Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів у якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши їй у користування кімнату площею 11,6 кв.м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. У користуванні відповідачів залишити житлові кімнати площею 11,7 кв. м, 12,7 кв. м. та 18,0 кв.м. Зобов'язати Житлову ремонтно-експлуатаційну організацію № 412 Дніпровського району м. Києва розподілити і відкрити на її ім'я окремий особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг у вказаній квартирі. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати по оплаті судового збору. Під час судового розгляду представник позивача змінила позовні вимоги в частині розподілу особового рахунку по спірній квартирі на оплату житлово-комунальних послуг та просила покласти зобов'язання на Комунальне підприємство Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Мотивуючи вимоги тим, що вказана квартира належить на праві спільної часткової власності у рівних долях їй, її сину - [PERSON], її батькам - [PERSON], [PERSON], сестрі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією. Квартира [ADDRESS], має загальну площу 79,6 кв.м. та складається з 4-х кімнат житловою площею 54,00 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 12,7 кв.м, друга кімната - 18,0 кв.м., третя кімната - 11,6 кв.м., четверта кімната 11,7 кв. м., кухня - 8,5 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м, ванна кімната - 2,6 кв. м., коридор - 13,5 кв.м. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2005 року було затверджено мирову угоду між сторонами, згідно з якою позивачу та відповідачу [PERSON] було виділено у користування кімнати житловою площею 18,0 та 11,6 кв.м. Відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для проживання виділено кімнати 11,7 та 12,7 кв. м. У період спільного проживання у цій квартирі у позивача із відповідачами [PERSON], [PERSON], які займають кімнату площею 11,7 кв.м. та [PERSON], яка разом із своїми двома малолітніми дітьми займає кімнату 12,7 кв.м склалися неприязні стосунки, мали місце конфлікти, вона разом із своїм чоловіком та малолітнім сином [PERSON] була вимушена звертатися до правоохоронних органів. Крім того, між стронами існує спір щодо розміру та порядку утримання спільного майно, що змушує її звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року за залучено в якості третіх осіб Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації, [PERSON]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.08.2016 року за клопотанням позивача відповідно до положень ст. 33 ЦПК України було замінено первісного відповідача Житлову ремонтно-експлуатаційну організацію № 412 Дніпровського району м. Києва на Керуючу компанію з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 року за клопотанням позивача відповідно до положень ст. 33ЦПК України було залучено в якості співвідповідача Комунальний Концерн «Центр комунального сервісу». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну від 15.02.2017 року підтримала виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Додатково зазначила, що після постановлення ухвали Дніпровського районного суду м. Києва 04.07.2005 року про затвердження мирової угоди, сторони проживали у квартирі [ADDRESS]. Проте, з 2015 року відповідачами чиняться позивачу перешкоди у користуванні кімнатою, яку вона займає, а саме площею 11,6 кв.м. Крім того, син позивача - [PERSON], на момент постановлення ухвали суду від 04.07.2005 року був неповнолітнім і на той час діючи в своїх та його інтересах для їх спільного користування було виділено дві кімнати площею 11,6 та 18,0 кв.м. Наразі [PERSON] набув повну цивільну дієздатність та цивільну процесуальну правоздатність, а позивач створила нову сім»ю та має малолітнього сина [PERSON] і чоловіка, у зв»язку із чим постало питання про виділення у користування позивача житлової кімнати площею 11,6 кв. м. Також представник позивача зазначила, що між сторонами виникає спір та непорозуміння з приводу участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг, що зумовлює розподіл особових рахунків по квартирі. Пояснила, що виходячи із частки позивача у праві спільної часткової власності на квартиру та її житлової площі, на позивача припадає 10,8 кв.м, що приблизно відповідає площі кімнати у 11,6 кв.м. З огляду на означене, просила суд про задоволення позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову. Пояснили, що оскільки між сторонами існує спір щодо участі кожного із співвласників в утриманні будинку та оплаті за житлово-комунальні послуги, то питання розподілу особових рахунків є передчасним. Підтвердили, що між сторонами встановлений наступний порядок користування квартирою а саме: у користуванні [PERSON], [PERSON] перебуває кімната 11,7 кв. м; у користуванні [PERSON], [PERSON] та їхніх малолітніх дітей [PERSON], 2012 року народження та [PERSON], 2008 року народження - кімната площею 12,7 кв.м; у користуванні позивача [PERSON] і її малолітнього сина [PERSON] - кімната 11,6 кв. м.; у відповідача [PERSON] - кімната площею 18,0 кв.м. Крім того, пояснили, що кімнати 11,6 та 18,0 кв.м. є прохідними кімнатами та для того, щоб потрапити у кімнату 11,6 кв. м. необхідно пройти через кімнату 18,0 кв.м, проте такої згоди від відповідача [PERSON] позивач не отримувала. Більше того, позивач має намір здійснити переобладнання квартири для продажу своєї частки у спільному майні, що призведе суттєвого погіршення умов проживання для інших співвласників - відповідачів. Разом з тим, не заперечували, щодо виділення у користування позивача кімнати площею 11,7 кв.м., яку вони наразі займають. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала думку [PERSON] та просила суд відмовити у задоволенні позову оскільки кімнати у спірній квартирі не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності. Більше того, посилаючись на судове рішення від 04.07.2005 року, яким вже визначено між сторонами порядок користування спірною квартирою, вважала, що провадження у даній справі підлягає закриттю. Інші особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з»явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідача [PERSON] надійшла заява в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що проти позову він заперечує частково та визнає позовні вимоги в частині розподілу особових рахунків. В іншій частині просить відмовити. (а.с. 139). Представник відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», направила до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що проти позову вона заперечує з підстав викладених у письмових поясненнях. (а.с.128-129). Комунальний Концерн «Центр комунального сервісу», про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Треті особи направили до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяви Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації убачається, що при вирішенні даної справи вони просять вирішити спір з урахуванням інтересів малолітніх дітей. Зі змісту заяви [PERSON] убачається, що проти позову він заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити у його задоволенні. (а.с. 73,74). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON] представника відповідачів [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у рівних долях позивачу [PERSON], та відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 24.12.1998 року. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, сторони по справі являються співвласниками по 1/5 частині квартири [ADDRESS]. За даними технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] складається із чотирьох кімнат житловою площею 54,0 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 12,7 кв.м, друга кімната - 18,0 кв.м., третя кімната - 11,6 кв.м., четверта кімната 11,7 кв. м., кухня - 8,5 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м, ванна кімната - 2,6 кв. м., коридор - 13,5 кв.м. За даними довідки форми 3 виданої Комунальним Концерном «Центр Комунального сервісу» від 01.07.2016 року № 65, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані вісім осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та малолітні [PERSON], 2012 року народження та [PERSON], 2008 року народження. (а.с.54) Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За нормою ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2005 року було затверджено мирову угоду між [PERSON] та в інтересах неповнолітнього [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі представника [PERSON] - з іншої, згідно з якою позивачу та відповідачу [PERSON] було виділено у користування кімнати житловою площею 18,0 та 11,6 кв.м. Відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для проживання виділено кімнати 11,7 та 12,7 кв. м. Мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання. Під час судового розгляду справи сторонами визнається, що між ними склався порядок користування спірною квартирою відповідно до умов затвердженої судом мирової угоди та у користуванні позивача перебуває кімната площею 11,6 кв.м., у користуванні відповідачів: [PERSON], [PERSON] - кімната 11,7 кв. м; [PERSON], [PERSON] та їхніх малолітніх дітей [PERSON], 2012 року народження та [PERSON], 2008 року народження - кімната площею 12,7 кв.м; у [PERSON] - кімната площею 18,0 кв.м. Дана обставина у розумінні ст. 61 ЦПК України не потребує додаткового доказування. Разом з тим, представник позивача зазначила, що з 18.02.2016 року позивач не проживає у спірній квартирі разом із своїм малолітнім сином, що також визнається і відповідачами. Як пояснила представник позивача підставою не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] є те, що відповідачами їй чиняться перешкоди, що підтверджується довідкою ДІМ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 04.03.2015 року. При цьому вимог про усунення перешкод у користуванні спільним із відповідачами майном позивач не заявляє, як і не звертається до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди (Постанова Верховного суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-274цс15). Розглядаючи заяву в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд виходить з наступного. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Як було встановлено у судовому засіданні кімнати площею 11,6 та 18,0 кв.м є прохідними, для того, щоб потрапити у кімнату 11,6 кв. м необхідно пройти через кімнату, що перебуває у користуванні [PERSON], який в свою чергу заперечує проти позовних вимог [PERSON] в частині встановлення порядку користування виділивши позивачу кімнату площею 11,6 кв.м. Судом з'ясовувалась можливість вирішення даного спору мирним шляхом, враховуючи що відповідачі не заперечують щодо користування позивачем кімнати площею 11,7 кв.м., які займають [PERSON] та [PERSON], на що позивач категорично відмовилась. Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Враховуючи, що сторони по справі є співвласниками по 1/5 частці кожний спірної квартири, належні їм частки квартири складають по 10,8 кв.м. житлової площі ((11,6 + 18,0+11,7+12,7) : 5). При цьому позивач просить виділити їй у користування кімнату площею 11,6 кв.м., а у користування відповідачів кімнати площею 11,7 кв.м., 12,7 кв.м., та 18.0 кв.м. Отже, кімнати у спірній квартирі не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності. При виділенні у користування позивачу кімнати площею 11,6 кв.м. порушиться право кожного з відповідачів на користування належною їм 0,8 кв.м. жилої площі, що є порушенням прав кожного із сторін по справі, проти чого вони категорично заперечують. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Сторони у справі у користуванні своєю власністю мають рівні права, тому, враховуючи поверховий план квартири, реально неможливо визначити порядок користування спірним житловим приміщенням за заявленими вимогами. Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що підставою звернення позивача до суду є те, що між сторонами, як співвласниками квартири існує спір щодо встановлення порядку сплати комунальних платежів, згоди на розподіл особових рахунків та розподіл оплати за комунальні послуги між співвласниками квартири не досягнуто. Отже, між сторонами фактично існує спір щодо порядку утримання спільного майна, що відповідно до положень ст. 358 ЦК України не може бути підставою для задоволення вимог про встановлення конкретного порядку користування житлом. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. Частки сторін у праві власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, по 1/5 частині, і відповідно до своєї частки позивач має нести витрати по утриманню спільного майна, для чого поділу особових рахунків не потребується. Суд не погоджується із твердженням представника відповідачів щодо закриття провадження у справі з підстав наявності ухвали суду від 04.07.2005 року про затвердження мирової угоди сторін, оскільки підстави звернення з позовом до суду, за результатами якого затверджено мирову угоду були іншими. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову повному обсязі.

Outcome: dismissed