Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що з 17.02.2009 перебуває у зареєстрованому з відповідачем шлюбі. [INFO] в сторін народився син - [PERSON] , а [INFO] донька - [PERSON] . Станом на сьогодні діти проживають разом із нею, вона самостійно здійснює їх фінансове забезпечення, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Зазначає, що після того як батько почав проживати окрема від неї з дітьми, донька перенесла тяжкий стрес та нервовий зрив, після чого у неї було встановлено клінічний діагноз - фокальна епілепсія з нечастими усвідомлюваними парціальними припадками та двома білатеральними клонічними припадками). За рекомендацією лікарів, донька повинна приймати цілий ряд лікарських препаратів, більшість з яких є дороговартісними, а тому вважає, що батько зобов`язаний приймати участь у витратах на лікування доньки, окрім аліментів. Крім цього, син, у 2021 вступив до МАУП м. Києва на контрактну форму навчання. Вартість навчання становить 22500,00 грн. на місяць, яку вона самостійно оплачувати не в змозі. Вказує, що відповідач кожні три місяці виїздить на заробітки, його неофіційний дохід становить щонайменше 50000 грн. на місяць та він має можливість надавати належну матеріальну підтримку своїм дітям. Посилаючись на викладене, позивач, просить суд, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у розмірі 2510,00 грн. щомісяця та 5000,00 грн. додатково на лікування дитини, а такою аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у розмірі 2510,00 грн. щомісяця та 1875,00 грн. додатково як оплату на навчання сина. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково, зокрема щодо сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 1255,00 грн. щомісяця на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що на теперішній час не має постійної роботи, офіційно не працевлаштований, діяльність ФОП припинена, а його дохід є мінливим та нестабільним. Натомість посилання позивача на часте перебування за кордоном, не свідчить про перебування там у трудових відносинах та відповідно отримання доходу. Відтак, він позбавлений можливості сплачувати аліменти на дітей в розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, однак готовий сплачувати аліменти в мінімальному гарантованому розмірі, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Щодо додаткових витрат на лікування доньки, то відповідач, вважає їх не доведеними, оскільки жодних належних доказів викладених позивачем обставин не надано. Не погоджується він також із вимогою про стягнення 1875,00 грн. додатково як оплату на навчання сина, оскільки така вимога може бути заявлена лише після досягнення сином повноліття, а до того часу способом участі одного із батьків в утриманні дитини, яка не досягла повноліття є сплата аліментів. З огляду на викладене, просить суд, позов задовольнити частково, зокрема щодо стягнення з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1255,00 грн. щомісяця на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, в задоволені решти позовних вимог, просить відмовити. До початку розгляду справи позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, в задоволені решти позовних вимог, просив відмовити з підстав наведених у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). Також встановлено, що діти проживають разом із матір`ю, яка здійснює їх виховання, догляд та матеріальне утримання. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведеного, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітнього сина, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, те, що старший син навчається у м. Києві на контрактній формі навчання, а донька є хворою та потребує постійного догляду та лікування, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі більшому між мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, зокрема аліменти на утримання сина в розмірі 1500,00 грн., а на утримання доньки - 1700,00 грн., які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення фізичного та гармонійного розвитку дітей, підтримки їх життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб дітей. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки з цих підстав, суд не вправі відмовити в задоволені позову про стягнення аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] щомісяця 5000,00 грн. додатково на лікування доньки та 1875,00 грн. додатково як оплату на навчання сина, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Однак, всупереч наведеним нормам [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання доньки в розмірі 5000,00 грн., не обґрунтувала визначену нею суму та не надала суду доказів такого, які витрати вона понесла у зв`язку з лікуванням доньки. Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] є студентом Інституту комп`ютерно-інформаційних технологій та дизайну МАУП м. Києва, за спеціальністю інженерія програмного забезпечення, денної, контрактної форми навчання, що підтверджується контрактом від 05.08.2021 (а.с.18). Суд, звертає увагу на те, що навчання особи з метою здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Вказане, також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 26.08.2020 (справа № 336/1488/19). За таких, підстав, позовна вимога про стягнення з відповідача щомісяця 1875,00 грн. додатково як оплату за навчання неповнолітнього сина є необґрунтованою та до задоволення не підлягає. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial