Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частині усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до їх повноліття, зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалось, в них різні погляди на життя. Подальше збереження родини вважає неможливим. Також просить стягнути аліменти на утримання дітей, оскільки відповідач добровільної допомоги на утримання дітей не надає. В судове засідання позивач не зявилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Згідно свідоцтва про одруження сторони 16 жовтня 20004 року зареєстрували шлюб у Новогородківській сільській раді Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 04. Від спільного життя сторони мають малолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя. З 2015 року сторони однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть, тобто фактично припинили шлюбні відносини. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дітей. Згідно довідки ОК № 30 «Україна» від 15 січня 2016 року № 141 [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та з нею мешкають її діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Таким чином, малолітні діти проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча працює в ТОВ «Руслан-Комплект» та має можливість надавати позивачу таку допомогу. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі в розмірі 1/2 частині усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2016 року і до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved