Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної вище квартири, в якій також зареєстровані відповідачі, які за даною адресою фактично ніколи не проживали і не проживають, не несуть витрати по її утриманню. Вказала, що відповідно до договору дарування від 15.10.2015 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано на [PERSON], яка зареєструвалась разом з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], у вказаній квартирі. Проте рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.2016 року визнано недійсним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2015 р. Вважає, що відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням, оскільки без поважних причин не проживають в ньому протягом тривалого часу. Крім того вказала, що відповідач проживає за іншою адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених в ньому. Зауважила, що [PERSON] є її онукою, неповнолітня [PERSON] - правнукою, проте фактично у вказаній квартирі ніколи не проживали. Зазначила, що несе значні додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, що порушує її права, а тому ввжає за необхідне задоволити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав, що на неодноразові вимоги відповідач в добровільному порядку не хоче виписатись з вказаного житла. Зауважив, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, після укладення договіру дарування квартири, оскільки вказаний договір відповідно до рішення суду було визнано недійсним, тому вважає що відповідач з неповнолітньою доньком втратила право на користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в судове засідання не зявився, направив заяву, в якій просить розгялдати справи без участі представника. При винесенні рішення покладався на розсуд суду (а.с.34). Треті особи - Житлово-будівельний кооператив № 2, Служба у справах дітей Житомирської міської ради, в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили (а.с.32, 33 38, 39) . Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради та третіх осіб на підставі ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників судового рогляду, дослідивши письмові докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видане на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради №922 від 11.12.2008 року (а.с.6), та Витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с.7). Відповідно до договору дарування, укладеного між [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON]., посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є., за реєстровим № 2957, 15.10.2015 року право власноті на квартиру [ADDRESS], було зараєстровано за [PERSON], що підтверджується змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12). Рішеням Богунського районного суду м. Житомир від 23.11.2016 року визнано недійсним договір дарування, укладений між [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON]., від 15 жовтня 2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є., за реєстровим № 2957. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 17.01.2017 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с.12). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 15.02.2017 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за позивачем (а.с.13-14). Зі змісту довідки №467 Житлово-будівельного кооперативу №2 від 10.03.2017 року вбачається, що окрім позивача у вказаній квартирі зареєстровані також [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирскій області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.05.2016 року (а.с. 20). Відомості про реєстрацію неповнолітньої [PERSON] на території Житомирської області відсутні, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирскій області від 14.04.2017 року (а.с.19). Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти ним. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою в квартирі, фактично ніколи в ній не проживала, що не заперечувалось нею в судовому засіданні, не несе будь-яких обов'язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачу не чинились. Встановлених законом випадків збереження за нею права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України такою, що втратила право користування спірним житлом у зв'язку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Частиною 1статті 145 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж право набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім'ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім'ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 148 ЖК УРСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмовлення звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Якщо члена кооперативу виключено з кооперативу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7 статті 147 цього Кодексу, то виселенню підлягають також члени його сім'ї та інші особи, які проживають разом з ним. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача на користування квартирою [ADDRESS] порушене і підлягає судовому захисту, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині визнання [PERSON], такою, що втратила право користування вказаною квартирою та зняти її з реєстраційного обліку.

Outcome: partial