Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є колишнім цивільним чоловіком доньки позивача [PERSON], у звязку з чим певний час проживав у квартирі позивача та був там зареєстрований. У кінці вересня 2016 року фактичні шлюбні відносини припинені, відповідач переїхав на постійне місце проживання в м. Черкаси, але залишився зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу. З вказаного часу відповідач у квартирі за місцем реєстрації не зявляється, його фактичне місце проживання позивачу не відоме, тому в позасудовому порядку врегулювати даний спір не можливо. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.04.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Що також, додатково, розяснено в оголошенні про\~виклик відповідача до суду, розміщеному 24.04.2018 року на офіційній сторінці Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області веб-порталу судової влади України, однак протягом визначеного судом строку відповідач відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Позивач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Представник позивача [PERSON], повноваження якого підтверджено довіреністю від 27.04.2018 року, надав до суду заяву про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, підтримання позовних вимог, а також розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 03.05.2018 року, 18.05.2018 року не зявлявся, причину неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності. З огляду на вказане, судом 18.05.2018 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки учасники справи у судове засідання не зявились. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САА № 611034, виданим 08.07.2004 року Корсунь-Шевченківською міською радою, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.07.2004 року № 4092360. Відповідно до будинкової книги [PERSON], [INFO], на даний час зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS]. За змістом акту обстеження матеріально-побутових умов проведеного 26.03.2018 року, встановлено, що за адресою [ADDRESS] [PERSON] не проживає 1 рік і 5 місяців. Вказане також підтверджується довідкою старшого по будинку Мічуріна, 5, [PERSON], зареєстрованою 23.03.2018 року виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради за № 1/2094. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мав права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], при цьому рік та пять місяців не проживає за вказаною адресою, але залишається там зареєстрованим. На даний час будь-які інші звязки у відповідача з вказаною квартирою, яка на праві приватної власності належить позивачу, відсутні. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також не є членом сімї позивача, його особисті речіу її квартирі відсутні, доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у квартирі позивача, що судом оцінюється як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подачу даної позовної заяви у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією Корсунь-Шевченківського відділення «Ощадбанк» від 28.03.2018 року №\~32. На підставі викладеного,

Outcome: approved