Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 10.10.2006 у справі ЄУ № 2-578/2006, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 10.10.2006 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 250 грн. щомісячно від дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Позивач посилається на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати на утримання дитини значно зросли, на даний час син навчається в школі та зарахований до Новопсковської дитячо-юнацької школи на відділення греко-римської боротьби, що потребує значних витрат. Позивач зазначає, що вона повністю несе витрати на утримання дитини, їжу, одяг, взуття, шкільну форму та канцелярію тощо. З часу визначення аліментів у розмірі 250 грн. на місяць потреби на дитину значно зросли з урахуванням віку сина та його захоплень, ціна на одяг та продукти харчування значно зросли. Заборгованості по сплаті аліментів відповідач не має, але даного розміру аліментів не вистачає навіть на нормальне харчування. Вона самостійно забезпечує духовний та фізичний розвиток дитини, відпочинок. Відповідач взагалі не цікавиться життям дитини, не приймає участі у його вихованні, не забезпечує достатнього духовного та фізичного виховання, не бере участі у додаткових витратах та витратах на лікування. Їй самій важко утримувати сина, оскільки в 2008 році вона вдруге уклала шлюб, та в 2011 році у неї народилася донька [PERSON] , яка також знаходиться на її утриманні. З часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилась вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим 250,00 грн. аліментів не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання сина. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить збільшити розмір стягнутих аліментів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.05.2019. 02.05.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.05.2019. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. У строк, визначений судом, відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує щодо вимог позивача про збільшення розміру аліментів, але не погоджується з їх розміром. В обґрунтування відзиву відповідач посилався на те, що 27.08.2010 ним вдруге було укладено шлюб з [PERSON] , в якому народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач посилається на те, що з часу стягнення аліментів змінився його сімейний стан, оскільки на даний час він зобов`язаний утримувати трьох дітей. Відповідач зазначив, що 1/6 частина його доходів, яку він згоден сплачувати на утримання сина, значно перевищує половину прожиткового мінімуму, необхідного для забезпечення потреб дитини, тобто при встановленні такого розміру аліментів його син [PERSON] буде належним чином забезпечений усім необхідним. Крім того, відповідач посилався на те, що зміна його сімейного стану є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів судовим рішенням. Посилаючись на вищевикладене, відповідач просив частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з нього на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи заяву позивача, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04.06.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки виконкому Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 6595 від 16.11.2018, неповнолітній син сторін проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 10.10.2006 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 250,00 грн. щомісячно від дня подання позовної заяви (від 27.07.2006) до повноліття дитини. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач сплачує позивачу аліменти на утримання дитини у визначеному рішенням суду розмірі, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на те, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , змінився її матеріальний та сімейний стан. Судом встановлено, що 14.06.2008 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що складно відповідний актовий запис за № 26, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.06.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області. Судом також встановлено, що [INFO] у позивача народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.08.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки виконкому Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 6595 від 16.11.2018, малолітня донька позивача проживає разом з нею. Таким чином, судом встановлено, що після ухвалення Новопсковським районним судом Луганської області рішення у 2006 році про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , змінився сімейний та матеріальний стан одержувача аліментів, а саме: 14.06.2008 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] неї народилася донька [PERSON] , яка знаходиться на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати сина, однак погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), посилаючись на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів змінилися його сімейний та матеріальний стан. Так, судом встановлено, що 17.07.2010 відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що складно відповідний актовий запис за № 25, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області. 06.03.2011 та 19.12.2014 у відповідача народилися діти [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , виданими виконкомом Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 18.03.2011 та 24.12.2014 відповідно. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] батько, [PERSON] мати. Судом встановлено, що відповідач, як і раніше, працює у СВК «Зірка» на посаді агронома насінневода. Таким чином, судом встановлено, що з часу присудження аліментів сімейний та матеріальний стан відповідача також змінився. Разом з тим, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя та змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесено зміни, в тому числі до ст.182 СК України, та визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», з 01.01.2019 встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2027 грн. Таким чином, розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у сумі 250,00 грн. щомісячно, є значно нижчим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, і вочевидь не відповідає вимогам закону. З огляду на викладене, враховуючи матеріальне становище сторін, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, серед іншого, й те, що він отримує щорічний дохід у вигляді орендної плати від здачі в оренду належних йому земельних ділянок, і вказана обставина (щодо доходу від оренди земельних ділянок) не була врахована попереднім судовим рішенням під час визначення розміру аліментів, приймаючи до уваги, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років значно змінився із часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сила і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів буде достатнім задля створення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки), імперативна заборона змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження відсутня. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі задоволенню не підлягає, оскільки позивач, всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати у справі, які складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн, від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved