Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, посилаючись на те, що вона з 07 грудня 2010 року по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однією сім`єю подружжя не проживає з грудня 2018 року, тому позивачем було подано позов до Біляївського районного суду Одеської області про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони по справі мають спільних малолітніх дітей, доньок - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Батько ніякої допомоги на утримання дітей не надає, участі у вихованні та догляді за дітьми відповідач не бере. Відповідач працевлаштований та працездатний, але він не повідомляє позивачку про місце своєї роботи, тому позивач звернулась до суду із заявою про стягнення аліментів в частині від заробітку. Позивач надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та зазначила, що вона на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 25). Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надіслання ухвал та судових повісток на останнє відоме місце проживання (перебування), але від нього повертались конверти з відміткою Укрпошти неправильно зазначена адреса одержувача, тому судом було розміщено оголошення на офіційному сайті суду про виклик особи до судового засідання, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 16, 22, 24). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 07 грудня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1940 (а.с. 5). Сторони по справі мають спільних малолітніх дітей, дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 6646 (а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2628 (а.с. 7). Згідно довідки Виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1231 від 17.05.2019 року дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач - відповідач, як батько своєї дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 5 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом не встановлено (відповідачем не надано доказів), що у нього наявні непрацездатні члени сім`ї чи діти, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Відповідач є працездатною особою. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, не має інших утриманців, суд вважає, що відповідач, як батько малолітніх дітей, зобов`язаний сплачувати на їх утримання аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , після чого стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття[PERSON] , тобто до [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підставі ч. 1 ст. 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене суд вважає вимоги позивачки законними та обґрунтованими, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved