Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою про поділ спільного сумісного майна подружжя, в подальшому подала заяву про зменшення позовних вимог та просила: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] грошові кошти у розмірі 57 000 грн. (п`ятдесят сім тисяч гривень), яки перебували на рахунку [NUMBER] відкритому на ім`я відповідача в АТ «Ощадбанк»; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] грошову суму у розмірі 28 500 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот гривень). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 11.09.1999 року по 20.12.2016 року, що в період шлюбу з відповідачем вони накопичували грошові кошти які зберігалися на банківських рахунках у «Приватбанку» та «Ощадбанку» (поточних, депозитних), які було відкрито на ім`я відповідача, всі документи пов`язані з рахунками у банках відповідач утримував у себе, точні суми грошових коштів які зберігались на банківських рахунках, позивачу невідомі, відповідач завжди приховував цю інформацію, крім того відповідач завжди казав, що грошові кошти які він заробляє це його особисте майно, після розірвання шлюбу відповідач фактично привласнив грошові кошти які зберігалися на банківських рахунках та являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того позивач вказала у позові, що у відповідності з отриманої інформації із банків, буду вимушена збільшувати чи зменшувати позовні вимоги, так як на момент звернення з даним позовом до суду не маю повної та достовірної інформації щодо розміру грошових коштів на банківських рахунках які є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач подав відзив на позовну заяву позивача, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що позивачка жодним чином не сприяла накопиченню коштів, що всі грошові кошти які накопичувалися на банківських рахунках заробляв він. Представник позивача в судовому засіданні на задоволені позовних вимог викладених з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог наполягав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час, день та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.09.1999 року сторони по справі зареєстрували шлюб, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 20 грудня 2016 року, шлюб було розірвано, що підтверджується вищевказаним рішенням (а. с. 7). Згідно витребуваних судом доказів з АТ «Ошадбанк» на підставі ухвали суду за клопотання представника позивача, а саме виписок по рахункам відкритих на ім`я відповідача, судом встановлено, що на депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 25.11.2016 року на ім`я відповідача в АТ «Ощадбанк» станом на 20.12.2016 року знаходились грошові кошти у розмірі 57 000 грн. (п`ятдесят сім тисяч гривень), що підтверджується випискою по рахунку [NUMBER] за період з 11.09.1999 року по 20.12.2016 року (а. с. 89). Оцінивши всі докази наявні у матеріалах справи та аргументи відповідача у відзиві, судом встановлено, що відповідачем не доведено того, що грошові кошти у розмірі 57 000 грн. (п`ятдесят сім тисяч гривень) які знаходились станом на 20.12.2016 року на депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 25.11.2016 року на його ім`я в АТ «Ощадбанк» є його особистою приватною власністю, відповідно вищевказані грошові кошти є об`єктом права спільної власності подружжя та підлягають поділу в рівних частках. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 -ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Крім того враховуючи, що позивач зменшила розмір позовних вимог, відповідно зменшилася ціна позову та складає 28 500 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот гривень), отже враховуючи розмір майнових вимог позивача та одну вимогу немайнового характеру, розмір судового збору який повинна сплатити позивач складає 1 681, 6 грн., позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 166 грн., таким чином сплачена сума судового збору на 484 грн. 40 коп. більше ніж передбачено законом України «Про судовий збір», яка підлягає поверненню позивачу.

Outcome: approved