Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання відповідача таким, який втратив право користування жилим приміщенням, які складають 1260/3000 частин квартири за адресою: [ADDRESS], посилаючись на такі обставини. Позивач є власником зазначеної частки квартири, доказом чого є договір дарування квартири, укладений між сторонами 7 квітня 2015 року, який зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], в реєстрі за № 927. У вказаній квартирі після укладання цього договору відповідач не проживає, проте, місцем його реєстрації й нині є вказане помешкання; фактом наявності зареєстрованого за адресою спірної квартири відповідача порушується право позивача як власника, у звязку із чим остання змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу за його відсутності. У звязку зі зміною прізвища до участі у справі в якості належного відповідача залучено [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON]) [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, враховуючи вказані обставини визнання позову відповідачем, ухвалив вирішити спір за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку очного розгляду справи. Суд дослідив матеріали справи, за результатами чого дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів та пояснень сторін. Відповідно до договору дарування квартири, який укладено сторонами 7 квітня 2015 року, що зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 927, позивачка є власницею 1260/3000 часткою квартири за адресою: [ADDRESS]. За довідкою про склад сімї та прописці № 711, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до представленої копії свідоцтва про укладання шлюбу між відповідачем та [PERSON] 23 травня 2015 року укладено шлюб та зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 568. Відповідно до вказаного свідоцтва прізвище відповідача у цій справі [PERSON] після укладання шлюбу зазначене як «Лебедіч». Як встановлено судом й визнано [PERSON], він за адресою спірної квартири не проживає на теперішній час та обрав інше постійне місце проживання. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, дослідивши письмові пояснення сторін, суд має врахувати, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, надані комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг частково здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідач у вказаному житлі не проживає, втім факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Відповідач, здійснивши відчуження належної йому частини квартири, а також передавши її позивачу, втратив право власності на це майно. Повноваження з користування житлом для власника є похідними від його титулу власника, а тому разом з втратою права власності припиняється усіх належні йому повноваження, в тому числі й права користування. Такі встановлені судом обставини дозволяють суду зробити висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаної квартири, в ній постійно не проживає з причин, які не є поважними та не можуть слугувати такими, за наявності яких за відповідачем може зберігатися право користування спірною квартирою. Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, факт реєстрації відповідача в квартирі позивача обмежує права останньої, гарантовані законом, створюючи перешкоди у реалізації належних прав. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За правилом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він зобовязаний був скасувати реєстрацію місця свого постійного проживання за цією адресою, а також зареєструвати інше обране ним місце проживання в такому статусі, проте, як сам й зазначив у судовому засіданні, він й досі зареєстрований за адресою спірної квартири. До спірних правовідносин за аналогією закону підлягають застосуванню положення статей 71-72 ЖК УРСР. Так, за правилом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Наведене правило, що повною мірою поширюється й на правовідносини у приватному житловому фонді, передбачає збереження права користування житлом лише за умови продовження постійного користування ним, що спростовується доводами позивача та не заперечене відповідачем. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача судового збору у сумі 243,60 гривень. Додатково суд має розяснити позивачу, що рішення про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням, є самостійною підставою для відповідного державного органу реєстрації для зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved