Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом в обґрунтування кого вказала, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №172101 від 08.10.2012 року, їй на праві власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0617га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.Нові Петрівці, вул.Боженко. Враховуючи, що земельна ділянка використовується для ведення особистого селянського господарства, є необхідність в проїзді до земельної ділянки транспортних засобів, для проведення оранки, завезення органічних добрив та інше, але у звязку з відсутністю проїзду до земельної ділянки із дороги загального користування, що проходить по вул.Боженка, підїзд техніки до земельної ділянки є неможливим, внаслідок чого вона позбавлена можливості належним чином обробляти земельну ділянку. У той же час, належна їй земельна ділянка межує із земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON]), та саме ці земельні ділянки мають вихід (проїзд) на вул.Боженко по якій можливий заїзд транспортних засобів. З урахуванням місця розташування, доступ до земельної ділянки позивача, можливий виключно через земельну ділянку [PERSON], так як на земельній ділянці іншого землекористувача [PERSON], знаходяться будинок та інші капітальні споруди. У звязку із чим позивач просить суд встановити на користь [PERSON] постійний земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по встановленому шириною 3,0м. та довжиною 40,0 м. по земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:02:10960168, розташованій за адресою: Київська область, Вишгородський район. с.Нові Петрівці, вул.Боженка, яка належить на праві власності [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, надав аналогічні пояснення викладеним у позові та пояснив, що дійсно проїзд до земельної ділянки позивачки можливий лише по земельній ділянці відповідачки [PERSON], яким до теперішнього час користується позивач, але з метою подальшого уникнення суперечок та законного визначення можливості використання сервітут його позивачкою, просив позовні вимоги задовольнити. Клопотань щодо призначення по справі відповідних експертиз, мирового врегулювання даного спору суду не надав, право на надання вказаних документів та клопотань судом неодноразово було розяснено. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно, на теперішній час склалась така ситуація, що проїзд до земельної ділянки позивачки можливий лише через земельну ділянку відповідачки. У той же час, відповідачка дозволяє позивачці проїзд по її земельній ділянці, але вважає, що довжина проїзду, про яку зазначає позивач порушує її права, оскільки довжина повинна бути встановлено на довжину ділянки відповідачки, що межує з земельною ділянкою позивачки, а саме у розмірі 32 метри, оскільки подальший проїзд техніки можливий по земельній ділянці позивачки. Крім того, не заперечує щодо встановлення безоплатного земельного договору, але виключно у періоди з 01 жовтня діючого року по 15 квітня наступного року, кожного року в подальшому. Також надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 98 ЗК України зазначено, що право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №172101 від 08.10.2012 року [PERSON] належить земельна ділянка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район. с.Нові Петрівці, вулиця Боженка, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0617га (а.с.18). Відповідно до схеми розміщення земельної ділянки, вона межує з земельними ділянками кадастровий номер 3221886001:02:109:0025 власник [PERSON], земельна ділянка кадастровий номер 3221886001:02:109:0178 [PERSON], земельна ділянка кадастровий номер 3221886001:02:109:0168 [PERSON] (прізвище після шлюбу [PERSON]) (а.с.19). Крім того, відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.06.2006 року позов [PERSON] було задоволено, визнано незаконними та скасовано рішення виконкому №42 від 13.03.2002 року, №121 від 25.07.2003р., №41 від 30.03.204 року, рішення 21 сесії ІУ скликання Новопетрівської сільської ради за №179 від 11.03.2005 р. Дане рішення, відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 05.10.2006 року, залишено без змін. Відповідно до рішення Новопетрвіської сільської ради було внесено зміни до рішення №45-ІІ-ІУ від 24.12.2010 року «Про вилучення земельної ділянки» відповідно до якого [PERSON] було запропоновано укласти договір сервітут для проїзду до своєї земельної ділянки з [PERSON] та [PERSON] (а.с.145) та надано викопіровку земельних ділянок по вулиці Боженко до вказаного рішення (а.с.146). Відповідно до ст.99 ЗК України власник або земелекористувач земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. У звязку із тим, що самостійно сторони не врегулювали питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення земельного сервітуту, позивачка звернулись із вказаним питанням до суду. На підставі п.22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має врахувати , що земельний сервітут встановлюється відносно певного обєкту і не залежить від власників цих обєктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи. Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 Земельного Кодексу України, цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має врахувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в іншій спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. З наданих представником позивача роздруківок з Інтернет видань вбачаються габарити транспортних засобів, зокрема КамАЗ, тракторів (а.с.127- 136), а саме їх ширина від 1550 см. до 2420 см. У судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що він працює директором ТОВ «Тетіс 2007» та даним товариством, за замовленням сторін, раніше складались відповідні документи. Також повідомив, що дійсно, для того щоб позивач мала можливість проїзду до своєї земельної ділянки їй потрібно проїхати по земельній ділянці відповідачки, відповідно до наданого кадастрового плану земельних ділянок. З наданого до суду кадастрового плану розташування земельних ділянок позивача та відповідача, з описанням меж та визначенням їх координат та горизонтів прокладання (а.с.7), з урахуванням пояснень наданих свідком, представниками сторін та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що приймаючи найбільш прийнятний варіант встановлення земельного сервітут, враховуючи інтереси сторін, порядок користування земельними ділянками, з метою можливості уникнення подальших конфліктів та суперечок між сторонами, а саме у встановлені постійного земельного сервітуту [PERSON] на право проїзду на транспортному засобі по встановленому шириною 3,0м. та довжиною 32 м. по земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:02:10960168, розташованій за адресою: Київська область, Вишгородський район. с.Нові Петрівці, вул.Боженка, яка належить на праві власності [PERSON], у період з 01 жовтня поточного року до 15 квітня наступного року, оскільки встановлення сервітуту викликано лише можливість обробляння земельної ділянки під час висадки та збору урожаю. На підставі викладеного та

Outcome: partial