Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.01.2017 року придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказує, що у квартирі на час її продажу був зареєстрований [PERSON], який запевнив її, що за першою вимогою зніметься з реєстрації. Разом з тим, на даний час, останній з реєстрації не знявся, чим порушує її права як власника квартири. У звязку з чим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 43 по вул. Казакова, 12 в м. Луцьку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку через оголошення на сайті судової влади. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.01.2017 року (а.с. 3-4) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5). Згідно з ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї власника житла, і згідно ст.\~64\~Житлового кодексу\~України дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. При цьому, норма закону, яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сімї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст. 405 ЦК України. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як вбачається із показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], відповідач у квартирі [ADDRESS] протягом останнього року не проживає. Доказів постійного проживання відповідача у вказаному будинку всупереч ст. 81 ЦПК України суду не представлено. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність усунення перешкод позивачу в користуванні приналежним йому на праві власності житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а тому позов з наведених підстав слід задовольнити.

Outcome: approved