Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15097,46 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 18.09.2008 перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 25.12.2012 було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22.02.2014 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2013 до повноліття дитини. Відповідач аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 06.10.2020 складає 6951,62 грн. Позивач вважає, що наявність заборгованості з аліментів тягне за собою відповідальність у вигляді неустойки. Розмір пені у зв`язку з невиконанням рішення суду складає 15097,46 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 15097,46 грн. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 18.12.2020. 18.12.2020 судове засідання відкладено до 19.01.2021 у зв`язку з визнанням явки позивача обов`язковою в судове засідання. 19.01.2021 судове засідання за клопотанням позивача відкладено до 18.02.2021. 18.02.2021 судове засідання відкладено до 03.03.2021 у зв`язку з витребуванням доказів. 03.03.2021 судове засідання відкладено до 18.03.2021. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів сплачена. Приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до такого. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд встановив, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 05.02.2014 з відповідача [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] , 1988 року народження, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2013 до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 22.02.2014. На підставі вказаного рішення суду Новопсковським районним судом Луганської області 01.04.2014 видано виконавчий лист №2/420/68/14, який був пред`явлений позивачем до Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби, для примусового виконання. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 02.09.2014, позивач 02.09.2014 зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». З досліджених судом матеріалів виконавчого провадження № 42787693 з примусового виконання виконавчого листа №2/420/68/14 від 01.04.2014 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , вбачається, що станом на 06.10.2020 за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 6951,62 грн. Вказані обставини також підтверджуються довідкою, виданою старшим державним виконавцем Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 12.10.2020 за вих.№8721/18.22-72. З вказаної довідки вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались, що відповідно до ст. 196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла такого правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Так позивачем проведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до вказаного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №2/420/68/14 від 01.04.2014 за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року складає 15097,46 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про його відповідність Закону та правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц. Суд встановив, що станом на 06.10.2020 відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6951,62 грн. А тому, приймаючи до уваги приписи ст. 196 СК України про те, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі, обмеженому загальним розміром заборгованості, тобто 6951,62 грн. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було надано до суду належні та допустимі докази, які підтверджують обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання сина. Також позивачем було надано докази про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого виникла вищезазначена пеня (неустойка). Разом з тим відповідачем не було підтверджено жодними належними та допустимими доказами те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин, а саме, що він був позбавлений можливості перераховувати аліменти на утримання сина позивачу. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач винний у виникненні даної заборгованості по аліментах, оскільки доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, заборгованість утворилася з незазначених ним причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. При цьому суд також не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, оскільки з досліджених судом матеріалів виконавчого провадження № 42787693 та наданої відповідачем довідки старшого державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 18.12.2020 за вих.№10271/18.22-72 встановлено, що виплата заборгованості по аліментам була здійснена відповідачем в грудні 2020 року, тобто вже після того, як позивач звернулася до суду з даним позовом. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивач просить стягнути пеню, нараховану на заборгованість за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року, яка на час звернення до суду з даним позовом існувала, та те, що боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина та знав про свій обов`язок їх сплати, а також враховуючи те, що доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти та утворення заборгованості з незалежних від нього причин, відповідач не надав, з урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України щодо обмеження розміру неустойки суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у сумі 6951,62 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір в сумі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial