Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач, не виконує батьківські обов'язки відносно своєї доньки [PERSON], [INFO], не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, у зв'язку з чим позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі та проти задоволення позовних вимог не заперечував, пояснив суду, що дійсно не виконує батьківські обов'язки відносно своєї доньки [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 19 лютого 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO] (актовий запис № 151). З розрахунку наданого Комунарським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міністерства юстиції України, за період з липня 2007 року по 31.03.2016 року у [PERSON] виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 55080 грн. Жодного разу платежів з аліментів відповідачем внесено не було. Згідно з довідкою вих. №245 від 12.06.2017 року, виданої Комунальним закладом освіти «Навчально-виховний комплекс № 131», вихованням [PERSON], яка навчається у 8 класі, займається одна мати - [PERSON] Батько дитини в школу не з'являється, шкільним життям дочки не цікавиться. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі, батьківські збори не відвідує, не підтримує зв'язок з вихователями і вчителями, не цікавиться успішністю та поведінкою дитини, станом її здоров'я і умовами виховання, матеріальної допомоги на утримання не надає. Враховуючи викладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO].

Outcome: approved