Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачем уклали шлюб 23.11.2002 року у відділі РАГС Хустського РУЮ за актовим записом № 269. За час спільного проживання у сторін народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Причиною розірвання шлюбу є те, що між ними відсутнє взаємопорозуміння, відповідач покинув сім`ю, разом не проживають на протязі двох років. Сторони втратили почуття один до одного, не підтримують стосунків, не спілкуються та не ведуть спільного господарства. Шлюб носить формальний характер та не виконує свого прямого призначення, спільне проживання є недоцільним та неможливим. Просить суд шлюб між нею та відповідачем, укладений у відділі РАГС Хустського РУЮ 23.11.2002 року за а/з № 269 розірвати. Неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] залишити на утриманні біля неї, стягнути з відповідача судовий збір. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. В позовній заяві просить суд провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.11.2002 року, укладеному у відділі РАГС Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] актовий запис № 269. За час шлюбу у них народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється відсутність взаємопорозуміння між сторонами, вони втратили почуття один до одного, ніяким чином не підтримують стосунків. Сім'я розпалася та існує формально, сторони припинили спільне проживання два роки тому. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, на розірвання шлюбу відповідач згідний. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Outcome: approved