Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просила суд: стягнути з останнього на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 89926, 07 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 243 439, 80 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.11.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.12.2003 року. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що відповідач з моменту розірвання шлюбу не брав участі в утриманні спільної дитини, позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. 30.07.2003 року Шевченківським районним судом м. Києва за результатами розгляду заяви позивача було винесено постанову про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину починаючи з 15.07.2003 року та до досягнення ним повноліття. На виконання вказаної постанови суду, 30.07.2003року було видано виконавчий лист. Позивач вказує, що незважаючи на рішення суду про стягнення аліментів, відповідач аліменти не сплачував та не сплачує, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості та пені за несплату аліментів. В своєму відзиві на позовну заяву, відповідач посилається на те, що заявлений позов є необґрунтованим, оскільки сплачував аліменти на утримання сина. На виконання постанови суду про стягнення аліментів, на підставі усної домовленості з позивачем здійснював переказ аліментів на її користь в період часу з 21.10.2003 року по 21.09.2006 року шляхом поштових переказів. З 01.09.2016 року був офіційно працевлаштований та аліменти утримувались з заробітної плати. Згідно довідок про доходи та утримані аліменти за 2008, 2009, 210, 2011, 2012 та 2013 роки, ТОВ «Ольвія Електро» утримало з його заробітної плати аліменти на загальну суму 42932, 47 грн. 12.05.2014 року відповідач звільнився з ТОВ «Ольвія Електро» та на цей час працює на посаді комерційного директора в ТОВ «Ольвія Електро». Про зміну місця роботи повідомляв ВДВС Шевченківського району м. Києва відповідними заявами. Окрім того, в позовній заяві позивач посилається на деякі розрахунки заборгованості по сплаті аліментів, серед яких наявна довідка-розрахунок № 3680089/12 заборгованості з аліментів за період з 01.04.2007 - 01.10.2017 року, складена державним виконавцем Байрамовим Т.В. Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2018 року за результатами розгляду скарги [PERSON] визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р. по складанню довідки-розрахунку №3680089/12 заборгованості з аліментів за період з 01.04.2007 року - 01.10.2017 року та зобов'язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р. здійснити розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на підставі наданих довідок про фактично отримані [PERSON] доходів на ТОВ «Ольвія Електра» з 01.04.2007 року по 24.01.2018 року. Враховуючи, що станом на 01.09.2006 року заборгованість по сплаті аліментів була відсутня, а в подальшому вона виникла не з вини відповідача, а у зв'язку з неповідомленням позивачем про номер рахунку, на який необхідно здійснити їх перерахування, та у зв'язку з тим, що розрахунки позивача не відповідають дійсності просив відмовити в задоволенні позову. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за час перебування в якому у них народився син - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. 30.07.2003 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання постанови суду від 30.07.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? всіх видів його заробітку щомісячно з 15.07.2003 року та до досягнення ним повноліття Відповідно до довідки-розрахунку, проведеного державним виконавцем Байрамовим Т.Р. № 3680089/12 заборгованості з аліментів за період з 01.04.2007 року по 01.10.2017 року, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів станом на 01.10.2017 року становить 107275, 02 грн. Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. В порядку ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2018 року, за результатами розгляду скарги [PERSON] визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р. по складанню довідки-розрахунку №3680089/12 заборгованості з аліментів за період з 01.04.2007 року - 01.10.2017 року та зобов'язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р. здійснити розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на підставі наданих довідок про фактично отримані [PERSON] доходів на ТОВ «Ольвія Електра» з 01.04.2007 року по 24.01.2018 року. Згідно долучених до відзиву відповідачем документів, зокрема, довідок про утримані аліменти за 2008 рік, 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік вбачається, що з нарахованої заробітної плати відповідача утримувались аліменти, що свідчить про здійснення відповідачем сплати аліментів. Також, згідно копій заяв відповідача до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві, відповідач неодноразово звертався до відділу виконавчої служби з заявами про видачу документів для стягнення аліментів з огляду на те, що у нього та на підприємстві за місцем роботи відсутні відповідні документи державного виконавця з вимогою сплати відповідних коштів з визначенням відповідних реквізитів для перерахування цих коштів. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018р. у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз'яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ст. 81 ЦКП України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів в розмірі 89926, 07 грн. та неустойки у розмірі 243 438, 80 грн. відповідно. Разом з тим, відповідачем надано докази про те, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від нього причин. З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв'язку з відмовою у задоволенні позову вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed