Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів до відповідача, посилаючись на те, що у шлюбі з відповідачем, [PERSON], народжені діти: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. На теперішній час (з 2013 року) вона з дітьми мешкає в селі Великий Дальник, Біляївського району Одеської області по вулиці Соборній, 173 (що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Великодальницької сільради Біляївського району Одеської області № 284 від 23 січня 2017 року ). Чоловік вже тривалий час має іншу родину та живе окремо від них - не надаючи достатнього утримання спільним дітям. Однак, дійти згоди (домовленості) з відповідачем щодо утримання наших спільних дітей позивач не може, так як відповідач, [PERSON], відмовляється надавати належні та достатні кошти на утримання спільних дітей. Відповідач, [PERSON], працює водієм-дальнобійником на міждержавних перевезеннях неофіційно (без належного оформлення) з огляду на що позивач вважає за недоцільне просити суд стягнути з відповідача аліменти в частці від доходів відповідача. Разом з відповідачем, [PERSON] сторони не мешкають з 2013 року - з огляду на що - позивач вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей за минулий час - за три роки до моменту її звернення до суду з даною позовною заявою. Позивачу достеменно відомо, що відповідач має постійний значний заробіток (так як працює водієм-дальнобійником на міждержавних перевезеннях), який дає йому можливість надавати дітям належне утримання не у відповідності до прожиткового мінімуму, встановленого законом України « Про державний бюджет на 2017 рік», а у відповідності до реальних потреб дітей - а саме - по 1 000 (одній тисячі) гривен на кожного з дітей. З огляду на викладене просить задовольнити позов. Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву, у якій вказала розглядати справу за її відсутністю, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. (а.с. 21). Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. (а.с. 15,18). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у сторін по справі є спільні діти: дочка - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 281277 та серії 1-НО № 160330 відповідно. (а.с. 6-7). Згідно довідки виконавчого комітету Великодальнгицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 284 від 23 січня 2017 року, разом з позивачем за адресою: вул. Соборна, 173, Біляївського району, Одеської області проживають [PERSON], [INFO] та [PERSON], 05 листопада 2007. (а.с. 3). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON], як батько своїх дітей, зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В даному випадку, позивачка просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, у зв'язку з чим суд вважає за можливе стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом не встановлено, що у відповідача наявні непрацездатні члени сім'ї чи діти, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Відповідач є працездатною особою. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ї заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Натомість, у матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] вживала заходів щодо одержання з відповідача аліментів, або не могла їх отримати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому, аліменти за минулий час не можуть бути присуджені, у звязку з недоведеністю заявлених вимог. На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, не має інших утриманців, суд вважає, що відповідач, як батько своїх дітей, зобов'язаний сплачувати на їх утримання аліменти у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно з дня подачі позову, тобто з 26 червня 2017 року по 15 травня 2020 року включно (на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]) - але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та по 1 000 (одній тисячі) гривен щомісячно з 16 травня 2020 року по 05 листопада 2025 року включно (на утримання [PERSON], [INFO]) - але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: partial