Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами 22.12.2012 року було укладено попередній договір відповідно до умов якого сторони зобов'язались в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку, за адресою [ADDRESS]. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався передати позивачу квартиру, а позивач зобов'язувалась сплатити її вартість визначену договором. В подальшому договір було розірвано, проте всупереч умовам договору відповідач сплачені позивачем кошти не повернув, в зв'язку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду про стягнення сплачених нею коштів. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву в якій просив суд проводити судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив ухвалити у справі заочне рішення за відсутності відповідача /а.с. 49/. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.12.2012 року між сторонами було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються в майбутньому укласти основний договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] /а.с. 5-8/. Відповідно до п. 1.3 договору сторони зобов'язуються укласти основний договір протягом другого кварталу 2013 року /а.с.5/. Відповідно до п. 5.1 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за попереднім договором винна сторона несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України /а.с.7/. Відповідно до п. 5.7 договору, у випадку прострочення стороною 1 з власної вини встановлених попереднім договором строків укладення основного договору, більше ніж на 6 місяців, винна сторона зобов'язується сплатити на користь сторони 2 пеню в розмірі 0,1% від суми встановленої договором за кожен місяць такого прострочення, починаючи з 7 місяця /а.с. 8/. 22.12.2012 року між сторонами було укладено договір про забезпечення виконання зобов'язань № 1/2/190 Ж, з метою підтвердження зобов'язань, що виникли у сторін відповідно до попереднього договору та забезпечення виконання зобов'язань сторона 2 сплачує стороні 1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються даним договором /а.с.9-13/. Відповідно до п. 2 даного договору, встановлено, що позивач зобов'язана щомісячно сплачувати кошти в розмірі 5060, 70 грн. починаючи з 10.01.2013 року та до 10.12.2015 року, а також сплатити 52% /200 000,00 грн./ вартості квартири /а.с. 9-10/. 29.04.2014 року між сторонами було укладено додаток до договору про забезпечення виконання зобов'язань №1/2/190 Ж від 22.12.2012 року, відповідно до якого було встановлено нову ціну вартості квадратного метра приміщення та визначено новий графік умов платежів /а.с. 14/. Відповідно до листа відповідача від 01.10.2014 року договір укладений між сторонами було розірвано в односторонньому порядку, що встановлено договором /а.с. 30-30/. Відповідно до п. 4.3 договору, встановлено, що в разі розірвання договору в односторонньому порядку, відповідач повинен повернути позивачу суму сплачених коштів протягом одного року з моменту його розірвання. Проте станом на 2016 рік, кошти позивачу так і не були повернуті. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, сума боргу відповідача за договором з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 229989 грн. 71 коп., що складається з: 221738, 25 грн. - сума основного боргу; 5080, 30 грн. - інфляційне збільшення суми боргу та 3171, 16 грн. - три відсотки річних від простроченої суми боргу. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач не виконав умови договору та не повернув сплачені позивачем кошти, а тому останні мають бути стягнуті в примусовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved