Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, [PERSON] , в період з жовтня 1983 року по вересень 2006 року проживала в будинку [ADDRESS] , як квартиронаймач. В 2006 році вказаний будинок прийшов в аварійний стан та став непридатним для проживання. У вересні 2006 року, позивач вселилася й стала проживати в будинку [ADDRESS] , який є безхозним і в ньому тривалий час вже ніхто не проживає. Таким чином, з 26 вересня 2006 року позивач добросовісно заволоділа будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та стала відкрито використовувати його в своїх цілях й безперервно володіє ним по теперішній час. За цей період позивач власними зусиллями виконала великий обсяг поточних та капітальних ремонтних робіт будівель і споруд з метою приведення їх в належний технічний стан. Разом з тим весь цей час [PERSON] здійснює охорону та догляд за будинковолодінням, сплачує комунальні послуги, тощо. З огляду на тривалий час користування будинком й відсутності з цього приводу будь-яких претензій від інших осіб, в 2021 році позивач вирішила узаконити даний будинок з господарськими будівлями та спорудами. В ході збирання необхідних документів, [PERSON] з`ясувала, що будинок яким вона користуюся з вересня 2006 року належав Катеринопільській селищній раді Звенигородського району Черкаської області, відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Катеринопільського нотаріального округу Вечірко Н.В. 19.11.2003 року (реєстровий номер 475). Звернення позивача до Катеринопільської селищної ради з клопотанням про визнання права власності на вказаний будинок, залишились без задоволення, у зв`язку із чим [PERSON] була вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку (А), веранди (а), сараю (Б), прибудови (б), сараю (В), погрібу (П), огорожі №3, воріт з хвірткою №4 та згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Катеринопільського районного нотаріального округу 19.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 475 належить Катеринопільський селищній раді. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Катеринопільської селищної ради, заперечень проти позовних вимог не висловив. Суд, заслухавши позивача, дослідивши документи та копії документів, доданих в якості доказів до позовної заяви, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у позивача [PERSON] в користуванні знаходиться житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (А), веранди (а), сараю (Б), прибудови (б), сараю (В), погрібу (П), огорожі №3, воріт з хвірткою №4 та згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Катеринопільського районного нотаріального округу 19.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 475 належить Катеринопільський селищній раді. Балансова вартість будівель та споруд будинковолодіння складає 5000 грн., що підтверджується довідкою Катеринопільської селищної ради №79/07-05 від 27.07.2021 року. З відомостей, що містяться у довідці Звенигородського відділку «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» №672-о від 07 червня 2021 року вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] зареєстрований у КП «ЧООБТІ» за Катеринопільською селищною радою на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Катеринопільського районного нотаріального округу 19.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 475. З відомостей, що містяться у довідці Катеринопільської селищної ради № 747/0908 від 23.07.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] з 26 вересня 2006 року по даний час. З відомостей, що містяться у довідці Катеринопільської філії ПАТ «Черкасиобленерго» №429 від 25.07.2021 року вбачається, що [PERSON] з 23.07.2000 року проживає за адресою: [ADDRESS] та є абонентом (особовий рахунок № [NUMBER] ) й споживачем послуг Катеринопільської філії. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] є її сусідкою. Тривалий час [PERSON] не мала власного житла, та, з 2006 року позивач стала постійно проживати, доглядати та проводити ремонт будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає в даному будинку по цей час, жодних претензій з приводу цього до неї ніхто не висловив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що будинок був у занедбаному стані, свідок допомагав [PERSON] з ремонтом. Позивач користується будинком з осені 2006 року. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України) . Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння, й також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, відтак положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) (п. 14 Постанови). В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє будинковолодінням, що розташоване по [ADDRESS] , після того як у вересні 2006 року добросовісно ним заволоділа, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна заявлено не було, а тому позивач внаслідок такого володіння набула право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (А), веранди (а), сараю (Б), прибудови (б), сараю (В), погрібу (П), огорожі №3, воріт з хвірткою №4 та згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Катеринопільського районного нотаріального округу 19.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 475 належить Катеринопільський селищній раді.

Outcome: approved