Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб з відповідачем уклали шлюб 18.07.2009 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1377. У шлюбі народилась донька: [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Спільне господарство не ведеться з жовтня 2013 року, фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2013 року. Подальше спільне життя є не можливе, а збереження шлюбу суперечило б його інтересам, а також інтересам їхньої дитини. Дитина проживає з матір'ю, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 усіх видів доходів відповідача. Просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні мотивам позовної заяви та додатково пояснила, що проживають окремо з 12 листопада 2013 року не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільне господарство. Просить позов задовольнити. Розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечив, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує, просить розірвати шлюб. Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки конфлікт між сторонами набув затяжного характеру, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стало неможливим. З врахуванням положень ст.9 Конституції України та відповідно до п.6 Декларації про права дитини малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (актовий запис №6126), відповідач [PERSON] є батьком дитини: [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] є малолітньою, проживає разом з матір'ю, позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, відповідач проживає окремо від сім'ї. Крім того судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підстави розлучити дитину з матір'ю, а тому з врахуванням вищенаведених мотивів позовна вимога в частині визначення місця проживання дитини разом з матір'ю є підставною та обґрунтованою, і підлягає до задоволення. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст.182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. На підставі ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved