Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалась на те, що в черговому випуску газети «Дзвони Нації», [INFO] [NUMBER], засновником якої є Громадська організація «Поклик Нації», надрукована та розповсюджена стаття під назвою: «[INFO]», автором якої вказаний [PERSON]. У цій статті автором висловлені твердження, які містять недостовірну інформацію наклепницького характеру, яка принижує її честь і гідність та ділову репутацію. А саме: «… пані [PERSON] не тільки «кришує» злочинний бізнес…, вона і сама як приватний підприємець бере участь у протиправних оборудках свого чоловіка»; «у пані [PERSON] склався непоганий сімейний підряд не тільки у бізнесі, а й у Львівській обласній раді, де родинний тандем голови найбільшої фракції [PERSON] та її брата - голови Львівської облради [PERSON] - дозволяє досить ефективно вирішувати як власні бізнесові, так і вузько партійні політичні питання». Інформацію було доведено невизначеному колу осіб, оскільки поширено в загальнодоступному друкованому засобі масової інформації. При цьому поширена відповідачем негативна, недостовірна інформація стосується безпосередньо саме її, як депутата Львівської обласної ради від ВО «свобода», про що свідчать згадування відповідача «…лідер фракції ВО «Свобода» у Львівській обласній раді, голова депутатської комісії з питань екології, голова Львівської обласної організації ВО «Свобода» [PERSON]». Поширені відповідачем неправдиві твердження є негативними та не відповідають дійсності, є образливими і такими, що завдають непоправної шкоди її честі, гідності та діловій репутації не лише як громадянину, а і й як депутату органу місцевого самоврядування, публічній особі. Розповсюджена відповідачами інформація носить явно наклепницький характер і спрямована на створення переконання серед невизначеного кола осіб у корисливих, меркантильних мотивах її депутатської діяльності про нібито вчинення нею протиправних корисливих дій шляхом зловживання депутатським статусом та посадовим становищем в представницькому органі влади, чим спотворила та принизила оцінку позивача, як особистості та її громадської діяльності з боку суспільства, поставила під сумнів дотримання нею моральних та правових норм. Негативні наслідки, спричинені діями відповідачів, усвідомленими і спланованими ними, збільшуються через особливість її ділової репутації як публічної особи, відомого в громаді політики, голови ЛОО ВО «Свобода» депутата Львівської обласної ради, голови постійної депутатської комісії з питань екології, природних ресурсів та рекреації, голови фракції ВО «Свобода» у Львівській обласній раді. Гідність і ділова репутація громадського діяча мають визначальне значення для оцінки його суспільством та забезпечення ефективного здійснення ним представницьких і управлінських функції, обов'язків виборної посади в депутатському корпусі. Показовим є й той факт що відповідачі не мали жодних підстав для поширення негативної інформації, яку вона просить визнати недостовірною ні у вигляді рішень судів, які набрали чинності, ні будь-яких офіційних повідомлень правоохоронних органів чи інших державних органів про виявлення випадків порушення позивачем чи її чоловіком норм законодавства у сфері заготівель чи торгівлі лісом. Це свідчить про порушення її особистих немайнових прав на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації. Тому просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує її право на повагу до гідності та ділової репутації, зазначену інформацію, яка опублікована в статті «[INFO]» та поширену газетою Громадської організації «Поклик Нації» - «Дзвони нації» у [INFO] [NUMBER], зобов'язати Громадську організацію «Поклик Нації» - засновника газети «Дзвони нації» у строк десять днів з дня набрання законної сили цим рішенням суду спростувати від імені відповідача недостовірну інформацію щодо неї, розмістивши в газеті «Дзвони нації» дану інформацію, як таку, що не відповідає дійсності, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.116) обставини. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, покликаючись на письмове заперечення (а.с.48-50), просив у позові відмовити в повному обсязі у зв'язку з його безпідставністю. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає наступне. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Ст.ст. 297, 299 ЦК України закріплюють право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір П. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В газеті Громадської організації «Поклик Нації» - «Дзвони нації», яка вийшла у [INFO] під [NUMBER] у статті [PERSON], як встановлено в судовому за сіданні - це псевдонім автора, викладено рядки тексту наступного змісту: «пані [PERSON] не тільки «кришує» злочинний бізнес…, вона і сама як приватний підприємець бере участь у протиправних оборудках свого чоловіка»; «у пані [PERSON] склався непоганий сімейний підряд не тільки у бізнесі, а й у Львівській обласній раді, де родинний тандем голови найбільшої фракції [PERSON] та її брата - голови Львівської облради [PERSON] - дозволяє досить ефективно вирішувати як власні бізнесові, так і вузько партійні політичні питання». Вказана вище поширена інформація стосується безпосередньо особи позивача, була проголошена публічно, поширена в зазначеній газеті та стала доступною необмеженому колу осіб. Вказані факти представник відповідач не оспорює. При цьому у відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. В той же час, вирішуючи питання про достовірність та визначаючи характер поширеної щодо [PERSON] інформації, суд враховує наступне. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Та обставина, що позивач на час виходу газети «Дзвони нації» із зазначеною вище статтею, була депутатом Львівської обласної ради, є загальновідомою та такою, що не підлягає доказуванню у розумінні ст. 61 ЦПК України. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Представлені представником відповідача роздруківки (витяги) інтернет-версій інших газет та інтернет-сайтів, а також постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2012р., суд не може брати до уваги як належні докази спростування наведених [PERSON] у позовній заяві та її представником в судовому засіданні обставин, оскільки такі на думку суду у відповідності до ч. 3 ст. 58 ЦПК України в даному випадку не стосуються предмету доказування. Суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що позивачем не подано позовних заяв про захист честі, гідності та ділової репутації до редакції цих газет чи адміністраторів інтернет-сайтів, а також те, що вказана інформаціє була поширена ще у березні 2012 року і на момент публікації даної статті не була спростована [PERSON] та була відома невизначеному колу осіб, оскільки це виключне право позивача визначити відповідача, який повинен відповідати за вказаним позовом. В той же час в судовому засіданні не встановлено обставин того, що публікації відповідачем відомостей щодо [PERSON] є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян та вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації, що в свою чергу давало б суду підстави прийти до висновку про те, що редакція, журналіст не несуть відповідальності за такі у розумінні вимог Закону України «Про друковані засоби масової інформації в Україні», доказів на підтвердження таких представником відповідача суду не подано. З цього приводу представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що дана стаття базувалась на попередніх інтернет-публікаціях і не була ідентичним (дослівним) відтворенням таких публікацій. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами обставин, викладених позивачем у заяві, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є достатньо обґрунтованими, а відтак позов підлягає до задоволення в цілому. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 3, 28, 34 Конституції України, Закону України «Про друковані засоби масової інформації в Україні», у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: approved