Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зокрема, просила встановити факт проживання однією сім'єю позивача [PERSON] та [PERSON] з 2009 року до дня смерті останньої, визнати за собою, [PERSON], право власності на ? частини квартири за адресою: місто Одеса, вулиця Сегедська, будинок № 17, корпус «А», квартира №19, загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], посилаючись на такі обставини. 23 липня 2015 року померла [PERSON], з якою [PERSON] проживала однією сім'єю п'ять останніх років, доглядаючи за нею та її чоловіком, [PERSON], який доводився позивачці рідним дядьком. Померлим [PERSON] і [PERSON] належала на праві власності квартира за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська 17, корпус «А», кв. 19, загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., в рівних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 0138 від 13 лютого 1996 року. 22 листопада 2014 року помер [PERSON], за життя яким складено заповіт, яким належну йому частину квартири за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська 17, корпус «А», кв. 19, він заповів [PERSON], рідній сестрі померлого і матері позивачки. Інша ? частина цієї квартири перейшла у спадок [PERSON], дружині померлого, у якості обов'язкової частки у спадщині. В свою чергу, [PERSON], отриману у спадок 1/2 частини, подарувала позивачці, що підтверджується договором дарування від 03 серпня 2015 року. Після смерті [PERSON] позивачка, звернувшись до Шостої одеської державної нотаріальної контори за отриманням спадкового майна, з'ясувала, що для прийняття спадщини їй потрібно встановити факт проживання однією сім'єю та надати правовстановлюючі документи на 3\\4 квартири, але такі у позивачки відсутні. Представник позивача надав суду клопотання, яким вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні та просив розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, проте надав суду заяву, якою вимоги позову визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених стороною та витребуваних судом письмових доказів. Щодо фактичних обставин по справі. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 23 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] померла 23 липня 2015 року, актовий запис про смерть №7770. [PERSON] і [PERSON] належала на праві власності квартира за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська 17 А, кв. 19, загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., в рівних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 0138 від 13 лютого 1996 року. 22 листопада 2014 року помер [PERSON], яким за життя складено заповіт, за реєстровим № 6-694 від 28 липня 2015 року, яким свою частину квартири за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська 17, корпус «А», кв. 19, він заповів [PERSON], рідній сестрі померлого і матері позивачки. Також 1/4 частина цієї квартири перейшла у спадок [PERSON], дружині померлого, у якості обов'язкової частки у спадщині. В свою чергу, [PERSON], отриману в спадок 1/4 частини, яку подарувала позивачці, що підтверджується договором дарування від 03 серпня 2015 року. Після смерті [PERSON], яка померла 23 липня 2015 року, актовий запис про смерть № 7770 від 23 липня 2015 року, позивачка, звернувшись до Шостої одеської державної нотаріальної контори за оформленням документів на спадкове майно, отримала відповідь від 18 лютого 2016 року № 337/02-14, якою її повідомлено, що для прийняття спадщини їй потрібно встановити факт проживання однією сім'єю та надати правовстановлюючі документи на 3\\4 квартири. Щодо вимоги про встановлення факту. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 лютого 1996 року Органом приватизації державного житлового фонду [ADDRESS], корпус «А», по вул. Сегедській, 17 в м. Одесі належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Як встановлено судом, 22 листопада 2014 року помер [PERSON], яким за життя складено заповіт, за реєстровим № 6-694 від 28 липня 2015 року, яким свою частину квартири за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська 17, корпус «А», кв. 19, він заповів [PERSON], рідній сестрі померлого і матері позивачки. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 23 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] померла 23 липня 2015 року, актовий запис про смерть №7770. Згідно з довідкою Відділу ЗАГСу м. Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 15 жовтня 1993 року після укладання шлюбу відповідачки та [PERSON] їй присвоєне прізвище «Крижанівська». Таким чином, до укладання шлюбу відповідачкою її прізвище та по батькові були такі ж як і у померлого [PERSON] «Мищенко Валентина Павлівна». Окрім цього, відповідно до архівної довідки №06-13/279 від 23 березня 2016 року, виданої Державним архівом Полтавської області відповідачка народилася 16 липня 1938 року, про що в Книзі реєстрації актових записів громадянського сану про народження по Решетилівській селищній раді Решетилівського району Полтавської області за 1938 рік зроблено актовий запис №154 від 25 липня 1938 року. Батьком відповідачки, як й у свідоцтві про народження [PERSON], серії УИ № 112428 від 27 липня 1946 року, зазначено «Мищенка Павла Никифоровича», а матірю «Мищенко Катерина Степанівна». З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що відповідачка по справі є рідною сестрою [PERSON] та, як наслідок, її донька [PERSON] племінницею померлого. З свідчень допитаних під присягою в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] слідує, що позивач проживала із родиною [PERSON], починаючи з 2009 року. Між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були близькі родинні відносини, відомостей про наявність суперечок щодо спільного користування квартирою, ведення спільного господарства, спільного утримання нерухомого майна між ними не було. За поясненнями свідків, необхідність проживати разом однією сімєю виникла внаслідок поганого стану здоровя спадкодавця та її чоловіка, позивач разом зі своєю матірю доглядала за ними, допомагала морально та матеріально. Таким чином, наведені обставини дають підстави для висновку, що починаючи з 2009 року позивач постійно проживала однією сімєю з [PERSON] та [PERSON], вела з ними спільне господарство, вони разом утримували спільне нерухоме майно. Відповідно до паспорту громадянина України, місцем реєстрації позивача є адреса: [ADDRESS], але фактично з 2009 року вона проживає за адресою квартири № 19, корпус «А» по вул. Сегедській, 17 в м. Одесі. Відповідно до ч. 6 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання, втім, за показаннями свідків та іншими доказами місцем проживання заявниці було саме останнє місце її проживання за адресою спірної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За ч. 2 ст. 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, встановивши факт проживання позивачки зі спадкодавцем однією сімєю більше пяти років, суд вважає, що позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], померлої 23 липня 2015 року. Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно. Як встановлено судом, відповідно до відповіді Шостої Одеської державної нотаріальної контори та наданої засвідченої копії спадкової справи № 325/2015 до майна [PERSON], померлої 23 липня 2015 року, з заявою про прийняття спадщини звертались лише [PERSON] та [PERSON] Проте, позивачка, звернувшись до Шостої одеської державної нотаріальної контори за отриманням спадкового майна, отримала відповідь від 18 лютого 2016 року № 337/02-14, якою повідомлено, що для прийняття спадщини їй потрібно встановити факт проживання однією сім'єю та надати правовстановлюючі документи на спадкове майно на 3\\4 квартири № 19, корпус «А» по вул. Сегедській, 17 в м. Одесі. Згідно із заявою відповідача [PERSON] рідної сестри [PERSON] ( чоловіка спадкодавця [PERSON]І.) та іншого спадкоємця за законом нею позов визнано, що свідчить про фактичну відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, судом визнається доведеною належність спірної частини квартири померлій особі на момент смерті. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (тут невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Таким чином, враховуючи, що позивач не має можливості надати до нотаріальної контори оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, [PERSON] відповідно до законодавства подано заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців, що не визнали б вимоги позову, судом не встановлено, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, визнавши за нею право власності на спірну частину квартири у порядку спадкування за законом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про визнання права.

Outcome: approved