Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі сторони перебувають з 21.05.2005 року, від спільного подружнього життя мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Стверджує, що шлюб з відповідачем не склався, тривалий час вони не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, проживають за різними адресами, за час шлюбу змінились життєві принципи, інтереси, захоплення, шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, жодної участі в утриманні та вихованні малолітніх дітей не приймає. За період спільного проживання з відповідачем, останній часто влаштовував сімейні сварки, які переростали у скандали. Вважає, що подальше перебування у шлюбі та примирення між сторонами не є можливим. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Як вбачається з довідки Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 15.05.2017 року, на даний час проводяться ОРЗ по встановленню місця перебування [PERSON] Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.05.2005 року, який був зареєстрований у Зубрянській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №1, що підтверджено Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 21.05.2005 року. Встановлено, що у сторін народилися син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.12.2005 року, син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.2008 року. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність згоди на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб залишити за нею право іменуватися дошлюбним прізвищем «[PERSON]» є законним та обґрунтованим.

Outcome: approved