Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом за вимогами якого просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладений 09 липня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1065, скасувавши державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний обєкт нерухомості. Також просить визнати недійсним договір дарування садового будинку №50 з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, селищна рада Балівська, садівниче товариство «Луч», укладений 09 липня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 1067, скасувавши державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний обєкт нерухомості, а також недійсним договір дарування земельної ділянки №50, площею 0,0501 га, розташованої за даною адресою, скасувавши державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказані обєкт нерухомості. Крім того, посить вселити його - [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав письмові заперечення щодо позовних вимог та разом зі своїм представником у судовому засіданні заперечували проти доводів позивача, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, тому просили суд залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази надані учасниками процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що відповідач [PERSON] є рідним сином позивача [PERSON]. Спірна двокімнатна квартира №35, розташована в будинку №72 по вул. Калиновій м. Дніпро, має загальні площу - 46,2 кв.м, житлова - 27,7 кв.м. Дана квартира була приватизована на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.01.2000 року виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 24.01.2000 року №4/152-2000 та зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.01.2000 року у реєстрову книгу № 519п за реєстром №1635-563. Співвласниками квартири, після її приватизації були позивач - основний квартиронаймач, його дружина - [PERSON], [INFO] і їх син - [PERSON], [INFO] та кожному з них належало на праві власності по 1/3 частині приватизованої квартири. 05 грудня 2011 року померла дружина позивача - [PERSON], та після її смерті в зазначеній квартирі він залишився мешкати один. 06 липня 2016 року відповідач [PERSON] в Четвертій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину після померлої матері [PERSON] на 1/3 частину спірної квартири. Так, на теперішній час в спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та його син [PERSON], про що свідчить довідка про склад сімї, видана 21.09.2016 року ОЛСББ «Калинова 72». Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1065 посвідчила договір дарування частини квартири, а саме: 1/3 частки квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності 1/3 частину вказаної квартири, після чого він став її єдиним власником. 09 липня 2016 року цей же приватний нотаріус посвідчила два договори дарування земельної ділянки площею 0,0501 га та садового будинку №50, загальною площею 64,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Балівська сільська рада, садівниче товариство «Луч». Проте, як встановлено у судовому засіданні, зазначені правочини були вчинені позивачем під впливом помилки. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно(дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В частині 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вимоги ч.1 ст. 215 ЦК України передбачають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Приписи ч.1 ст.229 ЦК України вимагають, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду судових справ про визначення правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину ( ст. 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що під час підписання спірних правочинів [PERSON] не розумів, що позбавляється власності на квартиру, дачу і земельну ділянку та не зможе в майбутньому користуватися і володіти ними на свій розсуд, як це він робив на протязі останніх 40 років. Разом з тим, позивач підтверджує, що підписав вказані правочини під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення - природи правочину та його прав і обовязків володіння і користування обєктами нерухомості. Зокрема, [PERSON] зазначає про те, що якби він розумів, що після підписання цих документів він буде позбавлений прав користування і володіння квартирою, дачею та земельною ділянкою, то ніколи не зробив би таких дій, та стверджую, що на момент вчинення правочинів, а саме договорів дарування частини квартири, дачного будинку і земельної ділянки, він помилявся щодо їх правової природи і наслідків, прав і обовязків сторін, що має істотне значення, так як вважав, що підписує правочини, які за своїми юридичними наслідками передбачають залишення прав володіння і користування обєктами нерухомості за ним до дня його смерті, після якої вказані права перейдуть до відповідача. Також судом встановлено, що після укладання зазначених правочинів з боку відповідача почалися неправомірні дії, що виразилися у відібранні ключів від спірних обєктів нерухомості та створення перешкод у вільному користуванні ними. Так, у звязку з тим, що позивач не може потрапити і проживати в спірну квартиру з вини відповідача, 14.11.2016 року [PERSON] звернувся до АНД відділу поліції ДВ ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про надання йому допомоги щодо вселення в спірну квартиру. Проте, 16.11.2016 року йому був наданий висновок, де вказано, що між сторонами склалися неприязні відносини на побутовому ґрунті і за вказаним фактом з останнім проведена профілактична бесіда згідно чинного законодавства. Крім того, в спірній квартирі знаходяться особисті речі позивача, меблі та предмети домашнього вжитку, які він придбав разом з покійною дружиною, та на теперішній час вказана квартира є для нього єдиним постійним місцем проживання, де він зареєстрований з 05.08.1975 року, що підтверджується копією квартирної картки ЖЄКу №29 АНД району м.Дніпропетровська. У звязку з тим, що відповідач чинить позивачу перешкоди в проживанні в спірній квартирі, останній вимушений звертатися до суду з позовом про вселення в спірну квартиру. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2204,80 грн. сплачена ним при подачі позову.

Outcome: approved