Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та розірвання договору, стягнення залишку коштів на картковому рахунку, коштів по депозитному вкладу, відсотків за користування депозитним вкладом, 3% пені. В обґрунтування позову послалася на те, що 13 березня 2013 року між [PERSON] (надаліПозивач), та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надаліВідповідач, Банк) укладений Договір (Вклад «Депозит VIP») №SAMDN01000733765231 (надалі Договір) відповідно до пункту 1 якого, а саме до таблиці 1 (яка є невідємною частиною договору) позивач передала Банку, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 78077 дол. США 64 центів строком розміщення вкладу 366 днів по 13.03.2014 року включно, зі сплатою процентної ставки по договору 9,75% річних. Вказує, що з кінця лютого 2014 року банком були введені обмеження, вклади не повертались, тільки проценти, всередині березня місяця 2014 року заблоковано всі операції з клієнтами. Всі її банківські рахунки і картки в односторонньому порядку Банком заблоковано без будь-якого попередження. Банк перестав здійснювати будь-які виплати та нарахування. Офіційне поясненнянестабільна ситуація в Україні та Криму, відповідно зявилися складнощі з обслуговування депозитів та рахунків клієнтів. Більше того, в одній із відповідей на її численні звернення до банку їй «порадили» звернутися до органа країниокупанта«Фонда защиты вкладчиков», що здійснює виплати вкладникам, договори якими були укладені з кримською філією ПриватБанку.\~ Вважає, що отримавши її заяву про повернення депозиту, Банк був зобовязаний видати їй суму депозиту. Виходячи з того, що сума неповернутого Банком депозиту становить 78077 дол. США дол. США 64 центів, відсоткова ставка річних, визначена договором і становить 9,75%, період користування Банком депозитом з 14.03.2014 року по 30.11.2018 року, за таких умов сума нарахованих процентів становить 35733 дол. США 27 цента. Крім того, посилаючись на положення ч.5 ст.10 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача з 14.03.2014 року пеню в розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Враховуючи зазначене, вважає, що стягненню підлягає 3% пені по несплаті депозиту в доларах США за період з 14.03.2014 року по 30.11.2018 року з кількістю днів заборгованості 1724 дні, що становить 4038175 (чотири мільйони тридцять вісім тисяч сто сімдесят пять) дол. США 54 центи. Також, стягненню підлягає 3% пені по несплаті відсотків по депозиту в доларах США за період з 14.03.2014 року по 30.11.2018 року року з кількістю днів заборгованості 1724 дні, що становить 1848124 (один мільйон вісімсот сорок вісім тисяч сто двадцять чотири) дол. США 72 цента. Крім того, посилається на той факт, що у звязку з досить тривалою співпрацею між нею та відповідачем, яка почалася значно раніше до анексії Криму, Банком на її імя було відкрито картковий рахунок та видано основну карту №6762……..2023, з допомогою якої вона здійснювала відповідні фінансові операції. Згідно договірних умов Договору банківського вкладу (Вклад «Депозит VIP») №SAMDN01000733765231 від 13.03.2013 року для зарахування відсотків по вкладу було визначено саме вказаний номер рахунку. На даний картковий рахунок банком не тільки перераховувались відсотки по вкладу, а також здійснювалось поповнення карткового рахунку і т.і. Видана на її імя банківська виписка від 28.07.2014 року №2250615984, за період з 25.04.2012 року по 07.07.2014 року валюта рахунку долари США баланс на початок періоду становив 0 дол. США, баланс на кінець періоду становив (і має становити на даний час) 29530 дол. США 08 центів. Крім того, дана банківська виписка свідчить і про останню дату здійснення будь-яких банківських операцій. Таким чином, вважає, що стягненню підлягають невиплачені Банком заблоковані на вказаному ним картковому рахунку кошти, що належать їй на праві власності, у розмірі 29530 дол. США 08 центів.. Враховуючи зазначене, вважає, що на підставі ст.10 [PERSON] України «Про захист прав споживачів», стягненню підлягає 3% пені по несплаті залишку коштів на картковому рахунку №6762……..2023 в доларах США за період з 14.03.2014 року по 30.11.2018 року з кількістю днів заборгованості 1724 дні, що становить 1527295 (один мільйон пятсот двадцять сім тисяч девяносто пять) дол. США 74 цента. За вказаних підстав звернулась в суд з даним позовом. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 10.12.2018 року відкрито провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження. 31.01.2019 року на адресу суду представником відповідача надісланий відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує щодо заявленого позову [PERSON] та просить суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача [PERSON] посилається на наступне. У відповідності до положень ч.1 ст.3 [PERSON] України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року №260 Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (далі Постанова НБУ № 260). Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/I від 21.04.2014 року, було припинено ще з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ ПРИВАТБАНК унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Окупаційна влада у травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, у тому числі - банківських документів, договорів, касових документів, приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та т.і. Також були арештовані права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, борги за всіма зобов'язаннями, відповідно до судових постанов Державної [PERSON] Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Крім того, посилається на те, що оскільки Банк не має можливості на цей час надати оригінали документів зі свого боку, то просить суд сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи з огляду на їх особливість та надати відповідну правову оцінку документам (доказам), які надає Позивач в обґрунтування тих обставин і фактів, що мали місце на тій території України, яка на час розгляду спору судом окупована Російською Федерацією і не контролюється українською владою. Щодо нарахованих відсотків за депозитом, відповідач заперечує щодо розрахунку суми, яка підлягає стягненню. Крім того, відповідач категорично заперечує проти позовних вимог в частині нарахування пені за несплату Банком залишків коштів на картковому рахунку та застосування ч.5 ст.10 [PERSON] України Про захист прав споживачів та заперечує проти визначення періоду нарахування пені - з 14.03.2014 р. по 30.11.2018 р. та вважає наведений позивачем розрахунок невірним. Також вважає вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу такою, що належним чином не підтверджена, а заявлену суму витрат в розмірі 7000 грн. на правничу допомогу вважає недоведеною. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та наполягала на його задоволенні, пославшись на підстави та мотиви, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечував щодо заявленого позову пославшись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 13 березня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений Договір (Вклад «Депозит VIP») №SAMDN01000733765231 відповідно до пункту 1 якого, а саме до таблиці 1 (яка є невідємною частиною договору) позивач передала Банку, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 78077 дол. США 64 центи строком розміщення вкладу 366 днів по 13.03.2014 року включно, зі сплатою процентної ставки по договору 9,75% річних. З наданих суду оригіналу депозитного договору, оригіналу квитанції та виписки по депозитному рахунку вбачається, що позивач відповідно до умов п.1 зазначеного договору перерахувала на зазначений рахунок кошти в сумі 78077 дол. США 64 центи. Після незаконної анексії Російською Федерацією АР Крим, позивач переїхала на постійне місце проживання до [INFO], де з 06.11.2014 року постійно проживала та була зареєстрована. Позивач неодноразово зверталася до банку з письмовою заявою про повернення їй грошових коштів та процентів за вищезазначеним депозитним договором (заява та претензії від 12.02.2015 року, 05.08.2015 року, 25.02.2016 року, 07.06.2016 року, 18.01.2017 року, 24.04.2017 року) та коштів на поточному картковому рахунку, на що неодноразово отримувала від ПАТ КБ «Приват Банк» відповідь про неможливість виконання банком своїх обовязків за зазначеними договорами, у якій всю відповідальність банк перекладає на Російську Федерацію. Зазначене підтверджується відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.04.2015 року, 16.03.2015 року, 24.03.2015 року, 16.08.2015 року, 06.05.2016 року, 09.06.2016 року, 01.12.2017 року. Згідно пункту 16 вказаного договору, передбачено (мовою документу) «Стороны имеют\~ право досрочно расторгнуть настоящий договор, уведомив об этом друг друга за два банковских дня до даты расторжения договора». [PERSON] з тим, відповідач відмовився розривати депозитний договір та повертати позивачу належні їй грошові кошти та жодних повідомлень про розірвання договорів, як депозитного так і поточного, позивачу не направляв. Тому, порушення прав позивача триває з 14.03.2014 року й до цього часу. Із дослідженої клієнтської виписки по Договору №SAMDN01000733765231 з 13.03.2013 року по 13.03.2014 року на рахунку позивача за Депозитним договором №SAMDN01000733765231 від 13.03.2013 року обліковувалося 78661,61 доларів США. Згідно виписки за період з 25.04.2012 року по 07.07.2014 року на поточному рахунку №6762462081402023 обліковувалося 29530,08 доларів США. У судовому засіданні було зясовано, що останнім днем роботи відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК було 14.05.2014 року. Вищезазначене беззаперечно свідчить про укладення позивачем депозитного договору та відкриття поточного карткового рахунку, внесення за ними позивачем грошових коштів та розмір заборгованості відповідача, без врахування процентів, які відповідач з квітня 2014 року в односторонньому порядку перестав нараховувати по «кримським» депозитам. Адже банківська виписка це звіт банку про стан поточного або депозитного рахунку та рух коштів за певний період, який надається банком власнику поточного або депозитного рахунку. Верховний Суд 16 травня 2018 року по цивільній справі №201/8674/14-ц (провадження № 61-405св18) у аналогічній справі за участю ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив наступне: «Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток «зобов'язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюються у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов'язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору.» Доказів направлення позивачу за два банківських дні до розірвання договору заяв про розірвання зазначеного депозитного договору згідно умов пункту 16 Договору відповідачем суду надано не було. Жодних доказів про виплату позивачеві грошових коштів на виконання умов вищезазначених договорів відповідачем теж суду надано не було. Тому, враховуючи вищезазначене, суд обґрунтовано приходить до переконання, що відповідач не повернув позивачеві ні грошові кошти, внесені за депозитним договором, ні проценти, які повинні були нараховуватися протягом усього часу автоматичної пролонгації договорів, а ні кошти наявні на поточному картковому рахунку. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та наявність поза розумним сумнівом підстав для часткового задоволення його позовних вимог виходячи з нижчезазначених положень законодавства та правових позицій Верховного Суду України та Верховного Суду. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ч. 1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; За змістом\~ положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Тому укладення, виконання чи спростування виконання письмового правочину може доводитися будь-якими належними, допустимими та достовірними письмовими доказами. У іншому випадку це було б порушення принципу правового визначення. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст.17 [PERSON] України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. Відмовляючись повернути кошти, які знаходяться на банківському рахунку, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Саме тому не може бути відмовлено судом у задоволенні позову про стягнення коштів за депозитними договорами за відсутності оригіналів деяких квитанцій, якщо наявна достатня кількість інших письмових належних, допустимих та достовірних доказів, виданих позивачу самим же відповідачем, які поза розумним сумнівом свідчать про наявність правовідносин між сторонами та дають можливість достовірно зясувати розмір заборгованості перед позивачем. У іншому випадку зазначене буде нічим іншим як правовий популізм. Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а ст.525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. За правилами ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею електронної ощадної книжки, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Зокрема, укладений позивачем та відповідачем вказаний вище Договір містить: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа). В той самий день позивачем передані Банку кошти в розмірі 78077 дол. США 64 цента (надалі Вклад), що підтверджується платіжним дорученням №2498005266 від 13 березня 2013 року. Оригінали зазначених документів досліджувались судом у судовому засіданні. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528, банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно зі ст.2 [PERSON] України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Ч.3 ст.1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Таким чином, на відносини повязані з виконанням умов укладеного між позивачем та Банком Договору поширюються положення норм глав 71, 72 Цивільного кодексу України (ст.ст. 1046 1076), а також положення Договору, якими регулюються відносини з приводу здійсненого Позивачем банківського вкладу. Відповідно до ч.2 ст.1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу його вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином позивач, як вкладник за договором банківського вкладу «Депозит VIP» №SAMDN01000733765231 від 13.03.2013 року відповідно до ст.1060 ЦК України вправі вимагати повернення здійсненого ним вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк, отримавши від нього відповідну заяву, повинен видати вклад у повному обсязі. Порядок повернення (виплати) вкладу визначений умовами Договору банківського вкладу. У відповідності п.6 Договору виплата суми вкладу проводиться Банком, починаючи з першого робочого дня банку по закінченні строку вкладу, вказаного у Таблиці 1, тобто по закінченні 366 днів з дня укладання даного Договору. Відповідно до ст.1060 ЦК України, позивач неодноразово звертався до Банку із заявами та листами про повернення суми депозиту так і суми коштів на поточному картковому рахунку, однак ні коштів, ні необхідної інформації щодо депозитного вкладу та про розблокування його банківських карток ним не отримано по сьогоднішній день. Відповідно до положень ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Тому, враховуючи положення вищезазначених правових норм, якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання за цим договором припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили, тому згідно чинного законодавства й усі проценти за діючими та ще не розірваними судом договорами повинні нараховуватися судом саме до цього часу. [PERSON] з тим, оскільки суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог, належним способом захисту порушених прав Позивача з боку Банку стане примушення Банку виконати свій обовязок в натурі, тобто примусове стягнення з Банку належних позивачу сум вкладу. Для розрахунку суми вкладу, яка підлягає стягненню з Банку, суд виходить із п.1 п.2\~ та п.7 Договору, за умовами яких Банк нараховує відсотки для продовжуваних депозитних вкладів\~ даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу без складання додаткової угоди. Кожне наступне продовження договору здійснюється у аналогічному порядку. Виходячи з того, що сума неповернутого Банком депозиту становить 78077,64 дол. США, відсоткова ставка річних, визначена договором і становить 9,75%, період користування Банком депозитом з 14.03.2014 року по 30.11.2018 року, за таких умов сума нарахованих процентів становить 35733 дол. США 27 центів. Відповідно до ст.1075 ЦК України (яка застосовується до депозитних договорів в силу норми ч.3 ст.1058 цього ж Кодексу) договір розривається за заявою клієнта в будь-який час. Крім того, слід зазначити, що відповідно до положень ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України\~ від 29 грудня 2000 року № 520, та іншими документами. Згідно зі ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. [PERSON] з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті, згідно з ч.1 ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет №15-93). Враховуючи викладене, сума, яка підлягає стягненню з Банку становить 78077 дол. США 64 центи суми внесеного Позивачем депозитного вкладу та 35733 дол. США 27 центів нарахованих процентів, а всього: 78077 дол. США 64 центи + 35733 дол. США 27 центів = 113810\~ доларів США 91 цент. Зазначене вище узгоджується із правовою позицією висловленої у Постанові [PERSON] Верховного Суду від 16.01.2019 року справа № 373/2054/16 ц. При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що оскільки перша вимога щодо розблокування депозитних рахунків та повернення суми вкладів та нарахованих відсотків за період березень 2014 року лютий 2015 року, тобто вимога щодо розірвання Договору банківського вкладу №SAMDN01000733765231 від 13.03.2013 року, була заявлена в претензії Позивача від 14.02.2015 року, яку Банк отримав 24 лютого 2015 року, тому відповідно Договір банківського вкладу від 13.03.2013 року вважається розірваним з 26.02.2015 року на письмову вимогу вкладника. Так, Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-2861цс15, висловив наступну правову позицію у Постанові від 02 березня 2016 року. Зокрема, Верховний Суд України зазначив наступне: «Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому, згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. За таких обставин, суд приходить до переконання, що доводи відповідача про застосування до даних правовідносин щодо нарахування відсотків у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу буде суперечити умовам укладеного між сторонами договору, а відтак, не підлягає застосуванню. Щодо нарахованої Позивачем пені у розмірі 4038175,54 дол.США. за кожний день прострочення повернення вкладу та в розмірі 1848124,72 дол.США за кожний день прострочення повернення відсотків, суд зазначає наступне. Позивач просить суд стягнути пеню за Договором банківського вкладу №SAMDN01000733765231 від 13.03.2013 року, нараховану за період з 14.03.2014 року по 30.11.2018 року на суму вкладу та відсотків, окремо. Позивач нараховує пеню як 3% від суми вкладу (від суми відсотків відповідно) за кожний день прострочення виконання грошового зобовязання з повернення коштів вкладнику. Але, така вимога є неправомірною, з огляду на наступне. Так, відповідач у відзиві просить суд застосувати до даних відносин наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення\~ обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~ Отже, аналіз норм статті 266 ЦК України, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), коли вона нараховується та у межах строку позовної давності за основною вимогою. Оскільки Позивач звернувся з вимогою щодо стягнення пені 06.12.2018 року (дата подання позовної заяви), тому відповідно, пеня може бути нарахована та стягнута лише за період з 06.12.2017 року по 06.12.2018 року (365 днів). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. 21.02.2018 року Верховний Суд у цивільній справі №759/13827/15-ц (касаційне провадження №61-5543св18) висловив правову позицію стосовно правомірності нарахування та стягнення пені з боржника на підставі ч.5 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів та навів формулу розрахунку пені в розмірі 3% вартості несвоєчасно наданої послуги споживачу за кожний день затримки виконання зобовязання. Верховний Суд вказав, що За змістом ч.5 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів та ч.1 ст.1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому в договорі, вартість послуги за договором банківського вкладуце розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Також, Верховним Судом в Постанові від 21.02.2018 року були допущені описки та арифметичні помилки у розрахунку суми пені за наведеною судом формулою. АТ КБ ПРИВАТБАНК подало заяву про виправлення описок та арифметичних помилок у вищевказаній Постанові від 21.02.2018 року та Верховним Судом 31 липня 2018 року була постановлена ухвала про задоволення заяви Банку та зміни тексту (усунення неточностей) постанови без зміни змісту судового рішення. Таким чином, 31.07.2018 року Верховний Суд ухвалою про виправлення описок та арифметичних помилок, допущених у мотивувальній та резолютивній частинах рішення, ще раз підтвердив свою правову позицію щодо необхідності застосування наведеної формули розрахунку пені при розгляді аналогічних справ з позовними вимогами щодо стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів. Отже, з урахуванням позиції Верховного Суду від 21.02.2018 року у цивільній справі №759/13827/15-ц (касаційне провадження №61-5543св18) стосовно правомірності нарахування та стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів та наведеної Верховним Судом формули розрахунку пені, виходячи з вартості послуги (несвоєчасно наданої послуги), розрахунок пені за період з 06.12.2017 року по 06.12.2018 року (365 днів) повинен виходити з наступної формули та мати наступний вигляд: Сума вкладу-78077,64 дол.США Кількість днів прострочення-365 днів Відсоткова ставка (вартість послуги за 1 рік)- 9,75% річних Таким чином, вартість послуги за один день складає 9,75 % : 365 днів = 0,02671232 %. 3 % вартості послуги за 365 днів складає - 0,02671232 % х 3 % х 78077,64 дол.США\~ х 365 днів = 228,37 дол.США. Із аналогічної формули суд виходить, нараховуючи пеню по невиплаченим відстоткам по депозиту. Сума відстотків-35733,27 дол.США Кількість днів прострочення-365 днів Відсоткова ставка (вартість послуги за 1 рік) 9,75% річних Таким чином, вартість послуги за один день складає 9,75 % : 365 днів = 0,02671232 %. 3 % вартості послуги за 365 днів складає - 0,02671232 % х 3 % х 35733,27 дол.США\~ х 365 днів = 104,51 дол.США. Суд критично оцінює посилання відповідача, щодо того, що пеня не може бути нарахована на відсотки, оскільки відсотки є складовою невиконаного грошового зобовязання по депозитному договору, що в свою чергу зумовлює застосування до відповідача правових наслідків, визначених ч.5 ст. 10 [PERSON] України «Про захист прав споживачів». Крім того, із встановлених вище у судовому рішенні обставин та мотивів, які навів суд, стягненню підлягають невиплачені Банком заблоковані на поточному картковому рахунку кошти, що належать позивачу на праві власності, у розмірі 29530 дол. США 08 центів. Щодо здійсненого Позивачем розрахунку пені у розмірі 1527295,74 дол.США за картковим рахунком №6762……..2023 суд зазначає наступне. Позивач рахує пеню за неповернення Банком залишків коштів у розмірі 29530,08 дол.США, які знаходилися та знаходяться, на її банківському рахунку №6762……..2023, та вважає, що у даному спорі - застосування [PERSON] України Про захист прав споживачів у частині застосування відповідальності до Банку за несвоєчасне повернення коштів, які знаходилися на поточному рахунку клієнта, є правомірним та Банк повинен понести відповідальність у вигляді сплати пені, відповідно до ч.5 ст.10 цього [PERSON]. Відповідач категорично заперечує проти позовних вимог в частині нарахування пені за несплату Банком залишків коштів на картковому рахунку та застосування ч.5 ст.10 [PERSON] України Про захист прав споживачів з чим погоджується і суд, виходячи з наступних підстав. За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Поточним визнається рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків належать також карткові рахунки (картрахунки). Позивач невірно застосовує норму ч.5 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів до правовідносин між Банком та Позивачем в частині наявності відкритого картрахунку, оскільки договір про відкриття поточного банківського рахунку, не передбачає отримання Банком прибутку та не є саме фінансовою послугою у розумінні ЗУ Про захист прав споживачів. Відповідно до п. 32.2. ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» - у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим [PERSON] строків виконання\~ доручення\~ клієнта\~ на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Оскільки встановлені судом обставини свідчать саме про порушення відповідачем [PERSON] України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а така вимога позивачем у позові не ставилась, то і підстав для її задоволення суд не вбачає. Питання щодо розподілу судових витрат суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Так, згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з\~ судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які остання понесла за даним позовом, розмір яких становить 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. Вказані витрати підтверджені представником позивача дослідженим у судовому засіданні розрахунком та квитанцією №10-1/09/2018-н., а відтак, підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, судом задоволено позовних вимог на суму 143673,87 дол. США, що станом на день ухвалення судового рішення еквівалентно 3890688,40 грн. (27,08 грн. (офіційний курс НБУ станом на 04.04.2019 року)* 143673,87 дол. США = 3890688,40 грн. ) Так, позивач звільнена від плати судового збору на підставі ст.22 [PERSON] України «Про захист прав споживачів», а згідно ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин, суд прийшов до висновку про стягнення звідповідача в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі\~ 8810 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,\~

Outcome: partial