Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Добронадіївської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що 20.08.2000 року укладено договір купівлі-продажу між нею та [PERSON] щодо придбання будинку №55А по вул. Гагаріна у с. Добронадіївка Олександрійського району Кіровоградської області. [PERSON] отримала за продаж будинку гроші в розмірі 5 500 грн. 00 коп. та виїхала одразу до Російської Федерації та не оформила договір купівлі-продажу нотаріально. Позивач у серпні 2000 року заселилася у спірному будинку та проживає більше 15 років разом зі своєю родиною, тому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок №55-А по вул. Гагаріна у с. Добронадіївка Олександрійського району Кіровоградської області з належними до нього надвірними будівлями та спорудами. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задоволити. Представник відповідача надіслав письмову заяву в якій просить розглянути дану цивільну справу у його відсутність. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. 20.08.2000 року укладено попередній договір купівлі-продажу будинку №55А по вул. Гагаріна у с. Добронадіївка Олександрійського району Кіровоградської області. Продавець отримала 5 500 грн. 00 коп. та зобовязалася оформити спадщину та надати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. 21 серпні 2000 року [PERSON] оселилася у спірному будинку разом зі своєю родиною, так як [PERSON] отримала за продаж будинку гроші в розмірі 5 500 грн. 00 коп. Однак продавець виїхала одразу до Російської Федерації та не оформила договір купівлі-продажу нотаріально. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стверджують, що [PERSON] оселилася у буд. №55А по вул. Гагаріна у с. Добронадіївка Олександрійського району Кіровоградської області у серпні 2000 року. Позивач проживає у даному будинку зі своєю родиною та здійснює ремонтні роботи як зовнішні так і внутрішні, бо вважає його своєю власністю. [PERSON] відкрито володіє будинком, так як придбала його у попереднього власника, яка виїхала до Російської Федерації ще у 2000 році та з тих пір не поверталася. Отже, 21 серпня 2000 року позивач оселилася у спірному будинку, оскільки претензій у потенційних власників на передачу їй у власність будинку не було та інших перешкод не існувало. [PERSON] та [PERSON], укласти та посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально не могли, оскільки на момент укладання договору остання не вступила у спадщину та не набула право власності на спірний будинок і більш того, виїхала за межі України. Згідно ч. 3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявила вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років. Відповідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що всі умови набуття права власності за набувальною давністю присутні, а отже [PERSON] має всі підстави для визнання за нею право власності на спірний будинок №55А по вул. Гагаріна у с. Добронадіївка Олександрійського району Кіровоградської області за набувальною давністю на підставі договору від 20.08.2000 року. Крім того, позивач у судовому засіданні повідомила, що іншого житла не має, бо після укладення договору у 2000 році та її переїзду, той будинок, де вона раніше проживала зруйнований. Оскільки позивач є добросовісним учасником правовідносин та іншого способу захисту прав та інтересів немає, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з метою ефективного захисту порушених та невизнаних прав [PERSON]

Outcome: approved