Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку, що є спільною власністю, та уточнивши свої позовні вимоги остаточно просить суд визнати житловий будинок під літ. «А» загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 58,4 кв.м. за адресою: с. Карналіївка, Білгород-Дністровського району, вул. Маяковського,82 та господарські споруди: два гаражі під. літ. «Г», «Ж», літню кухню під літ. «В», вбиральню під літ. «Д», два сараї під літ. «Е», «Є», споруди (1-5), що знаходяться на неприватизованій земельній ділянці площею 0,33 га, - спільною сумісною власністю її та відповідача; визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за адресою: с. Карналіївка, Білгород-Дністровського району, вул. Маяковського,82, виділивши їй у власність: житлову кімнату (1-5) площею 13,9 кв.м., кухню з підвалом (1-7), комору (1-6), веранду (а), з господарських споруд: літню кухню під літ. «В», гараж («Г»), сарай («Е»), а [PERSON] виділити іншу 1/2 частини будинку, тобто житлові кімнати (1-2,1-3,1-4) площею 44,5 кв.м., коридор (1-1), з господарських споруд: гараж («Ж»), сарай під літ. «Є», споруди №№1-5 (калитку, ворота, огорожу, колодязь, цистерну) та вбиральню під літ. «Д» залишити у спільної власності сторін, вказуючи, що 09.08.1998 року у Карналіївській сільській раді зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час шлюбу у них народились діти: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. 28.02.2006 року на підставі договору купівлі-продажу за спільні гроші подружжя ними було придбано житловий будинок №82 по вул. Маяковського у с.Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області. Вказаний житловий будинок було зареєстровано на імя відповідача. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами було розірвано 04.04.2008 року. Оскільки відповідач не бажає добровільно поділити вказаний будинок шляхом угоди, тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав та охоронюваних законом інтересів. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивачку, представника позивачки, відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.1998 року, який 04.04.2008 року був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.9,10). Відповідно до інвентаризаційної справи на житловий будинок №82 по вул. Маяковського в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, витребуваної на запит суду, 28.02.2006 року [PERSON], у період перебування його у шлюбі з [PERSON], було придбано житловий будинок, розташований в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, по вул. Маяковського, 82, на земельній ділянці сільської ради розміром 3300 кв.м., що складається в цілому із глинобитного житлового будинку літ. «А», житловою площею 58,4 кв.м., загальною площею 90,2 кв.м.; підвалу літ. «Б», літньої кухні літ.»В»,гаражів літ. «Г», «Ж», вбиральні літ. «Д», сараїв літ. «Е», «Є», споруд №1-5, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку та оглянутим в ході судового розгляду справи оригіналом інвентаризаційної справи КП «Білгород Дністровське МБТІ». Надалі, [PERSON] зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку на вказаний житловий будинок, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У відповідності до листа №2067 від 14.12.2016 року, виданого КП «Білгород-Дністровське БТІ», станом на 31.12.2012 року власником житлового будинку №82 по вул. Маяковського в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області був [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 28.02.2006 року (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлено це майно. Як встановлено в ході судового розгляду справи, вищевказаний будинок сторони придбали у шлюбі, воно є сумісною власністю подружжя, тому кожному з подружжя належить по його 1/2 частині. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання житлового будинку № 82 по вул. Маяковського в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області спільною сумісною власністю позивача та відповідача та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Що стосується позовних вимог щодо виділення у власність позивачу з житлового будинку за адресою: с. Карналіївка, Білгород-Дністровського району, вул. Маяковського, 82: житлову кімнату (1-5) площею 13,9 кв.м., кухню з підвалом (1-7), комору (1-6), веранду (а), з господарських споруд: літню кухню під літ. «В», гараж («Г»), сарай («Е»), а [PERSON] виділити іншу 1/2 частини будинку, тобто житлові кімнати (1-2,1-3,1-4) площею 44,5 кв.м., коридор (1-1), з господарських споруд: гараж («Ж»), сарай під літ. «Є», споруди №№1-5 (калитку, ворота, огорожу, колодязь, цистерну) та вбиральню під літ. «Д» залишити у спільної власності сторін, то в цієї частині суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог відмовити з наступних підстав. Суд не може погодитися з ствердженнями позивача стосовно того, що житловий будинок за адресою: с. Карналіївка, Білгород-Дністровського району Одеської області по вул. Маяковського, 82 підлягає поділу, оскільки є технічна можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири, можливо виділити окремі його кімнати та передати їх у власність як позивачу так і відповідачу, оскільки доказів на підтвердження вказаних вимог позивачем не надано. Для вирішення питання про можливість виділення в натурі з житлового будинку позивачу та відповідачу приміщення, які були вказані позивачем, сторонам було запропоновано призначити судово будівельно - технічну експертизу. Позивач не скористалася наданим їй законом процесуальним правом надавати клопотання щодо витребування необхідних для розгляду справи доказів, призначення експертизи з вказаних питань та у судовому засіданні наполягала на задоволені позовних вимог саме на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач не надала доказів заявлених позовних вимог, суд не має можливості визначити, що виділення тих приміщень, які вказані позивачем складають саме 1/2 частину житлового будинку, що є технічна можливість переобладнання приміщень в ізольовані квартири, суд вважає позовні вимоги позивача в цієї частині необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: partial