Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності покликаючись на те, що 26 грудня 2006 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради їй було надано дозволи на розміщення павільйонів №1 та №2 на [ADDRESS]. Відповідно до містобудівного обґрунтування реконструкції двох існуючих спарених торгових павільйонів в один, як цілісний об'єкт архітектури з одним центральним входом на [ADDRESS] - павільйони №1 та №2 були об'єднані в один. Ухвалою Львівської міської ради від 05 квітня 2012 року №1411 їй затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки на вул. Роксоляни, 24. У 2013 році ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд» було розроблено містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками розміщення та встановлення торгівельного павільйону на [ADDRESS], відповідно до якого земельна ділянка, на якій розташований торгівельний павільйон, замощена твердим покриттям, самочинно встановлено монолітні залізобетонні фундаменти. 20 грудня 2013 року вона звернулась до Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на встановлення тимчасового збірно-розбірного павільйону на на [ADDRESS], проте їй було відмовлено, оскільки нею самовільно встановлений тимчасово збірно-розбірний павільйон. Просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - торговельний павільйон на [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні, проти позову заперечила та пояснила, що немає жодних підстав для визнання за позивачем права власності на торговельний павільйон на [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], згідно ухвали Львівської міської ради №1411 від 05 квітня 2012 року та договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року надано в оренду земельну ділянку площею 0,0112 га на [ADDRESS] строком на 5 років. /а.с. 15-16/ Відповідно до містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками розміщення та встановлення торгівельного павільйону на [ADDRESS] ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд» від 2013 року, земельна ділянка, на якій розташований торгівельний павільйон, замощена твердим покриттям, самочинно встановлено монолітні залізобетонні фундаменти. На земельній ділянці розташований торгівельний павільйон площею 73,26 м.кв. /а.с. 17-18/ Згідно ч. 1 ЦК ст. 376 України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як зазначено у ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до містобудівного обґрунтування реконструкції двох існуючих спарених торгових павільйонів в один, як цілісний об'єкт архітектури з одним центральним входом на [ADDRESS] ПП «Універсал Проект» від 2008 року - павільйони №1 та №2 були об'єднані в один./а.с. 11-12/ Також в судовому засіданні безспірно встановлено, що самовільно встановлений тимчасово збірно-розбірний павільйон, який знаходиться на [ADDRESS] не порушує прав інших осіб, зокрема суміжних землекористувачів, а також поясненнями представника відповідача, який в ході розгляду справи не навів фактів звернення будь-яких осіб з приводу порушення їхніх прав при встановленні тимчасово збірно-розбірний павільйону на [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У зв'язку із цим норми ч. 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил. Знідно з договором оренди землі від 01 жовтня 2012 року, позивачу [PERSON], надано в користування земельну ділянку загальною площею 0,0021 га на [ADDRESS] для обслуговування тимчасового торговельного павільйону. /а.с. 16/ Саме на даній земельній ділянці, знаходиться самовільно встановлений тимчасово збірно-розбірний павільйон. З огляду на наведене суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем подано належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що самочинне будівництво здійснено з дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил, а тому за позивачем слід визнати право власності на торговельний павільйон, розташований на [ADDRESS], загальною площею 73,26 м.кв.

Outcome: approved