Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила суд визнати за нею право приватної власності на одну третю частину житлової квартири № 12 (дванадцять), будинку № 2 (два) по вул. Набережній в с. Олександрівка, Комінтернівського району Одеської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 18 грудня 2012 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглянути у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1993 року № 12-3119, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради належала одна третя частина житлової квартири [ADDRESS]. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.10.2013 року встановлено факт належності правовстановлюючого документу [PERSON], зокрема вищевказаного свідоцтва. 18.12.2012 року [PERSON] помер, що встановлено зі змісту свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 322489 від 19.12.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Зі змісту спадкової справи № 60/2013 заведеної 20.02.2013 року до майна [PERSON], [PERSON] є єдиною спадкоємицею що прийняла спадщину. [PERSON] є донькою померлому [PERSON] Згідно запису в погосподарській книзі № 11, особовий рахунок № 0630 Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, зареєстрована житлова квартира №12, яка розташована у будинку № 2 за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Олександрівка, вул. Набережна, що встановлено судом зі змісту довідки № 1571 від 26.11.2014 року Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. 31.01.2015 року державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на житлову квартиру, за життя спадкодавця його право на спірну частку квартири не було зареєстровано в установленому законом порядку. В теперішній час спадкоємець до майна [PERSON] позбавлена можливості в інший, позасудовий спосіб, оформити своє право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Законодавцем в нормі ст. 1219 ЦК України визначений перелік прав та обовязків, які не входять до складу спадщини. Цей перелік складають ті права і обовязки, які нерозривно повязані з особою. В силу положення ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлової квартири, що за життя належала спадкодавцю. При вирішенні даного спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Зокрема, за змістом п. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності квартири, яка знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув право власності на спірну частку житлової квартири, і це право підлягає успадкуванню в загальному порядку. Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу та відсутності кадастрового номеру земельної ділянки в державному акті про право власності на землю, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Отже, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved