Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1859 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1337 грн. щомісяця до досягнення сином [PERSON] 3-х річного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. З 2019 року між нею та відповідачем шлюбні відносини фактично припинилися, спільним побутом вони не пов`язані. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, інших дітей та непрацездатних батьків він не має, є працездатним. Понести всі витрати на утримання дитини вона не має можливості, так як є малозабезпеченою особою, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і отримує від держави лише допомогу при народженні дитини до досягнення нею трирічного віку, інших доходів не має. Оскільки відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, вона звернулася з позовом до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.07.2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але подала заяву, в якій вказала, що на задоволенні позовних вимог наполягає, просить справу розглянути у її відсутність та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, а тому, приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, 31.10.2018 року Виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження (а.с. 10). Дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1437 від 27.08.2020 року (а.с. 26). Крім того, згідно довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1438 від 27.08.2020 року [PERSON] , відповідно до запису в трудовій книжці [NUMBER] , виданої 27.06.2014 року, не працює з 09.11.2017 року, наказ № 11821-к від 09.11.2017 року (а.с. 25). Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Беручи до уваги те, що позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб виконання відповідачем обов`язку по утриманню дітей у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 1, 2 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Що стосується розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання малолітнього [PERSON] , суд на підставі ст.12 СК України враховує матеріальний стан відповідача - він є працездатним, на утриманні інших дітей не має, стан здоров`я його задовільний. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року становить - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень; для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень . Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1859 грн. щомісяця, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного на поточний рік. Крім того, судом встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] , не досяг 3-річного віку, позивач потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач [PERSON] не спростував шляхом подання належних та допустимих доказів той факт, що не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання, але в той же час суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1000 грн, що є наближеним до мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд враховує й те, що позивачем не доведено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання в такому розмірі, який заявлено у позовній заяві. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, але підлягає задоволенню частково - суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини в сумі 1859 грн. щомісяця, а на утримання дружини - в сумі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною 3-річного віку з підстав, викладених вище. Також при визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що кожен з батьків зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до її повноліття. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial