Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що, 21.02.2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем . Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO]. Фактично сімейні відносини припинено у зв'язку з різними поглядами на життя, при яких продовження сімейних відносин є неможливим. Просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 гривень , щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, заслухав учасників процесу, дослідивши матеріали справи дійшов до переконання, про часткове задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 21 лютого 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 4) В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно\~\~до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,\~\~поваги до себе. Позивач скористався\~\~даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати\~\~шлюб з відповідачем. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України зазначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вимогами ч.1 ст.183 СК України узгоджено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач працездатний, має офіційний дохід, інших осіб на утриманні немає, документів на підтвердження незадовільного стану здоровя суду не надано. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти визначення розміру аліментів в сумі 1/3 від усіх видів доходів. Оскільки відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти сплачувати матері дитини, так як відповідач є батьком дитини і повинен матеріально утримувати сина. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути повернення судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп..

Outcome: approved