Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд із заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Свій позов мотивує тим, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 24.01.2004 року Відділом РАЦС Сокальського РУЮ Львівської області. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей, дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на спільне сімейне життя та шлюб. Тривалий час сторони проживають окремо. Жодної участі у вихованні, чи утриманні їх спільних із позивачкою дітей відповідач не приймає. Тому вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, оскільки такий носить формальний характер, стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей та понесені нею судові витрати. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, однак подала в суд заяву, в якій просить викладені в позовній заяві вимоги задоволити в повному об»ємі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак у своїй заяві вказує, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає, не заперечують проти задоволення позову, розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] - 24.01.2004 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №4. Від подружнього життя мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Сокальським відділом РАЦС Сокальського РУЮ Львівської області 14.05.2008 р., та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Сокальським відділом РАЦС Сокальського РУЮ Львівської області 15.10.2010 р. Згідно ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Беручи до уваги п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через те, що в них різні погляди на спільне сімейне життя та на шлюб. Протягом тривалого часу вони проживають окремо, відносин не підтримують, а тому збереження такого шлюбу є недоцільним. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів з врахуванням положень ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено, сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей, які проживають з позивачкою. Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суд враховує при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Також, відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі. Враховуючи те, що позивач не звільнений від обов»язку утримувати своїх дітей, розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього (1/3 всіх доходів) є мінімальним розміром гарантованого законодавством мінімального розміру аліментів на дитину, сторони погодилися про визначення аліментів саме у частці від доходу, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved