось, що [PERSON] не працює. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач є не єдиною дитиною своєї непрацездатної матері. У цьому контексті суд наголошує, що за вимогами СК України обовязок утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують допомоги також покладається і на інших дітей матері відповідача. Також суд критично відноситься до наданої відповідачем довідки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, оскільки вона носить інформативних характер, проте доказів матеріального забезпечення своєї матері, відповідачем не надано. Також судом взято до уваги, що відповідач має іншу неповнолітню дитину, якій також надає певну матеріальну допомогу. У судовому засіданні відповідач наголошував, що окрім доходу від підприємницької діяльності має також певні грошові заощадження, що дозволяє йому піклуватися як і про свою непрацездатну матір, так і про своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, відсутні підстави для відмови у задоволенні позову, але у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами\~СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів, що передбачений ч.2\~ст.182 СК України\~на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене та виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у\~ст.7 СК України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у сумі 2\~000 грн., що відповідає об'єктивним можливостям відповідача та задовольняє правомірні очікування позивача на отримання аліментів. За таких обставин, суд вважає, що позов належить до часткового задоволення. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а саме з 30.03.2018. Крім того, з відповідача, у відповідності до ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у сумі 281 грн. 92 коп., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: partial