Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить виселити [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є співвласницю квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з позивачем в цій квартирі зареєстровані та проживають ще п'ятеро осіб, які є співвласниками квартири, - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], всім їм квартира нележить у рівних частках по 4/35. Разом з Позивачем, дітьми позивача, невісткою та онуками, зареєстрований та періодично проживає колишній чоловік Позивача Відповідач - [PERSON], особа без громадянства, має тимчасову посвідку на проживання [NUMBER] від 31.10.2006 трок дії до «безстроково», має закордонний паспорт Республіки Вірменія [NUMBER] виданий 02.02.2018 року строком дії до 02.02.2028 року, що підтверджується довідкою, про склад сім'ї. 10 березня 2005 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, факт розлучення зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 241 від 10 березня 2005 року. На даний час відповідач зареєстрований у спірній квартирі на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2006 року, яким скасоване рішення суду від 25.01.2005 року про визнання його безвісті відсутнім та поновлено його в реєстрації у приватній власності, без згоди власників майна. Після поновлення реєстрації колишній чоловік Позивача проживає в спірній квартирі, він випиває, вчиняє сварки, завдає тілесних ушкоджень позивачу, у зв'язку з чим остання неодноразово зверталась до органів поліції, що негативно впливає на всіх членів сім'ї, в тому числі і на малолітніх дітей та онуків. За фактом останнього побиття відносно Відповідача порушена кримінальна справа за ознаками злочину ч. 1 ст. 126 КК України 01.09.2018 року. Також зазначає про те, що Відповідач жодним чином в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. В судовому засіданні позивач, її представник та треті особи [PERSON], [PERSON] позов підтримали, відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Позивач є співвласницю квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з позивачем в цій квартирі зареєстровані та проживають інші співвласники квартири, - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], всім їм квартира нележить у рівних частках, по 4/35 частин кожному. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], який є особою без громадянства, має тимчасову посвідку на проживання [NUMBER] від 31.10.2006 строк дії до «безстроково», має закордонний паспорт Республіки Вірменія [NUMBER] виданий 02.02.2018 року строком дії до 02.02.2028 року, зареєстрований та періодично проживає у спірній квартирі. 10 березня 2005 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, факт розлучення зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 241 від 10 березня 2005 року. На даний час відповідач зареєстрований у спірній квартирі на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2006 року, яким скасоване рішення суду від 25.01.2005 року про визнання його безвісті відсутнім та поновлено його в реєстрації у приватній власності, без згоди власників майна. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності . Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Відповідач заважає Позивачу та членам її сім'ї вільно користуватись належною їм на праві власності квартирою, на вимогу добровільно виселятися не реагує, поведінку не змінює. Згідно ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи викладене вище, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved