Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що 12.02.2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. З 14.01.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Як на підставу своїх вимог вказувала на те, що під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS] загальною площею 30,1 кв.м.. У позасудовому порядку поділити спільне майно сторони не змогли. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 12.02.2000 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 16). За час перебування у шлюбі відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2002 року позивач та відповідач придбали квартиру [ADDRESS], право власності зареєстровано за відповідачем (а.с. 10-11). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.01.2011 року №2-1226/2010 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9). Судом встановлено та підтверджується листом-відповіддю Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації №062/14-6123 від 03.04.2018 року, що первинна реєстрація права власності на спірну квартиру була проведена за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.1994 року. Далі право власності на 1/3 квартири перейшло після [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 09.07.2002 року. Потім право власності перейшло та зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.07.2002 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року визначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Враховуючи те, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог. Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збори при зверненні до суду із позовною заявою, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved