Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

позивач звернулася до суду 26 серпня 2015 року з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вказавши, що 27 травня 2012 року відповідач отримав від неї в борг 60 000 грн., про що свідчить відповідна розписка. Термін повернення боргу 27 травня 2013 року, однак взятих на себе грошових зобовязань він не виконав, борг не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 60\~000,00 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 44700,00 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 4043,84 грн., а всього суму у розмірі 108743,84 грн. та сплачений нею судовий збір у розмірі 1087 грн. 43 коп. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає (а.с.263). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про визнання ним позову в повному обсязі, слухання справи за його відсутності (а.с.23-24). Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення вимог (а.с.27) Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 27 травня 2012 року зобовязувався до 27.05.2013 року повернути [PERSON] борг в розмірі 60\~000,00 грн., однак в обумовлений сторонами строк відповідач борг не повернув (а.с. 9 копія розписки). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. \~ Договір позики укладається у письмовій \~формі, \~якщо \~його сума \~не \~менш \~як \~у \~десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На \~підтвердження \~укладення \~договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або \~інший \~документ, який посвідчує \~передання \~йому \~позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну правову позицію\~\~висловив Верховний Суд України за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка є обов'язковою для судів загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору, що визнав у своїй заяві відповідач. Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобовязання, тому з урахуванням визнання відповідачем позову в повному обсязі вимоги позивача щодо стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] понесла і документально підтвердила витрати по сплаті судового збору в сумі 1087 грн. 43 коп. (а.с. 1), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved