Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 28 серпня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міськвиконкому Харківської області, Україна, актовий запис № 223. Позовні вимоги мотивуючи тим, що від вказаного шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю, а також повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що причиною розпаду сім`ї стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, оскільки вони мають різні характери, погляди на життя та розв`язання сімейних проблем, втратили почуття любові один до одного. Шлюбно- сімейні відносини між ними припинені з 2010 року, з цього часу сторони стали проживають в різних кімнатах. З урахуванням зазначеного їх сімейні відносини поновлені бути не можуть. Спору щодо сумісно нажитого за період шлюбу майна між ними не існує. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте в зав`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] », судові витрати по справі залишити за її рахунок. Відповідач \~ [PERSON] надав\~до суду\~заяву про\~розгляд справу\~у її\~ відсутність за наявними матеріалами у справі. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28 серпня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міськвиконкому Харківської області, Україна, актовий запис № 223, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . В зв`язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 25). Відповідно до статті 51 Конституції України,\~статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та вбачається з матеріалів даної справи, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, які ними припинені, сім`я існує формально, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору щодо сумісно нажитого майна, місця проживання дитини не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. На підставі викладеного та беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем набутим у зв`язку з реєстрацією шлюбу є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи заяву позивача, суд вважає за можливе судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок віднести на рахунок позивача [PERSON] .

Outcome: approved