Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що з 18.08.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалось, у зв'язку з чим у 2011 році шлюб між сторонами розірвано. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач звернулась до суду про стягнення аліментів. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.09.2010 року позов було задоволено, ухвалено стягувати з відповідача аліменти в користь позивача у твердій грошовій сумі по 350грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що не отримує аліментів від відповідача ще з 2015 року. У зв'язку з цим вона звернулась 22.05.2017 року до Шевченківського відділу ДВС м. Львова, де перебувало виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача, та отримала відповідь про те, що на даний час на виконанні у Шевченківському ВДВС м. Львова не перебуває на виконанні виконавче провадження, та як 10.12.2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку разом з виконавчим листом було скеровано для виконання у Сихівський ВДВС м. Львова. Однак позивачу стало відомо про те, що у Сихівському ВДВС м. Львова дане виконавче провадження на виконанні також не перебуває. Відповідач фізично здоровий, працює та отримує чималі доходи. Працює юридично не оформленим у ПП «Техноклас», встановлює вентиляції. Він значно краще ніж позивач матеріально забезпечений, тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в значно більшому розмірі, від раніше призначеного судом розміру аліментів. Інших неповнолітніх дітей на утриманні у нього немає, жодних стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться. Дитина часто хворіє, перебуває на обліку у психіатра та навчається на індивідуальній формі навчання, періодичо проходить стаціонарне лікування в психіатричній лікарні, на що позивачу доводиться витрачати кошти. Їй одній важко забезпечувати сина усім необхідним для нормального прожиття, лікування та розвитку. На підставі наведеного просила суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір стягнення аліментів з відповідача, призначивши стягнення аліментів в користь позивача на утриманні неповнолітньго сина в твердому грошовому розмірі у сумі 2500грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву за змістом якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву за змістом якої позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 21.12.2016 року №1801-VІІІ, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Матеріалами справи встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 28.04.2011 року розірвано (а.с.9). Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 15.11.2010 року призначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 350грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття (а.с.117). Так, відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров'я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Ці випадки не конкретизуються, однак можна дійти висновку про те, що з часу присудження аліментів у розмірі 350 грн. на дитину економічна ситуація у країні змінилася кардинально в бік погіршення матеріального стану всіх верств населення і звичайно розмір аліментів в розмірі 350 грн. на дитину не є достатнім навіть для мінімального забезпечення дитини першочерговими необхідними речами. Неповнолітній [PERSON], [INFO] хворіє, перебуває на обліку у психіатра, періодичо проходить стаціонарне лікування в психіатричній лікарні, навчається на індивідуальній формі навчання, про що долучено відповідні документи (а.с.5,6,7,65-66,67,68). Позивач витрачає кошти на медикаменти, про що нею також долучено відповідні копії квитанцій (а.с.69-73). Відповідач працевлаштований та отримує дохід, що підтверджується наданими на ухвалу суду про витребування доказів листами про надання інфоримації з Галицької об'єднаної ДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 23.05.2018 року та з Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 24.05.2018 року (а.с.88,90). Крім цього відповідач позов визнав повністю, що підтверджується поданою ним нотаріально посвідчено заявою про визнання позову від 16.07.2018 року (а.с.113). В даному випадку суд приходить до висновку, що дитина проживає разом з матір'ю, і так чи інакше, обов'язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Безумовно, утримання дітей лежить на плечах обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів) так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання їхнє дозвілля і т.д.). Сума стягуваних з відповідача аліментів в розмірі 350 гривень на утримання сина є нижчою ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який, відповідно до змін ч. 2 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що аліменти, які сплачує відповідач на утримання своєї дитини, не забезпечує належного рівня життя дитини, а саме: необхідного харчування, медичного догляду, лікування, навчання тощо. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Приймаючи таке рішення суд виходив із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини, а також того, що відповідачем позов визнано повністю. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи вимоги ч. 3 ст.181 СК України, якою передбачено, що аліменти стягуються за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача та стан його здоров'я, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів дійсно підлягає збільшенню з 350 гривень на 2500 гривень. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, однак, приймаючи до уваги те, що аліменти були вже присудженні рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 15.11.2010 року, а предметом судового розгляду є зміна розміру аліментів, то в даному випадку змінений розмір аліментів повинен стягуватись від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Крім цього відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати, які складаються і з витрат на правничу допомогу, розмір оплати який підтверджений позивачем належними письмовими доказами. Так, згідно квитанції від 18.07.2018 року (а.с.119) та поточної інформації по рахунку від 07.06.2018 року (а.с.93) позивачем згідно договору про надання правової допомоги та здійснення представництва з АО «Юридична компанія «Лігал Груп» було сплачено кошти в загальній сумі 6200 гривень, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як понесені нею витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved