Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання безстрокового трудового договору № 12011103905, укладеного 01 жовтня 2011 року й зареєстрованого 05 жовтня 2011 року у Луганському міському центрі зайнятості. У підтвердження позовних вимог позивач вказала, що вона працювала продавцем непродовольчих товарів по 18 липня 2014 року. Відповідач 29 серпня 2014 року припинив підприємницьку діяльність без її попередження і звільнення, не провів повний розрахунок в порушення норм п.1 ч.1 ст. 40 та ст. 47 КЗПп України. Просить суд розірвати укладений трудовий договір за ч.3 ст. 38 КЗПП України. Належно повідомлені про час та місце розгляду справи сторони і третя особа в судове засідання не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, тому суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності сторін та представника третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. На час укладення сторонами трудового договору (а.с. № 7) і наявності трудових правовідносин діяла норма ст. 24-1 КЗпП України, яку сторони виконали, якою передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення. Позивачу здійснено запис у трудову книжку про прийняття на роботу (а.с. № 6), відповідно до вимог пункту 2.20-1 Iнструкцiї про порядок ведения трудових книжок працiвникiв, затвердженої наказом Мiнпрацi, Мiн'юсту i Мiнсоцзахисту вiд 29.07.93 р. № 58, зареєстрованої в Мiнiстерствi юстицiї України 17.08.1993 р. за № 110. Відповідач 29 серпня 2014 року припинив підприємницьку діяльність, (а.с. № 9). Оскільки у трудовій книжці позивача відсутній відповідний запис про розірвання укладеного сторонами трудового договору, позивач стверджує, що вона трудові правовідносини з відповідачем припинила 18 липня 2014 року, і після припинення підприємницької діяльності відповідач як власник магазину у якому працювала позивач не ініціював розірвання вказаного договору в порядку передбаченому ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, то цим самим відповідач не виконав й не виконує законодавство про працю і тому позивач має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, тобто за ініціативою працівника відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: approved