Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з [PERSON] на свою користь 2153,49 грн. за завдану майнову шкоду та 60000,00 грн. за завдану моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.10.2018 року в кримінальному провадженні відповідача [PERSON] було звільнено від відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження №12015100090006844 від 16.07.2015 року закрито. Вказаною ухвалою встановлено, що 15.07.2015 року [PERSON] перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 14 , внаслідок неприязного ставлення, нанесла тілесні ушкодження позивачу. Відповідно до висновку експерта №2379/Е від 15.01.2016 року позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу мозку. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких. Спричинені позивачу тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я, у зв`язку з чим [PERSON] були понесені витрати на власне лікування та на придбання ліків, витрати на проїзд на загальну суму 2153,49 грн. Крім матеріальної шкоди позивачу було завдано моральних страждань, які вона оцінює в сумі 60000,00 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, призначив справу у судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що викладені в позовній заяві обставини, щодо нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу не відповідають фактичним обставинам встановленим ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.10.2018 року. Викладені в зазначеній ухвалі обставини справи, вказують на те, що ця ухвала не може мати преюдиційне значення по встановленню вини відповідача, а може вказувати лише на наявність дій 15.07.2015 року. Крім того, виписка №18675 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22.07.2015 року не є доказом того, що саме відповідач спричинила позивачу перелічені у виписці тілесні ушкодження. [PERSON] до позовної заяви не надала жодного доказу, який би свідчив про те, що саме діями відповідача [PERSON] та за її вини була спричинена матеріальна та моральна шкода позивачу. А ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.10.2018 року не встановлено вину відповідача у діях, про які зазначає позивач у своїй позовні заяві. На підставі викладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.10.2018 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження №1201500090006844 від 16.07.2015 року закрито. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Вказаною ухвалою було встановлено, що згідно обвинувального акта 15.07.2015 року приблизно о 06.15 год. [PERSON] перебувала на території тролейбусного депо №3 ГКП «Київпастранс» за адресою: м. Київ, вул . Народного Ополчення, 14 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з [PERSON] виник конфлікт, під час якого [PERSON] схопила потерпілу [PERSON] за волосся та нанесла один удар головою об скляну поверхню вікна лівої сторони кузова тролейбуса. Спричинені позивачу тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я, у зв`язку з чим [PERSON] були понесені витрати на власне лікування та на придбання ліків, витрати на проїзд на загальну суму 2153,49 грн., які вона просила стягнути з відповідача. Відповідач та її представник заперечуючи проти вимог позивача зазначили, що викладені в зазначеній ухвалі обставини справи, вказують на те, що ця ухвала не може мати преюдиційне значення по встановленню вини відповідача, а може вказувати лише на наявність дій 15.07.2015 року, та не є підставою для відшкодування матеріальної шкоди. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача та її представника, оскільки відповідача [PERSON] звільнено лише від кримінальної відповідальності за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною у справі та не виключає її вини у нанесенні позивачу легких тілесних ушкоджень, тому вона не звільняється від цивільної відповідальності щодо відшкодування шкоди. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експерта №2379/Е від 15.01.2016 року [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу мозку. Локалізація, морфологія ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дні, свідчать про те, що воно спричинено тупим предметом, характерні особливості якого в ушкодженні не відобразились, могли утворитися в термін, вказаний в постанові, тобто 15.07.2015 року. Вказане тілесне ушкодження, а саме черепно-мозкова травма відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менше на 21 добу / за критерієм тривалості розладу здоров`я /. Зазначений висновок експерта був складений в рамках кримінального провадження №1201500090006844 від 16.07.2015 року. Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Оцінивши висновок за правилами ст.ст. 89, 110 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Відповідно до виписки №18675 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22.07.2015 року позивач поступила до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги зі струсом головного мозку. Забоями м`яких тканин голови, шиї, лівого плеча, лівої гомілки, лівого променевозап`ясткового суглобу. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що виписка не є доказом того, що саме відповідач спричинила позивачу перелічені у виписці тілесні ушкодження, оскільки виписка узгоджується з висновком експерта №2379/Е від 15.01.2016 року та відповідає вимогам Інструкції про заповнення форми первинної облікової документації №027/о. Крім того, зазначеною випискою підтверджено факт того, що після нанесення 15.07.2015 року відповідачем тілесних ушкоджень [PERSON] , останню було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги. Встановлено, що спричинені позивачу тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я, що підтверджується планами спостереження на наступний рік та щорічними епікризами диспансерного хворого, довідками від 20.07.2015 року, 24.07.2015 року, 21.07.2015 року, 03.08.2015 року, 07.08.2018 року (а.с. 9-11). Суд вважає, що план спостереження на наступний рік, щорічний епікриз та довідки, що вказані вище, є підтвердженням понесення позивачем витрат на ліки, оскільки в них зазначені назви ліків та період їх приймання, що відповідає п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якої при вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів),предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Вартість матеріальних збитків, завданих позивачу також підтверджується копіями чеків та квитанцій (а.с. 16-18). Таким чином, [PERSON] своїми діями, завдала позивачу [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 2153,49 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Підставами для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: факт наявності майнової шкоди; вина особи; неправомірність дій особи; безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між майновою шкодою та протиправними діями особи. Сукупність вказаних підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в судовому засіданні встановлена достовірно, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені матеріальні збитки в сумі 2153,49 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до п. 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, які позначили негативні зміни у житті потерпілої. В момент отримання тілесних ушкоджень, [PERSON] перенесла фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався страхом за своє здоров`я та життя. Наслідки події, яка сталася 15.07.2015 року, потягли за собою погіршення стану здоров`я на тривалий період, - головні болі, запаморочення, що змусило позивача звертатися до терапевта та невролога для лікування. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог для відшкодування моральної шкоди, проте сума моральної шкоди 60000,00 грн. є значно завищеною нею, у зв`язку з чим вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial