Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що вона з 06.07.2009 по 31.12.2012 року працювала на посаді юрисконсульта у відповідача та була звільнена 01.01.2013 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв»язку з невиплатою заробітної плати. При звільнені з неї не було здійснено відповідачем розрахунку. Відповідно до Галузевої угоди, п.6.5. колективного договору та штатного розпису її заробітна плата складається з: оклада в розмірі 1672,00 грн., надбавки 50% - 836,00 грн., доплати 12% до посадового окладу - 201,00 грн., а всього 2709,00 грн., її щоденний заробіток складає 126,00 грн. Позивач зазначає, що при звільненні відповідач повинен був їй виплатити: заробітну плату за листопад, грудень 2012 року в сумі 6245,83 грн.; компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати - 902,96 грн.; нараховану у відповідності до п.6.14. Колективного договору та відповідно до наказів №19 від 30.11.2012 року та №20 від 29.12.2012 року надбавку 50% до її щомісячної заробітної плати в сумі 1672,00 грн. (листопад -836,00 грн. та грудень - 836,00 грн.); грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1638,00 грн. за 13 календарних днів; тримісячну вихідну допомогу в розмірі 8127,00 грн. відповідно п.3.6. Колективного договору (2709,00 грн. х 3); сума індексації заробітної плати в розмірі 344,40 грн. за 2012 рік; середня заробітна плата за час затримки виплати зарплати за період з 01.01.2013 по час розгляду справи в сумі 34 272,00 грн.; за рішенням комісії по трудовим спорам від 12.05.2012 року не доплачено їй суму у розмірі 180,00 грн.; не виплачені надбавка за 2010-2011 рік в загальному розмірі 2 936,27 грн. - (знята в 2010 році у розмірі 12% - 183,00 грн., в травні знята - у розмірі 12% та 50%, що склало 965,00 грн., а всього за 2010 рік їй не доплачено 1148,00 грн.; в січні 2001 р. була відповідачем знята надбавка 12% - 422,84 грн., в травні знята добавка 12% та надбавка 50%, сума яких склала 1213,00 грн., в червні була знята надбавка 12% в сумі 152,43 грн., а всього - 1788,27 грн., що загалом складає 2936,27 грн.); не виплачена заборгованість по авансовим звітам 266,42 грн., а всього підлягає до виплати 43 900,52 грн. Позивач посилається на те, що вказаними незаконними діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 15000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, а саме: заробітну плату у розмірі 6245,83 грн., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати в розмірі 34272,00 грн., заборгованість по виплаті коштів за рішенням КТС в сумі 180,00 грн., несплачену зарплату за 2010-2011 роки в розмірі 2936,27 грн., заборгованість по авансовому звіту у розмірі 266,42 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позові, заявлені вимоги з урахуванням уточнення підтримала. В дане судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться у день звільнення. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗПП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено у судовому засіданні позивачка працювала на Державному підприємстві «Дніпропетровськавтотранссервіс» з 06.07.2009 по 31.12.2012 року на посаді юрисконсульта відділу нормативно-правової та кадрової роботи та була звільнена 01.01.2013 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв»язку з невиплатою відповідачем заробітної плати. Встановлено, що при звільнені з позивачкою відповідачем не було здійснено розрахунок по заробітній платі. Відповідно до Галузевої угоди, п.6.5. колективного договору та штатного розпису заробітна плата позивачки складається з: окладу в розмірі 1672,00 грн., надбавки 50% - 836,00 грн., доплати в розмірі 12% до посадового окладу - 201,00 грн., а всього 2709,00 грн., її щоденний заробіток складає 126,00 грн. Відповідно до п.3.6. Колективного договору підприємства при розірванні працівником трудового договору через невиконання адміністрацією законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору передбачена виплата вихідної допомоги працівникам зі стажем роботи на підприємстві до 10 років - у розмірі тримісячного середнього заробітку, понад 10 років - п»ятимісячного середнього заробітку. Відповідно до розрахунку, наданому позивачем суду, при звільненні відповідачем їй не були виплачені - заробітна плата за листопад, грудень 2012 року в сумі 5418,00 грн.; компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати - 902,96 грн.; нарахована у відповідності до п.6.14. Колективного договору та відповідно до наказів №19 від 30.11.2012 року та №20 від 29.12.2012 року надбавка в розмірі 50% до її щомісячної заробітної плати в сумі 1672,00 грн. (листопад -836,00 грн. та грудень - 836,00 грн.); грошова компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1638,00 грн. за 13 календарних днів; тримісячна вихідна допомога в розмірі 8127,00 грн. (2709,00 грн. х 3); сума індексації заробітної плати в розмірі 344,40 грн. за 2012 рік, що склало 18 102,36 грн. В зв»язку з невиплатою при звільненні належних до сплати грошових коштів, позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з заявою про видачу наказу, в зв»язку з чим, зазначеним судом 18.02.2013 року був виданий наказ про стягнення з ДП «Дніпропетровськавтотранссервіс» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 01.01.2013 року в розмірі 11806 грн. 53 коп., в зв»язку з чим позивачкою була зменшена пред»явлена до стягнення сума заборгованості до 11 856,53 грн. (18 102,36 грн. - 11 856,53 грн. = 6 245,83 грн.) і тому сума заборгованості у розмірі 6 245,83 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, встановлено, що середній заробіток за час затримки виплати зарплати за період з 01.01.2013 року склала в сумі 34 272,00 грн. (середньоденна зарплата 126,00 грн. х 272 робочих днів). Крім того, при звільнені позивачці не були виплачені - грошові кошти у розмірі 180,00 грн. за рішенням комісії по трудовим спорам від 12.05.2012 року; надбавка за 2010-2011 рік в загальному розмірі 2 936,27 грн. - (у 2010 році в розмірі 12% та 50% до посадового окладу, що склало 1148,00 грн.; за 2011 рік - у загальному розмірі 1788,27 грн., що загалом складає 2936,27 грн.); заборгованість по авансовим звітам 266,42 грн., а всього 43 900,52 грн. Разом з цим, відповідно до наданих відповідачем документів компенсація за невикористану позивачем відпустку, яка становить 8 днів та складає 662,37 грн. і позивачем не надано доказів, які б спростовували зазначене, тому з відповідача на корить позивача підлягає стягненню компенсація за невикористану відпустку у розмірі саме у вказаній сумі. В наданих суду документах відповідач посилається на те, що вихідна допомога, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, складає 6048,30 грн. Разом з цим, виходячи з розміру щомісячної заробітної плати позивача, яка складає 2709,00 грн., розмір щомісячної вихідної допомоги, належний до сплати, складає 8127,00 грн. (2709,00 грн. х 3). В наданому суду листі відповідач також посилається на те, що дійсно мається заборгованість у підприємства перед [PERSON] по виплаті зарплати у загальному розмірі 25 288,96 грн. і на всю цю суму заборгованості видані накази. Разом з цим, належних доказів цьому відповідачем суду не надано. Таким чином, з урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по виплаті заробітної плати у загальному розмірі 42 924,89 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування всіх вимог позивача відповідачем суду не надано. Також, суд вважає такими, що частково підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди. Згідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні було встановлено, що затримка виплати заробітної плати завдала позивачу моральну шкоду, яка полягала у її душевних стражданнях та переживаннях, які вона зазнала, будучи вимушеною докладати додаткових зусиль для організації свого життя та для утримання своєї сім»ї, чим був в значній мірі порушений звичний для неї уклад життя. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких вона зазнала, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі На підставі викладеного,

Outcome: partial