Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 квітня 2018 року за наказом № 19-о Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України (далі за текстом - МОЗ) позивача було призначено на посаду ректора Донецького національного медичного університету (далі за текстом - ДНМУ) на умовах укладеного контракту. Між ним та Міністерством охорони здоров`я України 27 квітня 2018 року укладено контракт № 4 строком до 26 квітня 2023 року. В той же час відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 2 квітня 2019 року № 31-Адм «Про проведення перевірки», підписаного заступником Міністра, було утворено та затверджено склад комісії МОЗ для проведення перевірки з дорученням комісії провести перевірку з 2 квітня 2019 року до 30 травня 2019 року без виїзду до ДНМУ з метою попереднього аналізу документів, виданих університетом, про які йдеться в листі Головного слідчого управління СБУ, та дотримання умов контракту ректором ДНМУ, [PERSON] За наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 25-о, підписаним Державним секретарем МОЗ, позивача, як ректора ДНМУ, відсторонено від роботи на час проведення такої перевірки. За наказом МОЗ від 30 травня 2019 року № 60-Адм, підписаним в. о. міністра, продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 2 липня 2019 року. За наказом МОЗ від 2 липням 2019 року № 74-Адм, підписаним заступником Міністра, продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм до 2 серпня 2019 року. За наказом МОЗ від 2 серпня 2019 року № 86-Адм, підписаним в. о. Міністра, продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм до 2 вересня 2019 року. На увесь цей час до 2 вересня 2019 року позивач був відсторонений МОЗ від роботи на посаді ректора ДНМУ. За цей період відсторонення від роботи ДНМУ позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата. З огляду на викладене вважав наведені накази МОЗ про проведення перевірки, відсторонення від роботи на час перевірки та продовження перевірки незаконними, посилаючись на те, що законодавчими нормативними актами України встановлено, що саме Міністр, як член Уряду України, а не в. о. Міністра чи заступники Міністра, наділений повноваженнями щодо надання доручення на проведення комісійної перевірки, визначення складу комісії, а також одержання результатів та прийняття рішення за результатами перевірки. Тому заступник Міністра охорони здоров`я не наділений повноваженнями на видання наказу МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм та наказу МОЗ від 2 липня 2019 року № 74-Адм. Також в. о. Міністра охорони здоров`я не наділений повноваженнями на видання наказу МОЗ від 30 травня 2019 року № 60-Адм та наказу МОЗ від 30 травня 2019 року № 86-Адм. Крім того Державний секретар МОЗ не наділений повноваженнями видавати наказ МОЗ від 2 квітня 2019 року № 25-о «Про відсторонення [PERSON] », бо він не наділений повноваженнями відсторонювати від роботи на час проведення комісійної перевірки відповідних керівників. Також оскільки за укладеним із позивачем контрактом засновник має право відсторонити керівника від роботи під час проведення перевірки обставин, що вказують на невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків, то через відсутність порушення умов такого контракту не було передбачено відсторонення позивача від роботи у зв`язку з проведенням комісійної перевірки. Крім того правом відсторонення від роботи мав виключно Міністр МОЗ. Під час проведення комісійної перевірки позивачу не було запропоновано надати пояснення з приводу питань, які перевірялись комісією, через що він своїм правом щодо надання письмових зауважень не зміг скористатися, а також він не був ознайомлений із висновками комісії. Додавав що оскільки акт про результати комісійної перевірки позивачу не надавався, то це вказує, що перевірка проводилася безпідставно, а видані накази МОЗ про проведення перевірки та відсторонення позивача від роботи на час перевірки й продовження перевірки є незаконними. Таким чином є безпідставним і незаконним не нарахування та не виплата йому ДНМУ заробітної плати за посадою ректора, починаючи з 2 квітня 2019 року до 2 вересня 2019 року. Зазначав, що контракт укладений між ним та МОЗ не передбачав не нарахування та не виплату йому заробітної плати при проведенні комісійної перевірки та відсторонення його від роботи. Отже, середньомісячна невиплачена заробітна плата позивача на посаді ректора ДНМУ за період з 2 квітня 2019 року до 2 вересня 2019 рок, становить 24916,92 грн. На підставі переліченого просив суд визнати незаконними накази МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм, від 2 квітня 2019 року № 25-о, від 30 травня 2019 року № 60-Адм, від 2 липня 2019 року № 74-Адм, від 2 серпня 2019 року № 86-Адм, а також просив суд зобов`язати ДНМУ за період з 2 квітня 2019 року до 2 вересня 2019 року нарахувати та виплатити [PERSON] зарплату на посаді ректора ДНМУ. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами від представника МОЗ, Яковенко О. М. , надійшов письмовий відзив, в якому остання зазначала, що МОЗ діє на підставі Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (далі - Положення), відповідно до п. 1 якого МОЗ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Зазначала, що ДНМУ підпорядкований МОЗ. При цьому ГСУ СБУ звернулось до МОЗ з листом від 27 березня 2019 року № 6/2346, яким повідомлялось про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 4218000000002832 за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 368 КК та з проханням провести службову перевірку діяльності [PERSON] за весь період виконання ним обов`язків ректора ДНМУ, у тому числі щодо законності підстав для відрахування 850 іноземних студентів, звільнення із займаних посад декана медичного факультету № 1 ДНМУ та інших працівників ДНМУ, а також інших управлінських рішень, прийнятих [PERSON] , починаючи з 26 березня 2019 року. За результатами розгляду вказаного листа Департаментом впровадження реформ було підготовлено службову записку на ім`я заступника Міністра охорони здоров`я з питань Європейської інтеграції [PERSON], яка тоді виконувала обов`язки Міністра, з пропозицією провести Комісійну перевірку викладених у листі СБУ обставин. За наслідками розгляду службової записки 28 березня 2019 року [PERSON] було накладено резолюцію заступнику Міністра охорони здоров`я України [PERSON] та Державному секретарю МОЗ, [PERSON], провести комісійну перевірку. Наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм призначено перевірку з 2 квітня 2019 року по 30 травня 2019 року. Вказаний наказ підписаний заступником Міністра, [PERSON], який виконував обов`язки Міністра 2 квітня 2019 року. На підставі наказу МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм та службової записки [PERSON] був прийнятий наказ МОЗ від 2 квітня 2019 року № 25-о «Про відсторонення [PERSON] ». Далі головою комісії з проведення перевірки надано доповідну записку заступнику Міністра [PERSON] з пропозицією продовжити строк перевірки до 2 липня 2019 року через великий обсяг матеріалів, відрядженнями членів комісії під час перевірки та витребуванням Головним слідчим управлінням СБУ з ДНМУ всіх документів. На виконання резолюції заступника Міністра [PERSON] був виданий наказ МОЗ від 30 травня 2019 року № 60-адм, яким продовжено строк перевірки до 2 липня 2019 року. Доповідною запискою від 1 липня 2019 року № 14 заступник Міністра [PERSON] надав пропозицію заступнику Міністра [PERSON] продовжити строк перевірки до 2 серпня 2019 року через великий обсяг матеріалів, відрядженнями членів комісії під час перевірки та витребуванням Головним слідчим управлінням СБУ з ДНМУ всіх документів. На виконання резолюції заступника Міністра [PERSON] був виданий наказ МОЗ від 2 липня 2019 року № 74-адм про продовження перевірки, яким продовжено строк перевірки до 2 серпня 2019 року. Доповідною запискою заступнику Міністра [PERSON] від 1 серпня 2019 року № 4/38-19 надано пропозицію продовжити строк проведення перевірки до 2 вересня 2019 року через виробничу необхідність. На виконання резолюції в. о. Міністра МОЗ виданий наказ МОЗ від 2 серпня 2019 року № 86-адм, яким продовжено строк перевірки до 2 вересня 2019 року. 2 вересня 2019 року була складена довідка про проведення комісійної перевірки МОЗ України щодо ДНМУ. Таким чином вважала, що комісійна перевірка МОЗ України щодо ДНМУ була проведена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Вказувала також, що 22 липня 2016 року КМУ на підставі подання Прем`єр-міністра України прийнято розпорядження № 511-р про призначення [PERSON] першим заступником Міністра охорони здоров`я України. В подальшому, розпорядженням КМУ від 27 липня 2016 року № 550-р виконання обов`язків Міністра охорони здоров`я України покладено на першого заступника Міністра - [PERSON]. Такими чином, враховуючи відсутність відповідного нормативного акту Верховної Ради України про призначення Міністра охорони здоров`я України та вакантність вказаної посади, з метою безперервної та належної роботи центрального органу виконавчої влади КМУ тимчасово призначив особу, яка виконувала функції Міністра охорони здоров`я України. Посилаючись на правомірність такого призначення, посилалась на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року по справі № 826/14971/16. Крім того розпорядженням КМУ від 13 лютого 2019 року № 57-р було покладено тимчасово - до призначення у визначеному законодавством порядку міністра охорони здоров`я України - виконання обов`язків Міністра охорони здоров`я України на першого заступника Міністра охорони здоров`я України [PERSON] . Отже, в. о. Міністра [PERSON]. мала право підписувати накази МОЗ № 60-адм від 30 травня 2019 року та № 86-адм від 2 серпня 2019 року. Накази МОЗ № 31-адм від 2 квітня 2019 року та № 74-адм від 2 липня 2019 року були підписані заступником Міністра [PERSON], оскільки на нього було покладено виконання обов`язків Міністра наказами МОЗ № 61-км від 1 квітня 2019 року та № 153-км від 27 червня 2019 року на підставі відрядження в. о. Міністра [PERSON] . Отже, заступник Міністра [PERSON] мав право підпису наказів МОЗ № 31-адм від 2 квітня 2019 року та № 74-адм від 2 липня 2019 року. Наказ МОЗ № 25-о від 2 квітня 2019 року підписано Державним секретарем МОЗ, [PERSON] , якому було доручено в. о. Міністра [PERSON] провести перевірку та забезпечити відсторонення [PERSON] за умовами контракту. При цьому за законодавством України саме державний секретар МОЗ має підписувати накази щодо відсторонення керівників ВНЗ. Також вказувала, що на підставі пп. 6 п. 7 контракту № 4 від 27 квітня 2018 року, укладеного МОЗ та [PERSON] , передбачено, що МОЗ має право відсторонювати керівника від роботи під час проведення перевірки обставин, що вказують на невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків. У наказі МОЗ №25-о від 2 квітня 2019 року мається посилання на такі підстави відсторонення [PERSON] , як наказ МОЗ №31-адм від 2 квітня 2019 року та службову записку заступника Міністра [PERSON] від 29 березня 2019 року, яка містить, зокрема, опис обставин, які є підставою для відсторонення (за матеріалами кримінального провадження позивач використав своє службове становище з метою особистого незаконного збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди). Також підставою відсторонення позивача є можливий конфлікт інтересів, оскільки [PERSON] , дружина позивача, займала посаду професора кафедри онкології та радіології ДНМУ, про що зазначено у результатах довідки про проведення комісійної перевірки МОЗ. Тому вказувала, що були достатні підстави для відсторонення від посади [PERSON] , посилаючись на постанову Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі № 638/21180/15-ц. Додавала також, що перевірка здійснювалась на підставі «Порядку проведення комісійних перевірок у Міністерстві охорони здоров`я України, установах, організаціях та на підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 березня 2015 року № 147, за яким МОЗ не зобов`язаний був пропонувати надати пояснення [PERSON] з приводу питань, які перевіряються комісією. Крім цього зазначала, що позивач не зазначив достатніх аргументів та не надав необхідних доказів для задоволення вимоги про нарахування йому заробітної плати. На підставі переліченого просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримуючи поданий ним позов, вказував, що виключно міністр МОЗ мав право призначати проведення перевірки ДНМУ та її продовжувати, а також відсторонювати його від займаної посади ректора на час такої перевірки державний секретар МОЗ не мав повноважень. Також зазначав, що [PERSON] не мав відношення до комісії, однак надавав доповідні записки. Також вказував, що він був відлучений від роботи не за своєї провини, бо укладений ним контракт із МОЗ він не порушував, а кримінальна справа щодо нього не вирішена наразі по суті. Отже він був позбавлений зарплати за 5 місяців незаконно. Додавав, що його дружина працювала в ДНМУ з 2015 року та жодних претензій до її одночасної роботи із ним в ДНМУ до 2019 року не було. Також додавав, що на його звернення щодо незаконних дій представниками ДНМУ відповідач МОЗ навіть не надає відповіді, хоча у його заявах маються усі підстави для проведення комісійної перевірки. Таким чином оскільки підстав для проведення комісійної перевірки ДНМУ представниками МОЗ не було, вона була проведена із порушенням передбаченого порядку, то просив його вимоги задовольнити повністю. Представник МОЗ, Царьова О. С., підтримуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] , надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовні заяві, та заперечувала проти відзиву представника МОЗ, вважаючи його безпідставним. Просила суд задовольнити позов [PERSON] повністю. Представник МОЗ, Яковенко О. М., у судовому засіданні заперечуючи проти задоволення позову [PERSON] , вказувала, що 27 березня 2019 року надійшов лист СБУ з переліком обставин, які були предметом дослідження комісійної перевірки ДНМУ, який підпорядкований МОЗ, згідно із затвердженим порядком, що й було здійснено відповідно до діючих норм. Оскільки у листі СБУ викладені були викладені певні факти, які потребували об`єктивного та неупередженого аналізу, то було прийнято рішення про відсторонення [PERSON] від займаної посади ректора ДНМУ на час такої перевірки, що відповідає як нормам укладеного із ним контракту, так й порядку проведення комісійних перевірок. Оскільки треба було опрацювати багато матеріалів, відрядити членів комісії до Донецької області, враховуючи також те, що частина документації ДНМУ була витребувана СБУ в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження відносно позивача, то це ускладнювало проведення перевірки та стало наслідком її тривалості. Крім того в ході проведення перевірки було встановлено факт порушення вимог антикорупційного законодавства через роботу дружини позивача в ДНМУ, що було усунено шляхом її звільнення із займаної посади. Крім цього у ході проведення перевірки було виявлено низку порушень при укладенні контрактів з іноземними студентами, оцінку чому повинно надати рішення за результатами кримінального провадження. Зазначала, що діючим законодавством не передбачена виплата зарплати відстороненому працівнику на час проведення комісійної перевірки МОЗ, як й не передбачена компенсація за час усунення особи внаслідок такої перевірки, якщо за її результатами комісією надається довідка, а не акт. Просила суд відмови у задоволенні позову. Представник ДНМУ, Шевченко В. С., в судовому засіданні підтримуючи заявлені вимоги [PERSON] вказував, що 25 березня 2019 року слідчий суддя відмовила у відстороненні позивача від посади в рамках кримінального провадження СБУ, після чого СБУ ініціювала питання перед МОЗ про відсторонення [PERSON] від посади через проведення перевірки комісії МОЗ, внаслідок чого його було незаконно усунуто від виконання обов`язків ректора ДНМУ на 5 місяців. Вважає, що вказані дії були реакцією на позицію позивача щодо недопущення порушення законодавства при укладенні договорів із іноземними студентами за допомогою фірми посередника. Також вважав, що за час вимушеного відсторонення позивач повинен був отримувати зарплату, оскільки жодних порушень у його діяльності не було виявлено. Просив суд задовольнити позов [PERSON] . Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до наказу № 19-о від 27 квітня 2018 року МОЗ, який був підписаний державним секретарем, [PERSON], було призначено [PERSON] 27 квітня 2018 року на посаду ректора ДНМУ на умовах укладеного з ним контракту № 4 від 27 квітня 2018 року (а. с. 12). На підставі контракту № 4 від 27 квітня 2018 року, укладеного МОЗ в особі державного секретаря, як засновником, та [PERSON] , як керівником, на період з 27 квітня 2018 року по 26 квітня 2023 року, вбачається, що позивача було призначено на посаду ректора Донецького національного медичного університету, за яким [PERSON] здійснює безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу. При цьому за пп. 19, 20, 21, 24 п. 6 контракту [PERSON] зобов`язаний забезпечити: створення належних умов праці відповідно до вимог законодавства з дотриманням прав працівників; своєчасність проведення розрахунків з юридичними та фізичними особами; цільове та ефективне використання коштів державного бюджету; вжиття заходів у межах своїх повноважень до запобігання проявах корупційних правопорушень. У свою чергу засновник має право за пп. 2 п. 7 контракту здійснювати у межах своїх повноважень контроль за виконанням керівником умов такого контракту, а також за пп. 6 п. 7 контракту відсторонити керівника від роботи під час проведення перевірки обставин, що вказують на невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків. У свою чергу за п. 9 контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові виплачується посадовий оклад, надбавки, доплати, премії та щорічна винагорода. Відповідно до п. 11 контракту в разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим контрактом (а. с. 13-20). Судом також встановлено, що згідно із листом ГСУ СБУ від 27 березня 2019 року № 6/2346 заступнику міністра охорони здоров`я [PERSON] вбачається, що Головним слідчим управлінням СБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018000000002832 за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину, після обрання запобіжного заходу якому було звільнено 850 іноземних студентів без достатнього вмотивування, а після закінчення строку його відсторонення від посади 26 березня 2019 року він видав низку наказів, в тому числі щодо звільнення працівників ДНМУ, які можливо обумовлені подіями, пов`язаними з досудовим розслідуванням відносно нього. Також за п.п. 1, 2 посадової інструкції завідувача кафедри онкології та радіології ДНМУ, [PERSON] , як завідувач кафедри, призначається наказом ректора та у своїй діяльності підпорядковується йому, а ректором ДНМУ з 15 жовтня 2017 року є [PERSON] , що містить корупційні ознаки, пов`язані з перебуванням близької особи у прямому підпорядкуванні. Враховуючи викладене заступник начальника СУ СБУ просив організувати проведення службової перевірки діяльності [PERSON] , за весь період виконання ним обов`язків ректора ДНМУ, у тому числі щодо законності підстав для відрахування 850 іноземних студентів, звільнення із займаних посад працівників ДНМУ, а також інших управлінських рішень [PERSON] . , починаючи з 26 березня 2019 року. Також просив розглянути питання щодо тимчасового відсторонення [PERSON] від посади ректора ДНМУ на час проведення відповідної службової перевірки (а. с. 78-80). За наказом № 55-км від 25 березня 2019 року на час відрядження в. о. міністра [PERSON]. з 26 березня 2019 року по 30 березня 2019 року було покладено виконання обов`язків в. о. Міністра МОЗ на заступника Міністра з питань європейської інтеграції [PERSON]. (а. с. 132). Відповідно до службової записки заступника директора впровадження реформ на ім`я заступника МОЗ з питань європейської інтеграції вбачається, було опрацьовано лист Головного слідчого управління СБУ від 27 березня 2019 року щодо діяльності ректора ДНМУ, [PERSON] , в результаті чого з метою перевірки обставин, викладених у листі, пропонувалось розглянути питання щодо організації комісійної перевірки, із застосуванням норм, передбачених контрактом з ректором ДНМУ (а. с. 135). На підставі наказу від 1 квітня 2019 року № 61-км від 1 квітня 2019 року на час відрядження в. о. міністра [PERSON]. 2 квітня 2019 року було покладено виконання обов`язків в. о. Міністра МОЗ на заступника Міністра [PERSON]. (а. с. 133). За службовою запискою заступника міністра охорони здоров`я [PERSON] від 29 березня 2019 року державному секретарю МОЗ вбачається, що МОЗ отримало лист від 27 березня 2019 року від СБУ, викладені обставини за яким можуть перешкодити нормальному функціонуванню ДНМУ, тому просив вжити заходіть щодо проведення перевірки ДНМУ з призначенням виконуючого обов`язки ректора ДНМУ на час проведення перевірки (а. с. 137). Відповідно до наказу МОЗ № 31-адм від 2 квітня 2019 року, підписаним заступником Міністра, [PERSON], на виконання резолюції заступника Міністра охорони здоров`я України з питань європейської інтеграції [PERSON]. та враховуючи лист Головного слідчого управління Служби безпеки України від 27 березня 2019 року 6/2346, було утворено та затверджено склад комісії МОЗ для проведення перевірки (далі за текстом - Комісія), якій слід провести перевірку в строк з 2 квітня 2019 року до 30 травня 2019 року без виїзду до ДНМУ з метою попереднього аналізу документів, виданих університетом, про які йдеться в листі Головного слідчого управління СБУ, та дотримання умов контракту ректором ДНМУ, [PERSON] . Також комісії слід витребувати за період з 27 квітня 2018 року по 2 квітня 2019 року копії належним чином завірених документів, необхідних для проведення перевірки, а ректорату забезпечити надання цих документів. Департаменту управління персоналом та кадрової політики у свою чергу також наказано здійснити заходи щодо відсторонення ректора ДНМУ від роботи на час проведення перевірки. При цьому контроль за виконанням наказу покладено на заступника Міністра [PERSON] Головою комісії МОЗ для проведення перевірки визначено [PERSON] , а заступником [PERSON]. (а. с. 21, 22). Згідно ж із наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 25-о, підписаним державним секретарем, [PERSON], відповідно до наказу МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм, службової записки заступника міністра [PERSON] та пп. 6 п. 7 контракту № 4 від 27 квітня 2018 року, укладеного між МОЗ та [PERSON] , було відсторонено ректора ДНМУ, [PERSON] , від роботи на час проведення перевірки, з покладенням виконання обов`язків ректора ДНМУ на [PERSON] (а. с. 23). При цьому на підставі доповідної записки голови комісії МОЗ для проведення перевірки, [PERSON] , останній зазначав, що через виробничу необхідність, пов`язаною з великим обсягом матеріалів, відрядженнями членів комісії у період перевірки з 2 квітня 2019 року по 30 травня 2019 року та через те, що Головне слідче управління СБУ витребувало з ДНМУ всі документи, що призводить до не детального вивчення документів, пропонував перевірку, призначену 2 квітня 2019 року, продовжити до 2 липня 2019 року (а. с. 139). Відповідно до наказу МОЗ № 60-адм від 30 травня 2019 року, підписаного в. о. міністра, [PERSON], на підставі резолюції заступника Міністра охорони здоров`я України, [PERSON] , було продовжено роботу комісії MОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 2 липня 2019 року з витребуванням комісією належним чином завірених копій документів, необхідних для проведення перевірки, та покладенням контролю за виконанням наказу на заступника Міністра [PERSON] (а. с. 24). На підставі доповідної записки заступника міністра, [PERSON] , останній зазначав, що у зв`язку із виробничою необхідністю пов`язаною із великим обсягом матеріалів, відрядженням членів комісії у період перевірки з 30 травня 2019 року по 2 липня 2019 року та через те, що ГСУ СБУ витребувало з ДНМУ всі документи, що призводить до не детального вивчення документів, пропонував продовжити перевірку до 2 серпня 2019 року, розпочату за наказому МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм (а. с. 141). Відповідно до наказу № 152-км від 27 червня 2019 року на час відрядження в. о. міністра [PERSON]. з 30 червня 2019 року по 4 липня 2019 року було покладено виконання обов`язків в. о. Міністра МОЗ на заступника Міністра [PERSON]. (а. с. 134). Згідно із наказом МОЗ № 74-адм від 2 липня 2019 року, підписаним заступником Міністра, [PERSON], на підставі резолюції заступника Міністра охорони здоров`я України, [PERSON] , було продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 2 серпня 2019 року з витребуванням комісією належним чином завірених копій документів, необхідних для проведення перевірки, та покладенням контролю за виконанням наказу на заступника Міністра [PERSON] (а. с. 25). Відповідно до доповідної записки заступника голови комісії МОЗ для проведення перевірки, [PERSON] , остання зазначала, що через необхідність вивчення додаткових матеріалів пропонувала перевірку, призначену 2 квітня 2019 року, продовжити до 2 вересня 2019 року (а. с. 143). На підставі наказу МОЗ № 86-Адм від 2 серпня 2019 року, підписаного в. о. міністра, [PERSON], на підставі резолюції в. о. Міністра [PERSON] до доповідної записки заступника Міністра [PERSON] від 1 серпня 2019 року № 4/38-19, було продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 2 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 2 вересня 2019 року з витребуванням комісією належним чином завірених копій документів, необхідних для проведення перевірки, та покладенням контролю за виконанням наказу на заступника Міністра [PERSON] (а. с. 26). Відповідно до довідки № 1 від 2 вересня 2019 року про проведення комісійної перевірки МОЗ України Донецького національного медичного університету вбачається, що в ході перевірки здійснено попередній аналіз документів, виданих ДНМУ, про які йшлось у листі ГСУ СБУ від 27 березня 2019 року за період з 27 квітня 2018 року до 2 квітня 2019 року. В ході перевірки проведено аналіз копій наказів про відрахування, поновлення студентів з числа іноземних громадян з 1 січня 2019 року, про звільнення та співробітників за 2018-2019 роки, копій посадових інструкцій проректорів Університету за період з 2017 року. При цьому констатовано відсутність журналів реєстрації наказів, посадових інструкцій проректорів Університету, описів документів тощо, не дали можливості встановити, чи є вони чинними, їх повноту та проаналізувати діяльність Університету по напрямку перевірки для отримання цілісної картини. Крім цього було проаналізовано трьохсторонні та двосторонні угоди з іноземними студентами та виявлено заборгованість по вказаним договорам. Комісією встановлено також, що поза увагою уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції ДНМУ, а також комісії з оцінки корупційних ризиків залишився неврегульований конфлікт інтересів, пов`язаний із роботою дружини ректора, [PERSON] , - [PERSON] на посаді завідувача кафедри онкології та радіології ДНМУ, прийнятої на посаду у січні 2015 року. Натомість з 19 жовтня 2017 року, коли [PERSON] зайняв посаду ректора ДНМУ до уповноваженого підрозділу МОЗ з питань запобігання та виявлення корупції повідомлень про існування конфлікту інтересів не надходило. Вказане порушення було усунуто звільненням [PERSON] з роботи в ДНМУ. На підставі переліченого комісія дійшла висновків, що документи, які були надані працівниками ДНМУ, є не систематизованими та фрагментованими, через що не дають можливості встановити їх повноту та проаналізувати діяльність ДНМУ для отримання цілісної картини. Відрахування 850 студентів 7 лютого 2019 року не було погоджено з органом студентського самоврядування відповідно до ст. 40 Закону України «Про вишу освіту» та «Положення про права та обов`язки осіб, які навчаються у ДНМУ», затвердженого протоколом № 8 Вченої ради ДНМУ від 25 червня 2018 року. Усупереч вимогам абз. 1 ч. 7 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» у договорах про надання освітніх послуг, що укладалися з іноземцями, розмір плати за навчання встановлювався в іноземній валюті, деякі без інформації про вартість послуг, в інших встановлено відсутність підписів Замовника та Одержувача освітніх послуг, а також виявлена заборгованість за договорами із іноземними студентами. Крім цього робота, що здійснюється в ДНМУ з питань запобігання та виявлення корупції, не забезпечила належного рівня попередження та врегулювання ситуацій конфлікту інтересів. Також комісія утрималась від надання оцінки обставинам, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018000000002832, до винесення остаточного рішення по ньому (а. с. 125-131). При цьому суд зазначає, що матеріали на запити комісії МОЗ надавались представниками ДНМУ лише 13 червня 2019 року і 16 серпня 2019 року та не у повному обсязі. Крім цього за довідкою від 3 квітня 2020 року середньоденна заробітна плата [PERSON] в Донецькому національному медичному університеті становить 1124,80 грн. (а. с. 194). Також за інформацією від 3 квітня 2020 року Донецького національного медичного університету [PERSON] протягом квітня - серпня 2019 року включно доходів у ДНМУ не отримував (а. с. 195). Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі виконавчої влади. За ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України. На підставі п. 16 ч. 2, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Кабінет Міністрів України спрямовує та координує діяльність центральних органів виконавчої влади через міністра у порядку, визначеному цим Законом та актами Кабінету Міністрів України. Міністр приймає рішення щодо проведення перевірки діяльності центрального органу виконавчої влади та його територіальних органів. За ст. 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на КМУ Конституцією та законами України. Міністерство очолює міністр України (далі - міністр), який є членом Кабінету Міністрів України. Порядок призначення на посаду та звільнення з посади, припинення повноважень на посаді міністра, а також статус міністра як члена Кабінету Міністрів України, визначаються Конституцією України та Законом України «Про Кабінет Міністрів України». Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому. Питання діяльності міністерств у Кабінеті Міністрів України представляють відповідні міністри. Діяльність центральних органів виконавчої влади, керівники яких не входять до складу Кабінету Міністрів України, спрямовується і координується міністрами. Питання діяльності таких центральних органів виконавчої влади представляють відповідні міністри, до сфери спрямування і координації яких належать ці органи. На підставі ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України призначає на посаду перших заступників і заступників міністрів за поданням Прем`єр-міністра України. Згідно із п. 9 «Положення про Міністерство охорони здоров`я України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (далі - Положення) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) МОЗ очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України. Міністр має першого заступника та заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра. За пп. 17, 19 п. 10 Положення повноваження Міністра передбачають утворення комісій, робочих та експертних груп, підписання наказів МОЗ. Так 22 липня 2016 року Кабінетом Міністрів України на підставі подання Прем`єр-міністра України видано розпорядження № 511-р, яким призначено [PERSON] першим заступником Міністра охорони здоров`я України. Таким чином суд дійшов висновку, що розпорядження № 511-р від 22 липня 2016 року було прийнято КМУ з дотриманням процедури, передбаченою законодавством України. Аналогічна правова позиція була висловлена Окружним адміністративним судом м. Києва у постанові від 12 вересня 2017 року по справі № 826/14971/16. Отже судом було встановлено, що на момент спірних правовідносин фактичним керівником за відсутності міністра охорони здоров`я була [PERSON] , як перший заступник міністра МОЗ. З огляду на викладене, посилання позивача на те, що [PERSON] не мала повноважень щодо видачі наказів відносно [PERSON] та продовження комісійної перевірки ДНМУ, оскільки не була міністром охорони здоров`я, суд, як безпідставні відхиляє. При цьому суд зазначає, що за відсутності міністра охорони здоров`я виконання покладених на МОЗ законом завдань щодо забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб (п. 3 Положення) повинен був дотримуватись за посадою перший заступник міністра, [PERSON]. , яка фактично здійснювала керівництво МОЗ на момент спірних правовідносин. Також суд відхиляє посилання [PERSON] на те, що не мав права видавати накази відносно нього, а також щодо проведення та продовження комісійної перевірки ДНМУ заступник Міністра МОЗ [PERSON], оскільки вказана особа за своєю посадою та на підставі відрядження першого заступника міністра МОЗ виконувала на час видання таких наказів повноваження [PERSON]. Відповідно до ч. 1, п. 12, 13, 16, 17 ч. 4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (станом на момент виникнення спірних правовідносин) державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру. Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства; притягує до дисциплінарної відповідальності керівників державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного міністерства; у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками міністерства доручення; з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання. Відповідно до пп. 11, 12, 15, 16 п. 10-2 «Положення про Міністерство охорони здоров`я України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, державний секретар МОЗ відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ; притягує до дисциплінарної відповідальності керівників державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ; у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками МОЗ доручення; з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання. Отже, на підставі наведених норм, суд вважає, що видання державним секретарем МОЗ, [PERSON], наказу № 25-о від 2 квітня 2019 року про відсторонення від посади ректора ДНМУ [PERSON] , прийнятого на час проведення комісійної перевірки вказаного вищого навчального закладу, відповідало повноваженням державного секретаря МОЗ, як вищої посадової особи з числа державних службовців МОЗ, який був підконтрольний за відсутності міністра, першому заступнику та заступникам МОЗ, та який мав права призначати на посаду та звільняти з посад керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, отже, мав право на відсторонення від посади керівника ДНМУ. Таким чином, оскільки державний секретар МОЗ приймав на посаду [PERSON] та укладав із ним контракт на роботу ректором ДНМУ, то [PERSON] на підставі переліченого мав повноваження на видання наказу про відсторонення позивача від займаної ним посади ректора. Відповідно до п. 1 «Положення про Міністерство охорони здоров`я України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (далі - Положення) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. На підставі пп. 14 п. 4 Положення МОЗ відповідно до покладених на нього завдань утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, у тому числі заклади охорони здоров`я, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ. За пп. 4 п. 5 Положення МОЗ з метою організації своєї діяльності здійснює контроль за діяльністю підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління. На підставі п. 8 Положення МОЗ у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами. Згідно з п. 1 розділу ІІІ Статуту ДНМУ, затвердженого наказом МОЗ 24 червня 2019 року № 1427, вказаний університет підпорядкований МОЗ. Відповідно до п. 1 Розділу І «Порядку проведення комісійних перевірок у Міністерстві охорони здоров`я України, установах, організаціях та на підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України», затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2015 року № 147 (далі - Порядок), вказаний Порядок визначає процедуру проведення за дорученням Міністра комісійних перевірок діяльності МОЗ України та підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ України. На підставі п. 2 Розділу І Порядку об`єкт контролю - підприємства, установи, організації, що належать до сфери управління МОЗ України; комісійна перевірка - перевірка об`єкта контролю з окремих питань за напрямами його діяльності, що здійснюється комісією МОЗ України за дорученням Міністра. При цьому в такому Порядку термін «конфлікт інтересів» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання корупції». За п. 1, 2 Розділу II Порядку комісійна перевірка проводиться за дорученням Міністра. Склад комісії, терміни проведення комісійної перевірки та період, що підлягає перевірці, визначаються Міністром залежно від завдань, поставлених перед комісією МОЗ (далі - комісія). Згідно із п. 4 Розділу II Порядку перевірка проводиться на підставі наказу МОЗ, в якому зазначаються підстава, тема (питання), об`єкт контролю (у разі необхідності - перелік об`єктів, що підлягають перевірці), терміни початку та закінчення перевірки, період діяльності об`єкта контролю, який підлягає перевірці, терміни звітування за результатами перевірки. Цим наказом затверджується склад комісії залежно від теми перевірки (не менше трьох членів комісії) із зазначенням посад і прізвищ голови та членів комісії. За необхідності у складі комісії передбачаються заступник голови та секретар комісії. На підставі пп. 2 п. 1, пп. 4, 5 п. 2 Розділу ІІІ Порядку голова комісії має право подавати Міністру доповідну записку про неналежне виконання завдань, поставлених перед членами комісії. Голова комісії зобов`язаний забезпечити організацію та контроль за ходом виконання визначених завдань, вжити заходів для усунення встановлених комісійною перевіркою порушень законодавства; забезпечити формування справи за результатами комісійної перевірки та її зберігання. За пп. 4 п. 3, пп. 3, 8 п. 4 Розділу ІІІ члени комісії мають право отримувати інформацію та пояснення від посадових осіб об`єкта контролю в письмовій (на ім`я голови комісії) та усній формах. Члени комісії зобов`язані у ході проведення комісійної перевірки приймати від посадових осіб об`єкта контролю подані за їх ініціативою письмові та усні зауваження, пояснення щодо окремих процесів за напрямами діяльності об`єкта контролю та, за необхідності, перевіряти їх, про що зазначати в довідці (акті) комісійної перевірки; у ході проведення комісійної перевірки приймати від посадових осіб об`єкта контролю письмові пояснення обставин, мотивів і причин вчинення порушень, долучати ці пояснення до матеріалів комісійної перевірки. У свою чергу відповідно до пп. 1 п. 5, пп. 1, 2, 3 п. 6 Розділу ІІІ Порядку посадові особи об`єкта контролю мають право у ході проведення комісійної перевірки подавати членам комісії усні та письмові зауваження, пояснення з питань, що підлягають комісійній перевірці. Посадові особи об`єкта контролю зобов`язані допускати членів комісії до проведення комісійної перевірки передбачених цим Порядком підстав; забезпечити членів комісії належними умовами для ефективного проведення комісійної перевірки, а саме: надавати у встановлений термін інформацію та оригінали або належним чином завірені копії документів на вимогу членів комісії; надавати членам комісії письмові пояснення на ім`я Міністра щодо порушень, виявлених у ході комісійної перевірки. Відповідно до п. 7 Розділу ІV Порядку у разі встановлення в ході комісійної перевірки наявності обставин, що унеможливлюють проведення перевірки (недопущення членів комісії до проведення комісійної перевірки, ненадання необхідних для здійснення комісійної перевірки документів, відсутність бухгалтерського обліку тощо), складається акт із зазначенням таких фактів та подається доповідна записка на ім`я Міністра або його заступника. На підставі п. 1, 2, 4 Розділу V Порядку у разі встановлення порушень вимог законодавства в ході проведення комісійної перевірки членами комісії складається акт перевірки, за відсутності порушень складається довідка. Зазначені довідки (акти) з окремих питань є додатками до загальної довідки (акта) комісійної перевірки та є її (його) невід`ємними частинами. Голова комісії за результатами проведення комісійної перевірки на підставі окремих довідок (актів) членів комісії формує загальну довідку (акт) у двох примірниках, яка (який) підписується головою, членами комісії та керівником об`єкта контролю. Один примірник довідки (акта) після підписання надають керівнику об`єкта контролю. У разі підписання довідки (акта) комісійної перевірки із зауваженнями керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів з дня її підписання подає свої зауваження у письмовому вигляді до МОЗ України. Зауваження об`єкта контролю аналізуються спеціалістами профільних структурних підрозділів МОЗ України. Суд звертає увагу на те, що вказані норми не містять положення про обов`язковість пропозиції членами комісії посадовій особі об`єкта контролю надати пояснення з приводу питань, які перевіряються комісією, тому посилання [PERSON] на те, що комісія МОЗ повинна була отримати від нього пояснення в ході проведення такох перевірки не ґрунтуються на законі. Також суд зазначає, що ознайомлення із висновками комісії по перевірці ДНМУ покладалось на адміністрацію такого ВНЗ на той момент. Оскільки [PERSON] було відсторонено від займаної ним посади ректора на час проведення перевірки комісією МОЗ, то й надавати позивачу довідку про результати своєї роботи комісія МОЗ не повинна була. При цьому суд погоджується із доводами представника МОЗ про те, що тривалість проведення комісійної перевірки ДНМУ була зумовлена необхідністю витребувати, а потім обробити великий обсяг документації, а також тим, що не уся документація адміністрацією ДНМУ була надана комісії, в тому числі з огляду на часткове вилучення її на підставі обшуку, проведеного співробітниками СБУ в ДНМУ, на що мається відповідне посилання у листі СБУ від 27 березня 2019 року, адресованому МОЗ. До тривалості проведення такої перевірки також призвело відрядження членів комісії до іншої частини України для перевірки ДНМУ в Донецькій області. Також суд відхиляє посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не мав відношення до комісії МОЗ по перевірці ДНМУ, оскільки саме на нього, як на заступника міністра охорони здоров`я було покладено контроль за виконанням наказу від 2 квітня 2019 року щодо проведення такої комісійної перевірки. Відповідно до ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. На підставі ст. 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 3, 4 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Суд зазначає, що додаткові підстави для відсторонення від роботи можуть бути передбачені в укладеному контракті, оскільки в ч. 3 ст. 21 КЗпП зазначено, що в контракті можуть встановлюватись угодою сторін права, обов`язки, умови організації праці, матеріального забезпечення та відповідальність сторін. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей. За змістом ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень: організовує діяльність закладу вищої освіти; видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу вищої освіти доручення; відповідає за результати діяльності закладу вищої освіти перед засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою); призначає на посаду та звільняє з посади працівників; відраховує з закладу вищої освіти та поновлює на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо дана особа є членом профспілки), з підстав, установлених цим Законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням. Членом сім`ї, крім іншого, є особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у ч. 1 ст. 3 цього Закону. Згідно із ч. 4 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи. За ч. 1 ст. 29 Закону України «Про запобігання корупції» зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом: 1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; 2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень; 3) обмеження доступу особи до певної інформації; 4) перегляду обсягу службових повноважень особи; 5) переведення особи на іншу посаду; 6) звільнення особи. На підставі ч. 2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, в тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу. Згідно із пп. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, які входять до складу конкурсних комісій, утворених відповідно до Закону України «Про державну службу». Отже, суд встановив, що Донецький національний медичний університет є юридичною особою публічного права, а відтак посадові особи цього закладу є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно до ст. 30 Закону України «Про запобігання корупції» усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації. Усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, а також залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації здійснюється за рішенням керівника органу або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа. Таким чином ректор ДНМУ, [PERSON] , при наявності у підлеглої йому посадової особи конфлікту інтересів, зобов`язаний вжити у відношенні цієї особи передбачені Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи. Крім того відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що [PERSON] підозрюється у скоєнні злочину у сфері службової діяльності (ст. 368 КК) відповідно до Розділу ХVІІ Кримінального кодексу України. Отже, судом було встановлено факт наявності конфлікту інтересів позивача на час його відсторонення за місцем роботи в ДНМУ, а також пред`явлення йому підозри у скоєнні службового злочину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про відсторонення позивача від виконання ним своїх посадових обов`язків були наявні визначені ст. 46 КЗпП підстави для цього, оскільки вони передбачалися Законом України «Про запобігання корупції» та пп. 6 п. 7 контракту № 4 від 27 квітня 2018 року щодо можливості МОЗ відсторонити позивача від роботи під час проведення перевірки обставин, що вказують на невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року по справі № 638/21180/15-ц. Суд на підставі наведеного вмотивування та висновків комісії МОЗ від 2 вересня 2019 року зазначає, що для проведення перевірки ДНМУ комісією МОЗ були наявні підстави, тому в цій частині доводи позивача щодо безпідставності такої перевірки, суд відхиляє. Суд при цьому зауважує, що з урахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини [PERSON] не є визначальним для рішення питання про його відсторонення, бо визначальним у даному випадку є сам факт порушення ним умов контракту, за яким [PERSON] здійснює безпосереднє управління діяльністю ДНМУ, зокрема, повинен був забезпечити вжиття заходів для запобігання проявах корупційних правопорушень. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 30 серпня 2018 року по справі № 463/3091/15. Суд також зазначає, що відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває в трудових правовідносинах із підприємством, установою, організацією, можливості реально здійснювати право на працю за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених чинним законодавством. Відсторонення від роботи або іншої діяльності провадиться власником або уповноваженим ним органом на підставі виявленого ним факту через видавання наказу (розпорядження) та вжиття заходів щодо контролю за його виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата за період відсторонення від роботи відповідно до ст. 46 КЗпП, як правило, не виплачується, але у випадках, прямо передбачених законодавством, цей час оплачується. Тобто, якщо збереження заробітної плати прямо не передбачено законодавчими актами, відсторонення відбувається без її збереження. Отже такому працівнику заробітна плата не нараховується з дати відсторонення від посади (винесення відповідного наказу). Таким чином відсторонення від роботи означає тимчасове усунення працівника від виконуваної роботи, посади у випадках, передбачених законодавством. При цьому місце роботи зберігається, а заробітна плата (як правило) не зберігається. Суд на підставі переліченого дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено нарахування заробітної плати посадовій особі, позивачу, яку відсторонено від посади на підставі наказу МОЗ на час проведення комісійної перевірки закладу освіти, що є об`єктом контролю МОЗ, як й не передбачено умовами укладеного 27 квітня 2018 року МОЗ із [PERSON] контракту. Суд також зауважує, що у випадку відсторонення працівника від роботи з припиненням виплати заробітної плати, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, оскільки ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі, як повна або часткова компенсація заробітної плати, котру вона втрачає внаслідок захворювання, або інших страхових випадків. Отже, розглянувши справу, суд встановив, що МОЗ дотрималось як правової підстави для відсторонення від посади позивача; врахувала наслідки відсторонення від посади для інших осіб; так й дотримала строків відсторонення [PERSON] , що відповідало необхідному часу для усунення причин його відсторонення, внаслідок чого законних підстав для виплати зарплати на час такого відсторонення [PERSON] немає. На підставі викладеного обґрунтування суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на нормах права, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed