Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 21 лютого 2009 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у подружжя народився син [PERSON]. Батьком дитини у свідоцтві про народження записаний відповідач. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення суду прізвище матері змінено на дошлюбне «[PERSON]». За весь час перебування у шлюбі та після його розірвання батько дитиною не займався. Крім того, як стало відомо, з моменту народження дитини до моменту розлучення, [PERSON] проживав на дві сім'ї. В результаті у нього народилася дитина від іншої жінки, з якою на цей час він перебуває у сімейних відносинах. Увесь час з дня народження син проживав та проживає, разом з позивачем у її батьків, та знаходиться на повному їхньому матеріальному забезпеченні, йому надавалися та надаються всі необхідні умови для його гармонійного розвитку. Дитина має захворювання з діагнозом: бронхіальна астма. З серпня 2011 року дитина перебуває на обліку у медичному закладі МДП № 16 м. Харкова. З моменту захворювання та до цього часу батько здоров'ям дитини не цікавиться, допомоги у лікуванні не надає, ніякої іншої турботи до хворої дитини не проявляє. Після припинення шлюбу [PERSON] не змінив свого ставлення до дитини: ніякої матеріальної та фінансової допомоги не надає, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Ініціатив щодо зустріч з дитиною не проявляє, у спілкуванні з позивачем проявляє агресивність. Позивач [PERSON], вважає, що зазначені у позові факти, як кожен окремо, так і в сукупності, необхідно розцінювати як свідоме ухилення батька від виховання дитини, що свідчить про наявність вини у поведінці батька. Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] у якому відповідач за первісним позовом просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON]; визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з сином кожної неділі з 10.00 год. до 20.00 год. та в день народження сина з 12.00 год. до 16.00 год., а також у святкові дні. Надати йому право спілкуватися з сином за місцем його мешкання з правом один раз на місяць з 18 години останнього робочого дня перед вихідним та до 20.00 год. останнього вихідного дня залишати дитину на ніч за місцем його мешкання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.11.2012 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Їх син [PERSON] залишився проживати з матір'ю. Після розірвання шлюбу він продовжував піклуватися про сина та надавати матеріальну підтримку у добровільному порядку внаслідок чого у відповідача не було необхідності звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. Останні півроку відносини між сторонами різко погіршились та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] почала переховувати від нього сина, не приходила на зустрічі, ігнорувала дзвінки. Він неодноразово приходив за адресою проживання [PERSON] з метою побачитися із сином та поспілкуватися із ним, але двері йому ніхто не відчиняв. При цьому жодних причин і мотивів своєї поведінки відповідач йому не повідомляла. Внаслідок чого він був позбавлений можливості здійснювати свої батьківські права та обов'язки, але дбаючи про інтереси дитини та його психічний стан до останнього часу не покидав надії врегулювати відносини та знайти прийнятний для обох сторін порядок піклування про дитину. Однак на теперішній час місце знаходження сина йому не відоме, позивач продовжує ухилятися від зустрічей з ним, не повідомляє про здоров'я сина, його психічний та фізичний розвиток. Хвилюючись за сина він був вимушений звернутися до головного лікаря Харківської міської дитячої клінічної лікарні №16, де перебуває на обліку син [PERSON], щоб дізнатися про стан його здоров'я. Кошти на утримання дитини він вимушений направляти поштовим переказом. Неодноразові прохання надати йому можливість бачитись з дитиною відповідачка ігнорує. За місцем роботи він характеризується позитивно. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. Жодних шкідливих звичок не має. Він розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні сина, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати [PERSON], спілкуватися з ним, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з сином спричинить шкоду не існує. Створення перешкод відповідачкою його спілкуванню з сином порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні кожна із сторін підтримала свої позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування, проти задоволення заявлених протилежною стороною позовних вимог кожна зі сторін заперечувала, з підстав викладених в письмових запереченнях (заперечення відповідача [PERSON] (т. 1, а.с. 51-54), (заперечення позивача [PERSON] ( т.1, а.с. 106-107). У своїх запереченнях на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом зазначила, що твердження відповідача за первісним позовом, зазначені у його позові та запереченнях не відповідають дійсності. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем протрималися майже 4 роки з 2009 року по листопад 2012 року, з яких майже 3 роки у сторін була дитина, але за весь цей час відповідач не тільки самоусунувся від виконання свого обов'язку як батько, а і, як стало відомо, тривалий час жив подвійним життям з іншою жінкою, від якої має дитину (дочку) на рік молодшу від сина. На цей час [PERSON] проживає у шлюбних відносинах з іншою жінкою. У 2011 році спільна дитина тяжко захворіла на астму. Була потрібна допомога реанімації. За весь час знаходження дитини у лікарні батько не знайшов часу провідати сина, поцікавиться станом дитини, не говорячи про надання якої-небудь матеріальної або фізичної допомоги. Весь клопіт по нагляду за дитиною взяли на себе позивачка та її рідні. Дитина має хронічне захворювання з діагнозом: бронхіальна астма. З серпня 2011 року вона постійно знаходиться на обліку у медичному закладі МДП № 16 м. Харкова. З моменту захворювання до цього часу батько здоров'ям дитини не цікавиться, допомоги у лікуванні не надає, ніякій іншої підтримки до хворої дитини не проявляє. Твердження батька про те, що йому не повідомляють про фізичний стан здоров'я дитини не відповідає дійсності, оскільки він добровільно самоусунувся від піклування за дитиною. У 2012 році дитина зламала ногу, була потрібна швидка допомога, але, як завжди ні батька дитини, ні його родичів поруч не було. Один раз [PERSON] прибув в травматологію, але коли дізнався, що потрібні гроші для лікування, сказав що їх у нього немає і залишив мати та дитину сам на сам. Більше процесом лікування дитини батько не цікавився. Після розірвання шлюбу, з батьком дитини була домовленість про порядок відвідання дитини і про суму грошей яку він повинен був надавати сину в якості аліментів. Батько знає де проживає дитина, тому що сам за час шлюбу проживав саме за цією адресою. Раз у місяць, як заманеться за власною ініціативою, він приїжджав до будинку на машині та забирав сина. Мати, бабуся та дідусь дитини були впевнені що дитині забезпечений певний догляд, але бажання виявилися марними. Як стало відомо, весь короткий час спілкування з дитиною батько возив його по ресторанам та кафе, де розважався у компаніях з друзями та демонстрував їм сина, що категорично не допустимо для малолітньої дитини з ослабленим здоров'ям, а тим більш при діагнозі дитини на астму. У 2013 році одна з таких поїздок мало не закінчилася трагічно, дитина була повернена до матері з тяжким отруєнням, потрібен був деякий час для покращення стану дитини, але батько цим вже не цікавився. За наслідками таких поїздок психічний стан і здоров'я дитини погіршувалися, і потрібен був деякий час для того, щоб привести дитину в нормальний стан. Жодного разу батько не ходив і не виявляв бажання ходити з дитиною у театр, кіно, на дитячий майданчик або в інші дитячі заклади. Останні півроку батько і зовсім забув про дитину. У домі завжди хтось є, але жодного разу [PERSON] не приходив до сина. Коли дитині виповнилось 4 роки батько і мати домовилися про зустріч батька з сином у дитячій кімнаті в ТЦ «Україна», але відповідач не тільки спізнився на 1 годину, а ще не зміг впізнати свою дитину серед інших дітей. Та й дитина не впізнала свого батька. Дитина не знає свого батька не тому, що дитину приховують, а тому, що батько і не хоче про нього знати. Дитина потрібна батьку лише для підтвердження свого статусу батька серед знайомих, а зовсім не для того, щоб принести саме дитині якусь користь. Спілкування батька з дитиною, як виявилося, наносить останньому тільки психічні та фізичні розлади. Та вже і дитина не хоче спілкуватися з людиною, яка на цей час ще називається його батьком. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог за первісним позовом, з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2012 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі того, що між подружжям почали виникати конфлікти з приводу різних поглядів на життя. Відповідно до рішення суду прізвище матері змінено на дошлюбне «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 14 січня 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції батьками дитини є сторони у справі. Згідно інформації наданої на запит суду КЗОЗ «Харківська міська клінічна дитяча лікарня №16» [PERSON] проходив курс лікування в комунальному закладі охорони здоров'я: з 26.09.2010 року по 04.10.2010 року; з 06.12.2010 року по 09.12.2010 року; з 10.08.2011 року по 23.08.2011 року. Батько дитини [PERSON] до лікарів з питанням про стан здоров'я дитини не звертався. Особисто участь у процесі лікування дитини не приймав. Інформація від батька про стан здоров'я дитини [PERSON] не приховувалась ( т. 1, а.с. 101). Згідно інформації наданої на запит суду КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16» [PERSON] спостерігається фахівцями комунального закладу охорони здоров'я з 13.01.2010 року по теперішній час. Станом здоров'я дитини займається мати [PERSON] Звернень [PERSON] щодо стану здоров'я сина не зареєстровано. Інформація від [PERSON] про стан здоров'я дитини не приховувалась.( т.1, а.с.102). Згідно інформації ФОП [PERSON] [PERSON], [INFO] відвідує індивідуальні заняття з бойових мистецтв та плавання у фітнес-центрі «Місто» з 17 листопада 2013 року по теперішній час. Згідно даних бухгалтерського обліку, оплату за зайняття здійснює мати дитини [PERSON] Приводили на навчання та забирали з навчань дитину особисто мати та бабуся [PERSON] Мати та бабуся активно цікавляться процесом навчання та успіхами дитини. Будь-які інші особи, у тому числі батько дитини, на навчання дитину не супроводжували, з усними та письмовими запитами щодо надання інформації про [PERSON] не зверталися ( т.1, а.с. 161). Згідно інформації наданої Харківським гуманітарним університетом «Народна українська академія» [PERSON], [INFO], є вихованцем дошкільного навчального закладу «Дитяча школа раннього розвитку» Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія». На навчання дитину приводить та забирає по закінченню занять мати [PERSON] Батько дитини [PERSON], до навчального закладу та/або до вихователя стосовно дитини не звертався. (т.1, а.с. 162). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що у [PERSON] є дочка [PERSON], [INFO], яка до подання заяви батьком про визнання батьківства мала прізвище [PERSON] (т.1. а.с. 195-197). Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача за первісним позовом [PERSON], [PERSON] підтвердили обставини наведені позивачем [PERSON] в позовній заяві та запереченнях проти зустрічного позову. Показання дані під час розгляду справи свідками з боку відповідача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] даних обставин не спростовують. Крім того, суд критично відноситься до обставин зазначених відповідачем [PERSON] стосовно прийняття участі у матеріальному забезпечені дитини та намаганні приймати участь у вихованні дитини [PERSON]. Так, відповідно до наданих суду відповідачем [PERSON] трьох квитанцій про відправлення на адресу позивача грошових переказів на утримання сина, вбачається що грошові кошти направлялися в липні, серпні та жовтні 2014 року тобто після відкриття провадження у справі. Надані відповідачем копії запитів з приводу стану здоров'я сина [PERSON] адресовані головному лікарю Харківської міської дитячої клінічної лікарні №16 датовані 16.07.2014 року та 23.10.2014 року, направлені також після відкриття провадження по справі. Доказів того, що відповідачу [PERSON] з боку позивача та її рідних чинилися перешкоди у спілкуванні з сином та його вихованні відповідачем не надано. У висновку органу опіки і піклування зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно сина [PERSON]. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] зазначено, що в будинку за адресою: [ADDRESS], створені всі умови для проживання та розвитку дитини. Згідно висновку практикуючого психолога, [PERSON] знаходиться в стабільному емоційному стані. Соціальне та сімейне оточення сприймає позитивно. Відсутність спілкування з батьком не є психотравмуючою ситуацією для дитини. Спогади про батька викликають у дитини негативну реакцію. Батько не відіграє своєї соціальної ролі в житті дитини, на час тестування його соціальну роль виконує дідусь. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Вирішення батьками питання про виховання дитини регламентується ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Також відповідно до ст.ст. 11,15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У зв'язку з вищенаведеним позовна вимога позивача [PERSON], щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягає задоволенню. Оскільки суд вважає, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Позовну вимогу позивача [PERSON], щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає також такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, сторін, наявність у платника аліментів інших утриманців, враховуючи ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приходить до висновку, що з відповідача [PERSON], необхідно стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (28.05.2014 року) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON], суд на підставі ст. 166 СК України вважає, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» у розмірі 609 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved