Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Заяву мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ЕГ № 025816 від 25.02.2010 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Від спільного подружнього життя у них народилась одна дитина, син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 143500 від 18.10.2004 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, і на даний час вони проживають окремо один від одного. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 15.10.2008 року вирішено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно. Враховуючи те, що значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, збільшились витрати на утримання дитини, просить суд збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 27.12.2017 року відкрито провадженя у справі та призначено підготовче засідання на 31.01.2018 року. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях суду зіслалась на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю, зазначив що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого\~ст. 206 цього Кодексу. Згідно\~ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України\~ позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує його права, сободи чи інтереси інших осіб, тому суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Як стверджується матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 06.10.2009 року було розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області видано свідоцтво серії 1-ЕГ № 025816 від 25.02.2010 року. Від спільного подружнього життя у них народилась одна дитина, син [PERSON], [INFO], батьками якого являються сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 15.10.2008 року вирішено стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено\~статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працює та має стабільний дохід, стан його здоров'я, відсутність на його утриманні інших дітей, приймаючи визнання позову відповідачем, встановлений прожитковий мінімум для дитини даного віку, суд приходить до висновку, що оскільки з моменту постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, витрати на утримання такої збільшилися, вимоги позивача щодо збільшення розміру стягуваних аліментів знаходить підставними та такими, що підлягають задоволенню Відповідно до ст. 141 ч.6 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача.

Outcome: approved