Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4060,0 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Франківському районному у м.Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Львівській області та видано свідоцтво про шлюб. У шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від покладеного обов`язку щодо утримання своїх дітей, не надає жодних грошових коштів, не цікавиться дітьми, а відтак усі витрати по придбанні продуктів харчування, одягу, взуття, навчання, лікування несе винятково вона. Крім того, позивач зазначає, що додатково оплачує витрати за дитячий садок та несе інші необхідні витрати. Її заробітків не достатньо для покриття усіх потреб дітей, а тому без сплати аліментів ситуація для неї є важкою. Між нею та відповідачем була усна домовленість, що він при можливості буде надавати їй певну суму грошей і у зв`язку з цим вона не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, однак відповідач домовленість порушив та порушує надалі, жодних коштів вона не отримала та не отримує від відповідача. Досудове врегулювання спору з її сторони результатів не дає, оскільки відповідач ігнорує цю вимогу. Разом з тим, вона змушена просити допомоги у своєї матері [PERSON] , [INFO] . Відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей в сім`ї не має. Про наявність чи відсутність місця постійної роботи та стабільної зарплати їй відомо тільки те, що відповідач працює на будівництві неофіційно. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Справа поступила до суду 12 травня 2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, разом з тим, на вимогу суду не представив довідку про доходи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково зазначив, що позивач офіційно не працює, проживає з двома дітьми та своїм співмешканцем, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач в судовому засіданні, проти позову заперечив частково, зазначив, що він з позивачем проживають окремо, при цьому, добровільно надає допомогу на дітей по 1000 гривень (весною та літом), робив подарунки дітям, дарував іграшки. Разом з тим, зазначив, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з дітьми. Крім того, вказав, що офіційно працює лише з грудня 2020 року та його середньомісячний дохід становить близько 5000 гривень, однак, довідку про доходи на підтвердження своїх доводів не надав. Також зазначив, що готовий сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 гривень. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 02.09.2010 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4526 (а.с.4)\~та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~Серії [NUMBER] \~від 21.05.2015\~року,\~виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис 1701 (а.с.5). З довідки про склад сім`ї від 29.03.2021 року, видної ОСББ «Наукова 19», вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Згідно з ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений станом на час розгляду справи, матеріальне становище сторін, матеріальне становище дітей від шлюбу, стан здоров`я дітей та платника аліментів, відсутність у платника аліментів на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також, доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд враховує, що позивач, мати малолітніх спільних з відповідачем дітей, займається їх вихованням, повністю утримує дітей. Відповідач, батько дітей, ухиляється від виконання своїх зобов`язань по утриманню дітей. Також, суд виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувались обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітніх дітей, принципу законності, суд приходить до висновку, що вимога в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення частково виходячи з того, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати дітей до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 4060,0 гривень щомісячно, суду не надано, а відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене,\~суд приходить\~до переконання,\~що з\~відповідача слід\~стягувати на\~користь позивача\~аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,0 гривень, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на утримання дітей забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дітей, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дітей, при цьому не порушить права відповідача. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд також виходить з того, що відповідач на даний час є працездатною особою, крім офіційної роботи (маляр У ПФ «Форніка і К») має інші тимчасові заробітки, інших неповнолітніх дітей не має. При цьому, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, у відповідача наявний стабільний місячний дохід. Наведене, на думку суду, свідчить про спроможність відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Щодо тверджень відповідача про те, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей лише у розмірі 2000 гривень, оскільки має середньомісячний дохід близько 5000 гривень, то суд такі відхиляє з огляду на те, що такі доводи ним не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 908,0 гривень судового збору.

Outcome: partial