Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає в будинку по вул. Заньковецької, 2а в м. Луцьку, який був наданий її чоловіку [PERSON] в 1970 році як головному бухгалтеру колгоспу «Ленінська Перемога» Ківерцівського району. В подальшому, після реорганізації колгоспу «Ленінська перемога» вказаний будинок перебував на балансі колгоспу ім. Кірова, далі - у 90-х роках був переданий на баланс КСП «Надія», а на даний час безпідставно перебуває на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія». Разом з тим, його будівництво розпочато за державні цільові кошти для зведення житла для спеціалістів, працюючих в сфері сільського господарства і був переданий їм в недобудованому стані (зведено стіни та облаштовано дах), а тому право власності на нього не було зареєстровано і технічна документація не виготовлялась. Зазначає, що правління колгоспу ім. Кірова відмовилось проводити добудову будинку через відсутність коштів, а тому завершення будівництва будинку і будівництво господарських споруд вони здійснювали з чоловіком за власні кошти, однак вони не були прийняті в експлуатацію. 10.01.1991 року помер її чоловік [PERSON] і з того часу вона сама проживає у спірному будинку, сплачує платежі за користування водою та газом у відповідні служби. Проте, останнім часом СГВК «Надія» висуває безпідставні вимоги щодо оплати за утримання будинку, яких не надає. Враховуючи, що значний обсяг робіт по завершенню будівництва житлового будинку проведено за її з чоловіком кошти, а також ними побудовані всі господарсько-побутові споруди, тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Заньковецької, 2а в м. Луцьку. Ухвалою суду від 03.11.2005 року до участі в справу в якості співвідповідачів залучені СГВК «Надія», [PERSON] та Жидичинська сільська рада Ківерцівського району. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшив та уточнив, просив скасувати рішення загальних зборів СГВК «Надія» від 25.01.2012 року про продаж [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вул. Заньковецькій, 2а в м. Луцьку; скасувати рішення Жидичинської сільської ради від 19.03.2012 року про оформлення права приватної власності на спірний будинок; визнати за нею право власності на ? частину вказаного будинок як частку спільної сумісної власності та на ? частину в порядку спадкування. Відповідач [PERSON] та представник відповідача СГКВ «Надія» в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні із пояснень сторін, наданих письмових доказів встановлено, що [PERSON] у 1970 році як головному бухгалтеру колгоспу «Ленінська Перемога» Ківерцівського району надано будинок по вул. Заньковецької, 2а в м. Луцьку і вказана обставина сторонами не оспорюється. В подальшому, після реорганізації колгоспу «Ленінська перемога» вказаний будинок перебував на балансі колгоспу ім. Кірова, далі у 90-х роках був переданий на баланс КСП «Надія», а на даний час перебуває на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія», який являється правонаступником колгоспу(а.с. ). Із довідки колгоспу ім.Кірова від 14.11.1977 року №296 вбачається, що [PERSON] проживав в незакінченому колгоспному будинку спеціалістів, жилою площею 25 кв.м., за адресою: м. Луцьк вул. Заньковецької, 2а . При цьому, із вказаної довідки слідує, що правління колгоспу ім. Кірова не передбачає виділяти кошти на добудову будинку через їх відсутність (а.с. 13). Водночас, як слідує із великої кількості квитанцій, накладних та договорів, укладених із [PERSON] та [PERSON] на проведення робіт, саме за кошти їх сім'ї здійснювалось закінчення будівництва та облаштування згаданого будинку, проводилась газифікація та вода, будівництво гаража та сараю (а.с. ). Наведене також ствердили в судовому засіданні й свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з показів яких слідує, що сім'я [PERSON] поселилась у недобудований будинок, у якому була придатна для проживання лише одна кімната, а решту вони закінчували за власні кошти протягом тривалого періоду і вже протягом 46 років позивач проживає у ньому. Згідно ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідноси, підставами виникнення права приватної власності являється праця громадян, вона є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Аналогічні норми передбачені ЦК України, зокрема, ст. 331 ч. 2 ЦК України передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як слідує із п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376\~ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. І як слідує з архівного витягу з протоколу засідання правління колгоспу «Ленінська Перемога» від 10.04.1970 року, [PERSON] було виділено присадибну ділянку, площею 0.25 га (а.с.12). Отже, за таких обставин, суд зважаючи на висновок №8352 експертно-будівельного дослідження від 20.11.2015 року, згідно якого згаданий будинок відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва державним будівельним нормам і правилам, санітарним та протипожежним , приходить до висновку, що саме за спільні кошти подружжя [PERSON] відбулась добудова та закінчення спірного будинку, а тому є достатньо підстав для визнання за позивачем права власності на нього на ? частину вказаного будинок як частку спільної сумісної власності та на ? частину в порядку спадкування, оскільки у відповідності до повідомлення нотаріальної контори позивач як єдиний спадкоємець прийняла спадкове майно після смерті [PERSON] (а.с. ). Крім цього, підлягають до задоволення вимоги позивача про скасування рішення загальних зборів СГВК «Надія» від 25.01.2012 року про продаж [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вул. Заньковецькій, 2а в м. Луцьку, у якому зареєстрована та проживає позивач, оскільки згідно ч. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проте, як встановлено судом, цього зроблено не було і кооператив без оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно не вправі був його відчужувати (а.с. ). Водночас, на думку суду, є незаконним і підлягає скасуванню рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району №19 від 29.03.2012 року, яким вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в межах генеральної забудови м. Луцька по вул. Заньковецькій, 2а (збудований в 1969 році колгоспом «Ленінська Перемога») і знаходиться на балансі господарства СГВК «Надія» (а.с. ). Відповідно до п. 8.1.а Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Проте, суду не представленого доказів та не доведено наявності у СГВК «Надія» правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій був збудований спірний будинок, а перебування будинку на балансі юридичної особи не є підставою для оформлення права власності. Крім цього, Жидичинською сільською радою Ківерцівського району прийнято рішення щодо обєкту нерухомого майна, яке перебуває на території м. Луцька, що також є неправомірним. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов з наведених вище підстав слід задовольнити частково та відмовити в задоволенні позовних вимог до Луцької міської ради, яка не оспорює права чи інтереси позивача та не повинна відповідати за даним позовом. Водночас, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати, а недоплачений судовий збір стягнути в дохід держави. А тому,

Outcome: partial