Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною позовною заявою, у якій стверджує, що [INFO] у м. Чернівці помер її чоловік [PERSON] . Додає, що разом з чоловіком [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 18 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З., придбали у спільну часткову власність будинок [ADDRESS] та за вищезазначеною адресою приватизовано земельну ділянку. Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку з відповідними частинами господарських і побутових будівель і споруд та земельної ділянки кадастровий № 7310136600:36:003:0106, площею 0,0643 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в [ADDRESS] . Після смерті чоловіка звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Заленської М.В. із заявою про відкриття спадкової справи в порядку спадкування . Земельна ділянка по [ADDRESS] , була приватизована та передана у спільну сумісну власність: [PERSON] та [PERSON] . Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Зеленською М.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки земельна ділянка у відповідності до Державного Акту про право власності на земельну ділянку належить на праві спільної сумісної власності двом особам: [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що ним за життя не визначено своєї частки у спільній сумісній власності. Позивачка вважає, що розмір частки співвласників, а саме, спадкодавця [PERSON] померлого [INFO] та [PERSON] у земельній ділянці, яка розташована по [ADDRESS] розміром 0,0643 га, кадастровий № 7310136600:36:003:0106, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становить по 1/2 частці кожного. З огляду на викладене в позасудовому порядку не може оформити спадкові права на спірне майно, а тому просить суд визначити, що розмір частки співвласників, а саме, спадкодавця [PERSON] померлого [INFO] та [PERSON] у земельній ділянці, яка розташована по [ADDRESS] розміром 0,0643 га, кадастровий № 7310136600:36:003:0106, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становить по Ѕ ідеальної частки. У судове засідання позивач не з`явилася. Надала суду заяву про слухання справи без її участі. У даній заяві також вказує, що позовні вимоги підтримує та просять їх задовільнити . У судове засідання представник відповідача ЧМР не з`явилася. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі,в якій вказує, що при вирішенні даного спору інтереси міської ради не порушуються, вирішення справи по суті залишає на розсуд суду. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи у відсутність її учасників. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу від 18.09.2002 року , посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З., [PERSON] та [PERSON] придбали у спільну часткову власність будинок [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ №635185, [PERSON] та [PERSON] являються власниками (спільна сумісна власність) земельної ділянки , яка розташована по [ADDRESS] розміром 0,0643 га, кадастровий № 7310136600:36:003:0106, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до свідоцтва про смерть , [PERSON] помер [INFO] . Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Заленської М.В. із заявою про відкриття спадкової справи в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обо`вязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідност. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Заленською М.В. 20.03.2021 року винесено постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадшину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві на праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено , що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписом ч.2 ст. 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що знаходиться в загальній спільній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч.1, 3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають на підставі прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а тому, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до змісту ст. 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. за №20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , приймаючи визнання позову відповідачами та той факт, що позивачі фактично являється єдиними спадкоємцями майна померлого, визнання права власності за позивачами не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved