Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом та просить постановити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні житловою квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2020р. Відповідач є членом сім`ї колишнього власника житла та відповідно до п.12 договору купівлі-продажу квартири продавець гарантував його зняття з реєстраційного обліку. Однак до сих пір відповідач залишається бути зареєстрованим у квартирі позивача, чим порушує права позивача як власника квартири та створює для неї відповідні незручності , які обмежують права власника в частині володіння та розпорядження своїм майном. Тому позивач змушена звернутися до суду зданим позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину своєї неявки не повідомила. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив не надав, причини неявки суду не повідомив. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «немає вдома», з огляду на що відповідач, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, відповідно до ст..280 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи представника позивача, розглянувши матеріали справи та оцінивши докази в сукупності, прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] (а.с.5-6). Наведене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якої позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1361 від 09.09.2020р., виданої Виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області за адресою по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.8). Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У свою чергу п.1 ч.1 ст.346 ЦК України передбачає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] . На даний час в зазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає член сім`ї колишнього власника квартири, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами. Факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] порушує права позивача як власника та створює для неї відповідні незручності, які обмежують права останньої у частині володіння та розпорядження своїм майном, зокрема, позивач не має можливості отримати субсидію. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved