Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власницею земельних ділянок площею 0,1514 га, кадастровий номер 6522384300:02:041:0110 та площею 0,0179 га, кадастровий номер 6522384300:02:041:0109, розташованих в с. Залізний Порт по пров. Маячному та обєкту нерухомості житлового будинку по пров. Маячному 7-в в с. Залізний Порт, Голопристанського району Херсонської області. ЇЇ житловий будинок знаходиться у віддаленні від берегової лінії моря та шлях до пляжу проходить через територію бази відпочинку «Кристал», що належить відповідачу. Посилаючись на те, що відповідач не надає позивачу, членам її сім'ї та гостям доступу до пляжу, оскільки прохід до нього пролягає через територію бази відпочинку «Кристал», чим позбавляє позивача та інших громадян України, що тимчасово проживають в її будинку, можливості користуватися водними ресурсами України, просить суд встановити земельний сервітут для проходу через земельну ділянку належну відповідачу на праві власності площею 10,3962 га, кадастровий номер 6522384300:02:045:0001, розташовану за адресою Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Морська, для позивача, членів її сімї та гостей, коло яких визначити перепустками єдиного зразка з позначенням прізвища позивача та порядковим номером на перепустках. Представник відповідача із заявленим позовом не погодився, в своїх запереченнях зазначив, що раніше такі перепустки жителям села, в тому числі [PERSON] та її гостям керівництво видавало, однак, у звязку з тим, що особи, яким надавалися перепустки засмічували територію бази відпочинку «Кристал» та порушували громадський порядок, відповідачем було заборонено пропуск на територію бази всім жителям с. Залізний порт та їх гостям. Вимоги позивача вважає необґрунтованими та просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа, позов визнала в повному обсязі, погодилася з доводами позивача, про трактуванням п. 1.1 договору купівлі продажу земельної ділянки, укладеного 11.10.2007 року між нею та Відповідачем, зокрема про те, що вказаним пунктом договору, в якому викладено основні умови договору купівлі продажу земельної ділянки кадастровий номер 6522384300:02:045:0001, розташованої за адресою Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Морська, був передбачений обовязок Відповідача надавати вільний прохід місцевим жителям до моря через цю земельну ділянку. Заслухавши представників сторін, вивчивши подані сторонами документи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. В п. 1.1 договору купівлі продажу земельної ділянки, укладеного між третьою особою Новофедорівською сільською радою та відповідачем 11.10.2007 року зазначено, що: «Продавець свідчить та гарантує, що відчужувана земельна ділянка є його комунальною власністю і на підставі рішення сільської ради № 385 від 14.09.2007 року двадцятої сесії пятого скликання, погодженого Голопристанською районною державною адміністрацією 10 жовтня 2007 року № 01-23/2478, передає за плату, а Покупець оплачує і приймає у власність земельну ділянку з усіма обтяженнями, обмеженнями і сервітутами (у разі їх наявності), в тому числі з правом сервітутного доступу до КНС з установкою лічильника на КНС, сервітутним проїздом до земельних ділянок ПП [PERSON] та [PERSON], з вільним проходом місцевим жителям до моря, яка знаходиться в селі Залізний Порт, вулиця Морська, Голопристанського району, Херсонської області, площею 10,3962 (десять цілих три тисячі девятсот шістдесят два десятитисячних) га, згідно з проектом відведення земельної ділянки; кадастровий номер 6522384300:02:045:0001.» Вказаний пункт договору купівлі продажу земельної ділянки, право проходу через яку просить надати позивач, є основною умовою даного договору, яка відповідає вимогам Конституції України. Зокрема ст. 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. В статті 41 Конституції України закріплено положення про те, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про те, що вказаною умовою договору захищені конституційні права громадян України, які зареєстровані або тимчасово проживають на території с. Залізний Порт, зокрема право доступу до користування водними ресурсами, прибережною смугою, які є обєктами права власності народу України. При вивченні графічних схем с. Залізний Порт та з пояснень представника третьої особи суд встановив, що інші шляхи від житлового будинку позивача до моря, які проходять повз території прикордонної застави та через вихід по вул. Шкільній своєю довжиною складають 1 кілометр та 1 кілометр 200 метрів відповідно. Тоді як через територію земельної ділянки Відповідача вказаний шлях складає 400 метрів. Враховуючи те, що на території с. Залізний Порт не передбачено рейсовий громадський транспорт, за допомогою якого можливо подолати такі значні для пішохода відстані, як 1 кілометр, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про доцільність надання їй проходу по земельній ділянці відповідача. Положеннями ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. В ст. 402 ЦК України зазначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України визначає, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач не погоджується в добровільному порядку надавати позивачу та особам, що тимчасово проживають в її будинку можливість проходу до пляжу, права позивача та осіб, що тимчасово проживають в її будинку, на користування власністю народу України підлягають захисту, шляхом визначеним в позовній вимозі. Доводи відповідача, щодо порушення громадського порядку позивачем та особами, що тимчасово проживають в її будинку, а також іншими жителями с. Залізний Порт, суд оцінює критично, оскільки належним доказом вчинення особою порушення громадського порядку є постанова про притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Крім того, пояснення відповідача про те, що ним вже надавалися позивачці відповідні дозволи на прохід по його земельній ділянці, є підтвердженням того, що відповідач розуміє положення п. 1.1 договору купівлі продажу його земельної ділянки так само як позивач та третя особа, та є фактичним визнанням порушення з його боку прав позивача на такий прохід. Отже, дослідивши матеріали справи та наявні в справі докази, суд вважає, заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved