Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з моменту народження сина, графа «батько дитини» була порожня, і тільки через рік, коли [PERSON] прибув в Україну, позивачка та відповідач звернулись в міській відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, щоб написати його батьком дитини. Після цього, позивач жодного разу його не бачила, участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] не брав, шлюб між нами не реєструвався, разом вони не проживали, навіть не вели спільне господарство. Жодних відносин вони не підтримують та не спілкуються, актуальне місце проживання відповідача та засоби електронного зв'язку позивачці невідомі. Просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить заяву задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, суд у відповідності до ст.169 ЦПК України, вважає, що справу слід розглядати у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» та шляхом скерування судових повісток рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. За правилами ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином. Тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.01.2009 року Личаківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між позивачкою та [PERSON]. Син [PERSON] постійно проживає з позивачкою та її чоловіком [PERSON] у квартирі, за адресою: [ADDRESS]. На час судового розгляду син подружжя разом із сином проживають за адресою [ADDRESS]. [PERSON] виховується позивачкою спільно із її чоловіком, якого він вважає своїм батьком. Позивачка повністю забезпечуємо свого сина всім необхідним, купує одяг, іграшки, шкільні приналежності, забезпечує отримання належної освіти, створює повноцінні умови для життя і здоров'я сина, займаємося його лікуванням та оздоровленням. 15.11.2016 року позивачка звернулась до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради з заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно Висновку від 21.11.2016 року № 3109-251 вбачається, що [PERSON] вихованням сина ніколи не займався. З 2001 року жодного разу сина не відвідував та не телефонував, матеріально не допомагає, актуальне місце його перебування сину невідоме. Неповнолітній [PERSON], [INFO] розповів, що батька він не знає. Батько жодного разу не вітав його з днем народження, не телефонував, не передавав подарунків, а тому він не заперечує проти позбавлення його батька - [PERSON] батьківських прав. Відповідно до характеристики на [PERSON], [INFO], виданої 11.11.2016 року ОСББ «На Кубанській», [PERSON], громадянин Італії, який записаний у свідоцтві про народження [PERSON], як батько, ніколи не з'являвся в [ADDRESS] Згідно характеристики на учня 9-го класу естетично-розвиваючої школи Ерудит» м. Львова від 07.11.2016 р. вихованням дитини займається мати - [PERSON] та вітчим [PERSON]. [PERSON], який записаний у свідоцтві про народження хлопчика, як батько, жодного разу у школі Ерудит» не був, навчанням сина не цікавиться, в школу не телефонує, на батьківські збори не ходить. Довідкою, виданою Галицьким відділом державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 14.11.2016 року № 18в25 підтверджено, що з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] не стягуються, та станом на 10.11.2016 року виконавчі документи щодо таких даних стягнень у відділ не надходили та на виконанні не перебувають. Окрім того, до даної позовної заяви долучені письмові заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON], якими підтверджується, що після визнання батьківства та внесення відомостей про батьківство сина [PERSON] більше до Львова не приїзджав. Зважаючи на наведене Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, підтвердила доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 СК України, мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини або є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до ст. 165 СК України один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Виходячи з наведеного, враховуючи ті обставини, що відповідач байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, ухиляється від виховання дитини, не піклується про моральний, фізичний та психологічний розвиток дитини, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо, протягом тривалого часу нехтує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться життям та здоров'ям сина, матеріально не допомагає, не бере участі у підготовці дитини до самостійного життя, не створив належних соціально-побутових умов для нормального життя та розвитку дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно його сина. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, матеріальне становище дитини, вік дитини та потреби на її утримання, суд приходить до висновку з урахуванням усіх обставин справи, що слід призначити розмір аліментів у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 3 ст.193 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Крім того, відповідно ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,21 грн. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК України та

Outcome: approved