Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів, посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу у сторін народилась донька, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачем. Останнім часом відповідач припинив надавати матеріальну допомогу у розмірі достатньому для утримання дитини. Оскільки на даний час позивач не працює, їй важко одній нести тягар утримання дитини, у зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом в якому просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 15000. В подальшому позивач зменшила розмір позовних вимог та просила визначити розмірі аліментів у частці від заробітку відповідача ? частина. Позивач зазначає, що зменшення розміру вимог обумовлено тим, що відповідач надав відзив на позов та довідку про доходи, яка підтверджує наявність в останнього стабільного заробітку і попередня сума визначена у позові є завищеною. В судовому засіданні позивач та представник останньої вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач та представник останнього визнали позовні вимоги в попередній редакції частково у сумі 5000 грн. Представник відповідача пояснила, що прийняття до розгляду заяви про зменшення позовних вимог мало місце з порушенням вимог процесуального закону, зокрема в частині визначення строків в які відповідна заява мала бути подана, які були пропущені позивачем. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.08.2018 позивач звернулась до суду з позовом. 20.09.2018 у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду на 11.10.2018. 11.10.2018 розгляд справи не відбувся, оскільки відповідач направив відзив з доказами в день засідання і позивач фізично не могла його отримати заздалегідь та підготуватися до розгляду справи належним чином, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 05.11.2018. 31.10.2018 позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, тобто за 5 днів до судового засідання, яке було відкладено у зв'язку з неявкою позивача на 13.12.2018. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України, позивач може зменшити розмір позовних вимог до закінчення до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд звертає увагу на те, що у позивача не було об'єктивних підстав та можливості подати заяву про зменшення вимог,визначивши розмір алімнтів у частці від заробітку відповідача, у строк визначений вище вказаною нормою, оскільки докази про наявність у відповідача стабільного заробітку, його розмір, а також відзив на позовну заяву, відповідач направив позивачу лише в день першого судового засідання, внаслідок чого останнє було відкладено. Такі дії були обумовлені тим. що про розгляд справи відповідачу стало відомо за три дні до судового розсгляду, у зв'язку з ненадходженням документів із суду і після ознайомлення з мтеріалаит справи, отримання ухвали, відповідач у визначений нею строк направив відзив із доказами. В подальшому позивач виконала приписи вказаної вище норми і у встановлений строк направила відповідачу та подала до суду відповідну заяву. Таким чином враховуючи права сторін на справделивий суд, принципи змагальності, ефективної участі сторін у спорі, рівності сторін, суд вважає, що порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України не мали місця, оскільки позивачем добросовісно було виконано вказані приписи. Після ознайомлення позивача з доказами і доводами поданими відповідачем, позивач мала право на їх оцінку, аналіз, результатом яких стали зменшення вимог. Суд вважає, що неналежна комунікації в частині своєчасного отримання документів, що дало б підставу для виконання приписів вказаної норми перед першим судовим засіданням, що незалежно від волі учасників процесу, не може стати перешкодою для реалізації прав сторін. Крім того, судове засідання не відбулось, а в подальшому як зазначено вище, позивач своєчасно виконала вимогу закону, оскільки об'єктивні перешкоди були відсутні. Отже, суд вважає, що позивачем процесуальний строк пропущений не був. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі судового рішення, під час якого народилась донька [PERSON] /а.с. 5 -8/. Сторони проживають окремо, донька сторін проживає разом з позивачем /а.с. 9 - 12/. Згідно виписки з медичної карти доньки сторін /а.с. 13/ та пояснень останніх в судовому засіданні, донька сторін має хронічні хвороби та потребує періодичного лікування та профілактики. Відповідач зазначив, що розміру аліментів 5000 грн., буде достатньо для утримання доньки з його боку. Крім того, відповідач також буде приймати участь і додаткових витратах. Відповідач пояснив, що до середини літа 2018 року, сплачував аліменти у значному розмірі, проте через поведінку позивача, яка полягає у створенні перешкод у спілкуванні з дитиною, вирішив зменшити витрати на утримання доньки, саме у грошовому еквіваленті і купує речі, які необхідні дитині особисто /а.с. 26-41/. Відповідач працює та отримує стабільну заробітну плату /а.с. 45/. Учасниками справи не оспорювалось, що позивач наразі не працює. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягувати з відповідач ? частину від його заробітку (доходу), яка виходячи з розміру його середньої заробітної плати дорівнює 6500 грн. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач не надала доказів про те, що щомісячні витрати на дитину становлять 6500 грн., а виходячи з принципу рівності батьків в утриманні дитини, ставлячи вимоги про стягнення аліментів у такому розмірі, позивач повинна нести такі ж витрати, які в цілому дорівнюватимуть 13000 грн., і їх здійснення позивачем на даний час або у майбутньому позивачем також не доведено. Разом з тим, враховуючи те, що відповідачем визнається позов в частині стягнення аліментів в розмірі 5000 грн., суд вважає за можливе визначити аліменти в розмірі 1/5 частина від заробітку (доходу) відповідача, який фактично дорівнюватиме сумі, яка визнається останнім. Суд вважає, що вказаної суми буде достатньо для утримання дитини з боку відповідача, з урахуванням її хворобливого стану, а також принципу рівності батьків в утриманні дитини. Крім того, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат. Суд вважає неспроможними доводи відповідача про необхідність стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України,розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд визначає за заявою одержувача аліментів, яка про такий розмір вимоги не заявляла.

Outcome: partial