Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), який неодноразово уточнювала (а.с.45-46, 57-58), та просить постановити рішення яким: -усунути перешкоди у користуванні її власністю, тобто домоволодінням розташованим за адресою: вул. Центральна, № 47-а, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; -визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що не отримали право користування житловим приміщенням в домоволодіння позивача за адресою: вул. Центральна, № 47-а, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область; -зняти з реєстрації за адресою: вул. Центральна, № 47-а, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що вона позивач є власником ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, №47-а, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.01.2008 року, видане Баннівською сільською радою Одеської області. В зазначеному будинку за її згодою були зареєстровані 04 червня 2010 року\~ [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] відповідачі, та 25 жовтня 2010 року [PERSON], [INFO], також відповідач по справі. У подальшому, без її, позивача згоди, відповідач [PERSON]\~ зареєструвала в цьому ж домоволодінні своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з метою їх навчання в Баннівській середній школі Одеської області, та отримання державної соціальної допомоги. З часу реєстрації та по теперішній час, ні хто з відповідачів в належному їй домоволодінні не проживав, не користувався ним, та жодних прав на нього не має, оскільки таких намір у них не було. Відповідачі лише значилися і значаться зареєстрованими, права користування цим домоволодінням у них не виникло, буд-кого договору користування, найму вона, позивач з відповідачами не укладала. Формальна реєстрація відповідачів в її домоволодінні порушує її права як власника, та перешкоджає користуванню. В судове засідання позивач не прибула, була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.59). Надала до суду заяву, якою підтримала уточнені позовні вимоги в останній редакції, просила їх задовольнити та справу розглянути у її відсутність (а.с.44, 68). Представник позивача, діюча на підставі довіреності від 20.03.2017 року, посвідченої секретарем Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрованої в реєстрі за № 41 (а.с.31) підтримала позовні вимоги, доводи викладені в заяві про уточнення позовних вимог, наполягала на їх задоволенні. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.24). Надав до суду заяву, посвідчену секретарем Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстровану в реєстрі за № 36, якою підтримав уточнені позовні вимоги в останній редакції (а.с.5, 11), просив їх задовольнити та справу розглянути у його відсутність. Відповідачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялася за адресою свого постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.19, 20, 21, 27, 29, 30). Повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою, що усі зазначені адресати за вказаною адресою не проживають (а.с.25, 26).\~ На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України,\~ відповідачі, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме, викликалися в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідачі були повідомлені через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті\~ «Одеські вісті» №43 (4969) від 17.06.2017 року (а.с.39), та газеті «Урядовий курєр» № 114 (5983) від 21.06.2017 року (а.с.43). Причини неявки суду не повідомила заперечень, пояснень щодо позову не надала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За клопотанням представника позивача (а.с.32), на підставі ухвали суду від 07.06.2017 року до участі у розгляді справи були залучені у якості третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] районна державна адміністрації Одеської області в особі органу опіки та піклування, та Баннівська сільська рада Болградського району Одеської області (а.с.33). Третя особа [PERSON] районна державна адміністрація Одеської області в особі органу опіки та піклування в судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.59). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень до суду не подавала. Третя особа Баннівська сільська рада Болградського району Одеської області в судове засідання представник не прибув, повідомлений належним чином (а.с.63), подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, та задоволення позовних вимог (а.с.69). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~ системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди представника позивача\~ суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.74). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення уточнених позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.3) ? частки домоволодіння за адресою: вул. Центральна, № 47-а, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область. Третя особа на сторін позивача [PERSON] також є власником ? частки цього є домоволодіння. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.01.2008 року, виданого Баннівською сільською радою Болградського району, Одеської області (а.с.6), та Витягом про реєстрацію права власності «Болградського бюро технічної інвентаризації» (а.с.7). Згідно довідки Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.03.2007 року за № 184/12-01 значаться зареєстрованими в домоволодіння за адресою: вул. Центральна, 47-а, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 04.06.2010 року; - [PERSON], [INFO] 25.10.2010 року. Зазначене також підтверджується довідками Болградського РС ГУДМС України в Одеській області від 16.05.2017 року (а.с.19-21), а також довідками Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області від 19.05.2017 року (а.с.27-30). За даними книги погосподарського обліку номер 0033 обєкта погосподарського обліку, усі ці особи фактично проживали за адресою: [INFO], та ніколи не проживали за місцем реєстрації (а.с.8). Крім того, Баннівська сільська рада Болградського району Одеської області підтверджує, що відповідачі з серпня 2014 року взагалі на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області не проживають (а.с.9). Відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] є неповнолітніми дітьми відповідача [PERSON], що підтверджується їх свідоцтвами про народження відповідно: серії І-КИ № 277428, 262861, виданими Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.50, 51), а також довідкою Болградського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.53). З довідки Баннівської загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів [PERSON] районної ради Одеської області від 22.03.2017 року за № 30 вбачається, що [PERSON] вибув зі школи 11.08.2014 року згідно наказу по школі від 11.08.2014 року № 104 (а.с.10, 71), на підставі довідок Виноградівської загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів [PERSON] районної ради Одеської області (а.с.72). Станом на 14.06.2017 року Баннівська сільська рада Болградського району Одеської області підтверджує факт реєстрації відповідачів за адресою: вул. Центральна, №47-А, с.Баннівка, та фактичне їх проживання за адресою: [INFO] (а.с.60, 61). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однак, судовим розглядом було встановлено, що відповідачі ніколи не були членами сімї власника домоволодіння, ніколи цим жилим приміщенням не користувалися, жодних прав у них на користування цим домоволодінням у них не виникло. Також зясовано, що відповідачі не проживали і не проживають на даний час в будинку, що належить позивачу з часу реєстрації, тобто більше шести років без поважної причини. Майна відповідачів в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачам за адресою: вул. Центральна, № 47-А, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область, повертається без вручення з відміткою поштового працівника, що адресати за вказаною адресою не проживає\~ (а.с.56, 66-67). З позовної заяви [PERSON] слідує, що відповідачі не є її родичами. Будь-яких прав на зазначений будинок вони не мать,\~ не являється членами сімї позивача, що порушує його, позивача, права та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачі тимчасово проживали в її будинку за адресою: вул. Центральна, №59, с.Баннівка, Болградський район, Одеська область, так як мали намір купити цей будинок, який перебував на той час у заставі банку. Саме на її прохання позивачка зареєструвала відповідачів в своєму домоволодінні, для можливості отримання відповідачкою [PERSON] державної соціальної допомоги, та необхідністю дітям відвідувати навчальний заклад. На її прохання, відповідачі відмовилися добровільно знятися з реєстраційного обліку, та в кінці серпня місця 2014 року виїхали за межі Одеської області, на скільки їй відомо до республіки Крим. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи, власником частки домоволодіння за адресою: є позивач [PERSON], яка у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму спірного будинку відповідачами, які не є членами її сімї не укладала, право на користування у відповідачів не виникало, а реєстрація останніх у належній позивачу частці будинку створює об'єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим слід усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням частки житлового будинку за адресою: вул. Центральна, № 47-А, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область. За викладених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial