Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, пізніше уточнивши свої вимоги (а.с.56-57)в позові вказала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 01.02.2013 року було розірвано. В зареєстрованому шлюбі ними було нажито спільне майно, а саме дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0634 га, кадастровий номер 0520688900:01:004:0110, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та земельна ділянка площею 0,0377 га, кадастровий номер 0520688900:01:004:0112, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення для дачного будівництва.Договори купівлі продажу даних земельних ділянок були укладені27.10.2011року та нотаріально посвідчені нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], Державні акти на права власності на земельні ділянки були оформлені на відповідача. Тому посилаючись на відповідні норми законодавства позивач звернулася з даним позовом до суду, яким просить визнати за нею право власності по ? частки вищевказаних земельних ділянок, які на її думку є спільною сумісною власністю з відповідачем. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особистої приватної власності на земельні ділянки, посилаючись на те, що під час перебування у офіційному шлюбі , згідно договорів купівлі-продажу від 27.10.2011 року , він придбав дві земельні ділянки загальною площею 0,010 га на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, які коштували 144 000 грн. Відповідно до п. 15 вказаних договорів його колишньою дружиною ([PERSON]Ю.) було подано заяву про згоду на купівлю даних земельних ділянок і зазначено, що придбання майна здійснюється за кошти, набуті ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, насправді ці кошти не були власністю їх колишнього подружжя, а належали йому особисто, виходячи з того, що маючи намір придбати вказані земельні ділянки 15 жовтня 2011 року [PERSON] уклав договір позики з позикодавцем [PERSON], в якого він взяв в борг грошові кошти в розмірі 160 000 грн., більшу частину яких він передав продавцю за договорами купівлі продажу. Інша частина коштів була витрачена ним на оформлення вказаного майна. На даний час в повному обсязі за своє зобов'язання за договором позики перед [PERSON] він не виконав, усю суму боргу не повернув. [PERSON], вважає, що кошти, які він позичив у [PERSON] були отримані ним для його особистих потреб, а не в інтересах його колишньої сім'ї і належали йому особисто, ці кошти він в подальшому витратив на придбання земельних ділянок, тому він звернувся з даним позовом, яким просить визнати за ним право особистої власності на спірні земельні ділянки. В судовому засіданні позивачка (відповідач за зустрічним позовом) та її представники уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Суду дали аналогічні пояснення, які викладені у позові. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) та його представник в судовому засіданні уточнений позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Свої позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити на підставі викладеного у зустрічному позові. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала суду заперечення (а.с. 154). Допитані в судовому засіданні за клопотаннями сторін свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали пояснення про відомі їм обставини щодо придбання на імя [PERSON] спірних земельних ділянок, якими відповідно підтверджуються пояснення [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Пункт\~\~23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно із частиною 3\~\~статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям, є спільною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~\~ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що 29.09.1990 року між сторонами по даній справі було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2013 року було розірвано та прізвище позивачки змінено на дошлюбне прізвище Бадьорна (а.с. 4-5,8-9). В шлюбі сторонами було набуте спільне майно, а саме дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0634 га, кадастровий номер 0520688900:01:004:0110, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та земельна ділянка площею 0,0377 га, кадастровий номер 0520688900:01:004:0112, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення для дачного будівництва. Дані земельні ділянки були придбані на ім'я відповідача [PERSON] відповідно до договорів купівліпродажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 27.10.2011 року, копії яких були витребувані судом у нотаріуса та містяться в матеріалах справи (а.с. 70-71, 102-103). Відповідно до п. 15 вищезазначених договорів купівлі-продажу дружина [PERSON] (позивачка за первісним позовом) надала нотаріусу заяви про згоду на купівлю земельних ділянок за грошові кошти, набуті ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Дані заяви про згоду [PERSON]Ю.( позивачка по первісному позову тепер [PERSON]Ю.) також були посвідчені приватним нотаріусом [PERSON], копії яких також надані суду (а.с. 81,113). Вказане нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, частка кожного з них в майні є рівною на підставі ч. 1 ст. 70 СК України. З урахуванням фактичних обставин справи та наданих доказів, суд прийшов до висновку, що вимоги первісного позову про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0634 га, кадастровий номер 0520688900:01:004:0110, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та на ? частку земельної ділянки 0,0377 га, кадастровий номер 0520688900:01:004:0112, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення для дачного будівництва є законними та підлягають задоволенню. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилаючись на підставу визнання спірних земельних ділянок обєктом права його особистої приватної власності, вказує на те, що дані земельні ділянки купувались за кошти, які він отримав згідно договору позики від 15.10.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Суд вважає за необхідне зазначити, що за наслідками укладення договору позики в період шлюбу для придбання земельних ділянок в інтересах сім'ї, боргові зобов'язання перед позикодавцем виникають як для чоловіка, так і для дружини, незалежно від того, хто із подружжя отримував позику. Отже, земельні ділянки були придбані в шлюбі і [PERSON] не надав суду доказів про згоду його дружини [PERSON] на позику у [PERSON] коштів для купівлі спірних земельних ділянок, а тому зазначене майно підлягає розподіленню в рівних долях. З огляду за зазначене, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особистої приватної власності на земельні ділянки слід залишити без задоволення. Оскільки первісний позов задоволено, згідно 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі судового збору в сумі 826 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved