Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 10 листопада 2012 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 30. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Однак, подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого між ними часто виникали сварки. Оскільки на даний час їх сім`я фактично припинила своє існування, тому просить шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 10 листопада 2012 року у Виконкомі Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 30 (а. с. 4, 6-7). Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] (а. с. 5). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved