Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернулась суд з позовом до відповідача, в якому просить на підставі ст.ст.180, 182 СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, оскільки судові повістки з іншими документами були завчасно надіслані відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання, зазначеним на у наданих на вимогу суду відомостях адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Вінницькій області, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу; про причини неявки позивач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матірю, а відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 154036323. Сторони проживають окремо. Шлюб між сторони розірвано, місце проживання дитини [PERSON] визначено з матірю [PERSON], що стверджується копією заочного рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10.09.2015 року у справі № 286/2803/15-ц. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність документально підтверджених відомостей про наявність у платника аліментів інших осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному в позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved