Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогами постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений 22 лютого 1999 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діяв від імені неповнолітнього на той час сина [PERSON] , [INFO] , з другої, що зареєстрований Товарна біржею «Центральна одеська біржа» за №4977, стверджуючи, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не є можливим у зв`язку зі смертю чоловіка: [PERSON] , а також з тих підстав, що [PERSON] - онук позивачки - на момент укладання договору купівлі-продажу не досяг повноліття, отже не мав повної дієздатності і не міг бути членом біржі. Позивач до судового засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась, про час і місце слухання справи сповіщалась судом відповідно до вимог закону. Треті особи: [PERSON] , Товарна біржа «Центральна одеська біржа» до судового засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені, причину своєї неявки суду не повідомили. Суд за згодою позивачевої сторони ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, вивчив матеріали справи і встановив наступне: 22 лютого 1999 року між [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діяв від імені неповнолітнього на той час сина [PERSON] , [INFO] , укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] «продала», а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] «купили» в рівних частках квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира належала продавцям на підставі договору купівлі-продажу №95/1523 зареєстрованого ОУТБ GIP 08.09.1995 року, зареєстрованого МБТІ м. Одеси в книзі під №1, пр реєстр 29 стор. 54. Сторони виконали свої зобов`язання за договором: «покупці» отримали квартиру, документи на неї, оформили реєстрацію прав власності на нерухомість (в КП «ОМБТІ» реєстр.№29 стор.55 кн.1 пр.); «продавець» отримала грошові кошти за продану квартиру, що зазначено у п.3 договору. Договір сторони уклали у письмовій формі, зареєстрували на Товарній біржі «Центральна одеська біржа» за №4977 від 22.02.1999 року. На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на договір купівлі-продажу з відповідною відміткою КП «ОМБТІ» про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру, копію громадянського паспорту [PERSON] з відміткою про реєстрацію за адресою [ADDRESS] , копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис №3815, вчинений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області , копію довідки №1149 від 28.11.2019 року про склад сім`ї, копії ідентифікаційних кодів, копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.12.2019. За твердженням позивачки [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 лютого 1999 року подружжя були співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та у встановлений законом строк звернулася до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса для одержання свідоцтва про право на спадщину ( спадкова справа №1505/2019), проте нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила та своїм листом від 12.12.2019 р. роз`яснила, що документ, який підтверджує право власності на спадкове майно, а саме договір купівлі - продажу від 22.02.1999 року за формою не відповідає вимогам законодавства. Також [PERSON] онук позивачки - на момент укладання договору купівлі-продажу не досяг повноліття, отже не мав повної дієздатності і не міг бути членом біржі. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню: Судом встановлено, що в 1999 році сторони по справі дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, уклали договір в письмовій формі, зареєстрували на товарній біржі та виконали усі умови договору купівлі-продажу. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був, тому як відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. Окрім того, надалі, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року було визначено «будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, укладені на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів». Разом з тим, положення ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяли на момент укладання договору, передбачали обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним.

Outcome: approved