Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач звернулась з наведеним позовом в суд до відповідача з вимогою про стягнення неустойки за несвоєчасну передачу у власність квартири в розмірі 20 050 грн. Позов мотивувала тим, що 15 травня 2012 року уклала з відповідачем ПП «Тенко» договір купівлі-продажу квартири № Б-2-34/1А від 15 травня 2012 року, за якими продавець (ПП «Тенко») зобовязався передати у власність покупця ([PERSON]Б.) квартиру, яка буде створена в майбутньому, а покупець зобовязався прийняти квартиру у відповідності до умов даного договору та оплати її. Умови договору зі сторони [PERSON] були виконані в повному обсязі, оскільки остання повністю оплатила обумовлену в договорі суму. Планове закінчення будівництва та введення в експлуатацію третій квартал 2015 року. Умовами договору встановлено наслідки затримки передачі квартири у власність покупця, зокрема сплата неустойки. Позивач в судове засідання не зявилась, подала суду заяву за змістом якої просила розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Суду надіслав відзив на позовну заяву, за змістом якої просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права позивача на належне виконання умов договору купівлі-продажу, внаслідок чого він позивається про його відновлення шляхом стягнення неустойки за несвоєчасну передачу у власність квартири, яка є предметом договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Судом встановлено, що 15 травня 2012 року між [PERSON] та приватним підприємством «Тенко», імені якого діяло приватне підприємство «Скол», укладено договір купівлі-продажу № Б-2-34/1А, за яким Продавець (ПП «Тенко») зобовязався передати у власність покупця ([PERSON]Б.) квартиру, яка буде створена ним в майбутньому, а Покупець зобов`язався прийняти квартиру у відповідності до умов даного Договору та оплати її. Пунктом 2.2. договору № Б-2-34/1А від 15 травня 2012 року передбачено, що за даним Договором продається трьохкімнатна квартира, проектний № 1 «А», загальною площею 90,00 кв. м. на другому поверсі, що розташована в житловому будинку, що знаходиться за будівельною адресою: у мікрорайоні в межах вулиць [PERSON] [PERSON] Бельведерської. Як визнано сторонами планове закінчення будівництва та введення в експлуатацію третій квартал 2015 року. Згідно пункту 3.1 договору № Б-2-34/1А від 15 травня 2012 року загальна сума договору становить 401 000 грн. Дану суму [PERSON] було повністю оплачено, що підтверджується актами звіряння розрахунків від 01 травня 2013 року та 15 червня 2015 року. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач оплативши обумовлену в договорі суму повністю виконала свої зобовязання за договором № Б-2-34/1А від 15 травня 2012 року. За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте, відповідачем свого обов`язку відносно вчасної передачі позивачу нерухомого майна за цим договором виконано не було, чим порушено її право на належне його виконання. Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Пунктом 6.2 договору визначено правові наслідки, які наступають в разі невиконання чи неналежного виконання умов договору, де вказано, що у випадку порушення встановленого в п. 5.1.1 даного строку більш ніж на 90 календарних днів, передачі квартири у власність Покупця, продавець виплачує на вимогу покупця неустойку в розмірі 0,1 за кожен день прострочки від фактично виплачених Покупцем грошових коштів, але не більше ніж 5% від загальної суми даного Договору. Обовязок відповідача щодо сплати неустойки в розмірі визначеному п. 6.2 договору, у випадку затримки передачі квартири, визначено пунктом 6.3 договору № Б-2-34/1А від 15 травня 2012 року. На підставі даного пункту договору позивачем проведено розрахунок заборгованості по сплаті неустойки за договором купівлі-продажу квартири № Б-2-34/1А від 15 травня 2012 року, відповідно до якого нараховану всю суму пені за цим договором в розмірі 20 050 грн., яка складає 5 % від суми договору, а саме від 401\~000 грн. Доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку суми неустойки відповідачем не представлено суду. Заперечуючи проти позову, представник відповідача у відзиві зазначив, що неустойка позивачем нарахована за неналежне виконання зобовязання, яке не є грошовим, тому стягненню не підлягає. Однак суд з такими твердженнями погодитись не може, оскільки за змістом ст. 549 та 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином обовязок відшкодувати неустойку боржником у разі неналежного виконання зобовязання, не залежить від того чи було таке зобовязання грошовим чи ні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, відтак суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви до суду в користь позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 549, 550, 611 ЦК України,

Outcome: approved