Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 20 серпня 2009 року вона з відповідачем перебуває в шлюбі. Шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1165. За час перебування в шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Належне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, проживання однією сім`єю із відповідачем фактично припинено з початку цього року, живуть за різними адресами, син проживає з позивачкою. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач добровільно не надавав та не надає. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.05.2012 року, яке набрало законної сили 28.05.2012 року у справі № 0907/2510/2012 присуджено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердому грошовому розмірі по 450 гривень щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. Враховуючи наведене просила розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подала до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач подав до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги визнав, просив розглядати справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 20.08.2009 року сторони зареєстрували шлюб 20.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1165. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.09.2011 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.05.2012 року, яке набрало законної сили 28.05.2012 року у справі № 0907/2510/2012 присуджено стягувати з відповідача - [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердому грошовому розмірі по 450 гривень щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved