Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

позивач звернулась із позовними вимогами до відповідача, третьої особи про скасування наказу відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.01.2016 року №08-09/08. В ході судового розгляду позивач доповнила позовні вимоги заявою від 23.03.2016 року, додатково просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000 грн., які обґрунтовувала тим, що внаслідок проведення незаконної перевірки щодо її особи на підставі анонімного звернення та подальшого безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності оскаржуваним наказом, було порушено звичний для неї ритм життя. Внаслідок того, що серед співробітників та її професійного кола вчителів району її особу постійно обговорювали з негативного боку, як порушницю трудової дисципліни, було завдано непоправної шкоди її діловій репутації, як професіонала, у зв'язку із чим вона переживала постійні стреси, моральні страждання, що в свою чергу призвело до суттєвого погіршення її стану здоров'я. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.05.2016 року позов [PERSON] задоволено. Скасовано наказ відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.01.2016 року №08-09/08 «Про результати розгляду звернення від 09.12.2015 року №08-19/1508» про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та накладення дисциплінарного стягнення у формі оголошення догани. Стягнуто з відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати - витрати на правову допомогу 3105 грн. 06 коп. Стягнути з відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. До суду звернулася із заявою позивач про ухвалення судом додаткового рішення, оскільки при винесенні рішення від 30.05.2016 року судом не вирішено питання про стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримала подану заяву, просить в цій частині позовні вимоги задоволити, стягнути з відповідача моральну шкоду з наведених в позовній заяві обґрунтувань. Представник відповідача в судовому засіданні відносно заяви про винесення додаткового рішення не заперечив, одночасно вважає, що підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди немає, оскільки така позивачем належним чином не обґрунтована, зокрема вважає, що їхніми діями жодної моральної шкоди позивачу не було заподіяно, оскільки здійснюючи перевірку діяльності позивача вони діяли на законних підставах. Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні заяви поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, суд заяву задовольняє частково з таких підстав. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається із матеріалів справи №463/1060/16-ц, провадження №2/463/1023/16, позивач [PERSON] разом із позовною вимогою про скасування наказу відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.01.2016 року №08-09/08, заявляла іншу позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, згідно поданих уточнень від 23.03.2016 року. З приводу заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди сторонами під час судового розгляду подавалися докази, зокрема позивачем наводилися обґрунтування заявлених позовних вимог, а відповідачем та третьою особою заперечення щодо безпідставності на їхню думку заявлених вимог. Однак рішенням суду від 30.05.2016 року вирішено позовну вимогу щодо скасування наказу відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.01.2016 року №08-09/08, а в іншій частині щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. рішення не прийнято. За таких обставин суд вважає, що на даний час існують обставини, які дають підстави суду постановити у справі додаткове рішення суду в частині заявлених, але не вирішених позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Даючи правову оцінку вказаним позовним вимогам суд виходить з наступного. Як уже встановлено, рішенням суду у цій же справі від 30.05.2016 року задоволено позов [PERSON] та скасовано наказ відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.01.2016 року №08-09/08 «Про результати розгляду звернення від 09.12.2015 року №08-19/1508» про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та накладення дисциплінарного стягнення у формі оголошення догани. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім цього, відповідно до ч.1, п.2,4 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а також у приниженні ділової репутації фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України). При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Окрім того, у відповідності до положень ч.1 ст.60 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок довести факт заподіяння моральної шкоди, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Таким чином, оскільки позивач жодних доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру не надала і вказані вимоги не довела, тому слід в їх задоволенні відмовити. При цьому суд вважає, що скасовуючи наказ про накладення стягнення суд відновлює її порушені права.

Outcome: dismissed