Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] за участю третьої особи органу опіки та піклування в особі Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення витрат на правову допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є відповідач. [PERSON] , повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої доньки, ніяких відносин із нею не підтримує, вихованням не займається, не телефонує, не цікавиться здоров`ям, матеріально не забезпечує. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 10.07.2018 відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.10.2018 відповідач надав до суду відзив, згідно якого просив у задоволенні позову відмовити повністю. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 25.10.2018 виправлено описку в тексті ухвали про відкриття провадження 22.10.2018 представником позивача подана відповідь на відзив, згідно яких звертає увагу суду на наявність заборгованості по аліментам, про невиконання батьківських обов`язків, що відповідач взагалі не спілкується з донькою, не приймає участь у її вихованні, тобто нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Протокольною ухвалою від 08.11.2018 задоволено клопотання позивача про заміну третьої особи на службу у справах дітей Лиманської райдержадміністрації Одеської області. В судовому засіданні представник позивача надав до суду уточнену позовну заяву, так як неправильна вказано по батькові відповідача та виключені вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Протокольною ухвалою від 11.09.2019 вирішено питання про перехід до загального позовного провадження та призначено до судового розгляду. 14.01.2020 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі. Розгляд даної справи провести у його відсутність. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 18.11.2015 шлюб між сторонами розірваний та з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам АСВП [NUMBER] з Южненського МВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 01.09.2018 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 52 838,71 грн. та вбачається, що відповідач за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року взагалі не сплачував аліменти. 11.04.2019 комісія з питань захисту прав дитини Лиманської районної державної адміністрації затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого [PERSON] , повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , передбачених ст.150 Сімейного кодексу України: ніяких відносин із малолітньою не підтримує, вихованням дитини не займається, в зв`язку з чим комісія вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні малолітньої дитини, не утримує її та не спілкується з нею. Вихованням доньки займається позивач, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved