Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що [PERSON] є батьком її сина [PERSON], [INFO]. 28 липня 1998 року шлюб між ними було розірвано. Згідно рішення суду від 06 березня 1997 року відповідач сплачував аліменти на сина до досягнення дитиною повноліття. [INFO] року сину виповнилось 18 років і він навчається у Вінницькому педагогічному університеті на контрактній основі, тому потребує матеріальної допомоги. По скільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі 800 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні доповнила свої позовні вимоги та просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі 800 гривень до досягнення сином 23 річного віку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та просив суд винести рішення, яким стягувати з нього аліменти у частці від його заробітку, так як він не має можливості сплачувати аліменти в сумі 800 гривень, так як він постійно хворіє, на його утриманні перебуває хвора мати та тітка. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обгрунтованою та підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із довідки виданої Вінницьким державним педагогічним університетом ім..М.Коцюбинського від 04 лютого 2014 року встановлено, що [PERSON] дійсно навчається на 1-му курсі у 1Ж групі за напрямом підготовки «Журналістика» Вінницького державного педагогічного університету ім..М.Коцюбинського, денної форми навчання (комерція). Термін навчання закінчується 30 червня 2017 року. Із копії довідки від 20 січня 2014 року встановлено, що відповідач [PERSON] працює на посаді міліціонера СБСМ «Грифон» в УМВС України у Вінницькій області. Відповідно до ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України - право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з якими вони проживають. Згідно ст.199 Сімейного Кодексу України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз»ясень Постанови Пленуму №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання), виникає за обов»язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв»язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу), як встановлено із матеріалів справи [PERSON] [INFO] року досяг повноліття, [PERSON] дійсно навчається на 1-му курсі у 1Ж групі за напрямом підготовки «Журналістика» Вінницького державного педагогічного університету ім..М.Коцюбинського, денної форми навчання (комерція). Термін навчання закінчується 30 червня 2017 року, відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на навчання сина. На підставі вищевказаного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, який продовжує навчання є обґрунтованими, однак враховуючи, матеріальний стан відповідача те, що на його утриманні є матір та тітка, відповідач часто хворіє, має постійне місце роботи, тому суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітній дитини та вважає за необхідне визначити суму аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на дитину, щомісячно, до закінчення сином навчання, так як відповідач [PERSON], як батько повнолітнього [PERSON] повинен утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки він потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 26 лютого 2014 року за вхід.№1280, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 26 лютого 2014 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судових витрат, а тому в порядку ст. 88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. Право на утримання аліментів невід»ємно, пов»язане з навчанням. Тому закінчення навчання припиняють право на утримання аліментів. Дані правовідносини врегульовані ст.199 Сімейного кодексу України.

Outcome: partial