Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача з участю третьої особи органу опіки та піклування Сокальської РДА та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO].н., та стягнути у її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1200грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано згідно рішення Сокальського районного суду від 08.06.2015р. у справі №454/1208/15-ц. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO].н., який проживає із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу [PERSON] самоусунувся від виконання своїх обов'язків: не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться його розвитком та станом здоров'ям, не проявляє до сина належної батьківської турботи та й взагалі не виходить на контакт із дитиною. Оскільки відповідач свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків та з метою захистів інтересів дитини позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не прибула, однак надала суду заяву у якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, в судове засідання повторно не прибув та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи. Заяви про розгляд справи у його відсутності суду не поступало. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сокальської РДА - Шевчук М.М. в судове засідання не прибула, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи просила врахувати висновок №786/01-11 від 25.04.2017р. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин, та зі згоди позивача судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] із 2010 року перебували у шлюбі, який згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08.06.2015р. - розірвано. З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO].н., серії [NUMBER] встановлено, що його батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS] (копія будинкової книги та копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно). Із характеристики ДНЗ №8 м. Сокаля встановлено, що [PERSON] відвідує дитячий садок із ясельної групи, активну участь у житті дитини бере мама та бабуся. [PERSON] росте життєрадісним, завжди охайний та акуратний, веселий, енергійний та розумний. Згідно висновку органу опіки та піклування Сокальської РДА №786/01-11 від 25.04.2018р. визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON]. Окрім того до матеріалів справи долучена копія заяви [PERSON], засвідчена приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., про те, що останній не заперечує на тимчасову поїздку за кордон малолітньому сину [PERSON] та виготовлення закордонного паспорта. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню до дитини, матеріально його не забезпечує, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Крім того, судом встановлено, що обов'язок по утриманню та вихованню сина взяла на себе його мати, з якою він постійно проживає. Крім того слід зазначити, що згідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.4 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року , яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, а тому суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] підлягає до задоволення. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.ст. 79, 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Так, згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved