Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів на оплату навчання дитини [PERSON] у Харківському національному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди у розмірі 1\\4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.08.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб зареєстрований у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 814, від шлюбу з відповідачем, мають дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалось, з ініціативи відповідача постійно виникають сварки, відповідач нехтує сімейними цінностями, у звязку з чим наприкінці серпня 2014 р. припиненні шлюбно-сімейні відносини, з того часу відсутнє спільне господарство, сімейний бюджет та сторони мешкають окремо. Оскільки подальше спільне проживання та збереження родини позивач вважає не можливим, а відповідач самоусунувся від піклування та матеріального забезпечення свого сина позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. 08.06.2015 р. позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила суд розірвати шлюб укладений 03.08.2007 р. між [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] аліменти на оплату навчання дитини [PERSON] у Полтавському національному педагогічному університеті ім. В.Г. Короленка у розмірі 1\\4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Представник позивача в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на те, що позивач не має змоги самостійно оплачувати навчання свого повнолітнього сина у звязку з тим, що [PERSON] перебуває на її забезпеченні, йому встановлено діагноз хронічний тонзиліт та «вроджена контрактура лівого ліктьового суглобу, артроз п'яточно таранних суглобів. Больовий синдром з помірно вираженим порушенням функції лівого ліктьового суглоба та обох гомілкостопних суглобів». Позивач постійно витрачає кошти на лікування сина. Також у позивача є мати пенсіонерка, яка також знаходиться на її утриманні. Представник відповідача не заперечував проти розірвання шлюбу та просив не задовольняти позовну заяву в частині стягнення аліментів посилаючись на те, що відповідач є інвалідом 3 групи, наявна група інвалідності супроводжується численними захворюваннями, він потребує постійного лікування медичними препаратами. Крім того у відповідача є матір пенсіонерка [PERSON], яка мешкає за адресою: Харківська обл., Краснокутський район, с. Козіївка, хворіє сахарним діабетом ІІ типу та гіпертонічною хворобою протягом 24 років, спостерігається значне погіршення загального стану. У звязку з чим відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти своєму повнолітньому сину, оскільки вимушений витрачати весь свій дохід на ліки для себе та своєї матері. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 03.08.2007 р. Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.08.2007 року, актовий запис № 814. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - «Дрозд», дружини «Зеленська» (а.с. 6). Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №895 (а.с. 9). Відповідно до довідки №392-03 Полтавського національного педагогічного університету ім. В.І. Короленко, [PERSON] дійсно є студентом другого курсу денного, комерційного відділення факультету філології та журналістики. Закінчує навчання 30.06.2017 р. (а.с.55). Згідно положень ст.199 СК України у випадку , якщо повнолітні син, дочка продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги , батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років при умові,що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснено в п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З заперечень представника відповідача вбачається, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу ним визнані. Дослідивши доказази, представлені відповідачем, суд вважає, що відповідач не надав переконливих доказів того, що він позбавлений можливості надавати допомогу дитині. Так, надані відповідачем докази, а саме: посвідчення інваліда 3 групи [PERSON], копія паспотра [PERSON], виписки із історії хвороб [PERSON], довідка Виконавчого комітету Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про те, що за адресою: с.Козіївка, віл. Леніна, 130 проживає та зареєстрована одна [PERSON] (мати відповідача), виписки із історії хвороби [PERSON] самі по собі не доводять, що відповідач не має можливості надавати допомогу на утримання сина на час його навчання. Так, з медичних документів вбачається, що відповідач з 1986 року, після отриманої контузії під час бойових дій у Афганістані, проходить періодичні курси лікування з приводу різних хронічних захворювань . Але з жодної медичної довідки не вбачається, що відповідач є непрацездатною особою, так само, як не підтверджує непрацездатність відповідача і сам факт того, що він є інвалідом 3 групи. Жодний, наданий відповідачем доказ, не підтверджує доводи відповідача, що весь свій дохід він витрачає на ліки для себе та своєї матері, через що не може платити алімети на утримання сина на час його навчання. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги позивача, викладені в уточненій позовній заяві, в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають витрати позивача з оплати судового збору. На підставі викладенного,

Outcome: approved