Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що 27 грудня 2019 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від спільного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від обов`язку утримання дитини, а саме відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина на придбання одягу, продуктів харчування, лікарських препаратів, тощо. Також відповідач ухиляється від її утримання, як дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років. Зазначає, що відповідач здоровий, працює та має дохід, на утриманні інших осіб не має. Позивач просить суд стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття. А також просить суд стягувати із [PERSON] кошти на її утримання в розмірі 2000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьох років, починаючи з дня подачі позову до суду. Ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 22 вересня 2021 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву з клопотання справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечує щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак заперечує щодо утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки він не має такої фінансової можливості. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі - встановлено, що 27 грудня 2019 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , остання змінила своє прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). З довідки виданої Підвисоцькою сільською радою Голованівського району Кіровоградської області від 07.09.2021 року встановлено, що [PERSON] на території сільської ради ніде не працює (а.с.18) З довідки виданої Підвисоцькою сільською радою Голованівського району Кіровоградської області від 08 вересня 2021 року встановлено, що [PERSON] не належать земельні ділянки на території с.Тернівки (а.с.19). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання свого малолітьного сина, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище малолітнього сина, який є здоровим та у певній мірі матеріально забезпеченим. Матеріальне становище платника аліментів, який офіційно не працює, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи його стан здоров`я, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги в повному обсязі. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів, який необхідний для забезпечення мінімальних потреби дитини становить 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позивач звернулась до суду із позовом 11 серпня 2021 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 11 серпня 2021 року. Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача коштів на її утримання в тверді грошовій сумі 2000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трьох річного віку, то суд зазначає наступне: Згідно зі ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, сімейним законодавством передбачено право на утримання чоловіком - батьком вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналізуючи вище вказані норми закону, слід дійти висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Такий правовий висновок, вказаний і Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17, провадження № 61-28943св18, які є обов`язковими для врахування всіма судами України. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, матеріалами справи підтверджується, що позивачка [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проживає з малолітнім сином [PERSON] , який не досяг трирічного віку. Однак, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач (батько дитини) має такий дохід, що може надавати матеріальну допомогу на її утримання. Натомість відповідачем долучено довідку видану Підвисоцькою сільською радою Голованівського району Кіровоградської, згідно якої [PERSON] на території сільської ради не працює. З довідки виданої Підвисоцькою сільською радою Голованівського району Кіровоградської області встановлено, що відповідачу не належить земельна ділянка на території с.Тернівки. Крім цього, посилання позивачки у позовній заяві про те, що відповідач працює та отримує дохід не підтверджено жодними доказами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач [PERSON] має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачу, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена ч.4 ст.84 СК України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у зв`язку з тим, що з нею проживає дитина, яка не досягла трьох років. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, за задоволену позовну вимогу про стягнення аліментів, а іншу частину необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved