Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд: 1. Виділити в окремий об`єкт нерухомого майна належні позивачу 43/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , до складу яких входить: кімната площею 15,1 кв.м; господарські будівлі: сіні (літ а-1); сарай (літ.Г-1), вбиральня (літ Е-1), водопровід №7; огорожі №3,5,6, 43/100 частин воріт №1, 43/100 частин тротуару І. 2. Визнати за позивачем право власності в цілому на окремий об`єкт нерухомого майна, що складається з кімнати площею 15,1 кв.м; господарських будівель: сіні (літ а-1); сарай (літ.Г-1), вбиральня (літ Е-1), водопровід №7; огорожі №3,5,6, 43/100 частин воріт №1, 43/100 частин тротуару І. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, позивачу, на праві спільної часткової власності належить 43/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Співвласником даного будинку є відповідач, якому належить 57/100 часток вказаного будинку. Згідно ст. 364 ЦК України, позивач має намір виділити у натурі частку належного їй майна, водночас, оскільки позивач не підтримує зв`язку з відповідачем, вона позбавлена можливості здійснити розподіл спільного майна у позасудовому порядку, тому змушена звернутися із даним позовом до суду. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила про те, що, підтримує позов у повному обсязі, та просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173860414 від 15.07.2019р., позивачці, на праві спільної часткової власності належить 43/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки, наданої 03.07.2019р. ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», співвласником вищевказаного будинку є відповідач [PERSON] , якому належить 57/100 часток вказаного майна. Маючи намір виділити у натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, позивачка звернулась до суду із позовом, у якому, посилаючись на те, що, у досудовому порядку вирішити вказане питання є неможливим, просить суд, на підставі ст.364 ЦК України, здійснити вказаний виділ у судовому порядку. встановлені судом вищевказані обставини свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування законодавства, що регулює права власності громадян на житловий будинок», поділ права спільної власності на житловий будинок можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділена окрема частина будинку із самостійним виходом. Аналіз положень ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. При цьому, Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Крім того, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач позбавлена можливості у досудовому порядку вирішити питання щодо виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому, позивач посилається на те, що, позивач фактично володіє кімнатою площею 15,1 кв.м; господарськими будівлями: сіні (літ а-1); сарай (літ.Г-1), вбиральня (літ Е-1), водопровід №7; огорожі №3,5,6, 43/100 частин воріт №1, 43/100 частин тротуару І, відповідно до чого саме ці житлові та нежитлові об`єкти нерухомого майна повинні бути виділені позивачу в окремий об`єкт нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на підтвердження існування технічної можливості виділу належної позивачці частки в окремий об`єкт нерухомого майна надано «Технічний висновок про стан будівельних конструкцій за результатами обстеження будівель і споруд та можливості виділення власності, які належать [PERSON] в окремий об`єкт нерухомого майна», який виконано Державним підприємством «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект». Разом з цим, суд, вищевказаний Технічний висновок вважає неналежним доказом, оскільки вказаний висновок виконано не експертом в галузі будівництва, а спеціалістом, яким, в свою чергу, не підтверджено наявність відповідного обсягу знань у вказаній галузі, та наявність у спеціаліста права надавати відповідні висновки щодо існування технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Крім того, вищевказаний Технічний висновок не містить у собі: - посилання на застосування виконавцем вказаного висновку Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55; - відомостей щодо відповідності об`єктів нерухомого майна, якими фактично володіють позивач та відповідач, їх часткам у спільній частковій власності, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо виділу часток співвласників без відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, а також вирішити питання щодо присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого може зменшитись у разі поділу; - відомостей про те, що, до складу спірного об`єкту нерухомого майна не входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Таким чином, відсутність доказу, зокрема, висновку будівельно-технічної експертизи, який підтверджує наявність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, дає підстави суду дійти висновку про те, що, позивачем в ході розгляду справи не підтверджено наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд,

Outcome: dismissed