Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] зареєстрована та проживає за вказаною адресою з 11.06.1971 року . За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку також і відповідач по справі - [PERSON] , колишній чоловік позивача, який після розірвання шлюбу забрав свої особисті речі та виїхав з спірної квартири і з того часу в ній не проживає. Вона сама сплачує комунальні послуги, несе всі витрати по утриманню квартири. У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] , [INFO] такими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2019 року було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив від відповідачів до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.05.1994 року шлюб між ними розірвано. Відповідно до облікового рахунку за адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] є квартиронаймачем, зареєстрована та проживає за вищевказаною. Відповідно до Акту від 09.04.2019 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , що [PERSON] ,1966 р.н. за вищевказаною адресою зареєстрований але не проживає більше 20 років. Позивач зазначає, що сама сплачує комунальні послуги, несе всі витрати по утриманню квартири, а оскільки відповідач зареєстрований у спірній квартирі але не проживає, тим самим чинить їй перешкоди як користувачу . Конституцією України(ст.41)та ст.1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людині основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р.відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Положеннями ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З позовної заяви та доданих до неї додатків вбачається, що позивачем не надано до суду належних доказів, а саме ордеру на спірне житлове приміщення. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є необґрунтованими та підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321,405 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України,ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: dismissed