Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки в розрахунку, посилаючись на те, що з 12 листопада 2011 року по 15 липня 2013 року позивач працювала в відповідача на посаді директора КП «Екологія». Розпорядженням № 341 (рк) від 15 липня 2013 року позивач була звільнена з посади за згодою сторін за ст. 36 п.1 КЗпП України. Відповідно до Довідки відповідача заборгованість по заробітній плата станом на 01 березня 2014 року становить 23 090 грн. 54 коп. Крім того, позивач вважає, що відповідач відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, повинен виплати всі суми, що йому належать в день звільнення. А у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України за відсутності спору про їхній розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач належним чином не розрахувався з позивачем, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та її адвокат, позовні вимоги підтримали та просили стягнути з відповідача на її користь 11 253 грн. 35 коп. заборгованості по заробітній платі, 54 979грн. 92 коп. середній заробіток за час затримки по виплаті заробітної плати, 11 837 грн. 19 коп. компенсації за невикористану відпустку та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 80 070,46 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, але про час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Як встановлено в судовому засіданні, розпорядженням міського голови № 513 р(к) від 11 жовтня 2011 року [PERSON] призначена на посаду директора КП «Екологія». Розпорядженням № 341 р(к) від 15 липня 2013 року [PERSON] звільнено з посади директора КП «Екологія» з 22 липня 2013 року за згодою сторін за ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до Довідки № 11-03 від 04 березня 2014 року заборгованість [PERSON] по заробітній платі станом на 01 березня 2014 року становить 23 090 грн. 54 коп., із яких 11 253 грн. 35 коп. невиплаченої заробітної плати та 11 837 грн. 19 коп.. компенсації за невикористану відпустку. Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 статті 117 КЗпП України, передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розпорядження про її звільнення відповідач зобов'язаний здійснити повний розрахунок при її звільненні, але дана вимога не виконана. Відповідно до наданих розрахункових листів, позивач фактично відпрацював 35 робочих днів та його заробіток склав 11 253 грн. 35 коп., який необхідно поділити на відпрацюванні дні, що буде становити щоденний заробіток в сумі 321 грн. 52 коп. Таким чином, починаючи з 21 березня 2013 року по 18 березня 2014 року загальна кількість робочих днів, за які відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, становить 171 день, (321 грн. 52 коп. х 171) та підлягає до виплати 54 979 грн. 92 коп. Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата включає в себе основну, додаткову та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача 11 253 грн. 35 коп.. заборгованості по заробітній платі, 54 979 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки по виплаті заробітної плати, 11 837 грн. 19 коп.. компенсації за невикористану відпустку та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 80 070,46 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 800 грн. 70 коп. до спеціального фонду Державного бюджету.

Outcome: approved