Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернулась з вищезазначеним позовом до суду та просила визнати недійсним договір іпотеки № 01-601/Т від 07.06.2011 року, укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 848 із договором про внесення змін та доповнень № 1 від 13.10.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2111, договором про внесення змін та доповнень № 2 від 15.12.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 3101, договором про внесення змін та доповнень № 3, від 28.02.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер 495, договором про внесення змін та доповнень №4 від 27.11.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 4006, та договір іпотеки № 01-601/Т/1 від 10.12.2013 року, укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 5129, із договором про внесення змін та доповнень № 1 від 08.04.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1603, припинити іпотеки та скасувати обтяження, накладені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі зазначених договорів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між відповідачами укладені два договори іпотеки в забезпечення виконання зобовязань ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» перед ПАТ «АКТАБАНК» за кредитним договором № 01-601 від 07.06.2011 року. Згідно укладених договорів в іпотеку передане домоволодіння та земельна ділянка, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. ХХІІ партзїзду, 2а. Позивач вважає, що укладені договори є незаконними, такими, що порушують її права як подружжя відповідача-1, а також права їх малолітніх дітей, оскільки вони були укладені без її дозволу, а також без дозволу органів опіки і піклування, а заставлене домоволодіння є їхнім єдиним житлом. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач1 [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, про відкладення розгляду справи не клопотав, про причини неявки суду не повідомив, надав до канцелярії суду заяву, якою просив суд справу розглядати за його відсутності, винести рішення згідно вимог чинного законодавства. В заяві повідомив також, що обставини, викладені у позові, дійсно мають місце, що він вже багато років проживає спільним подружнім життям із позивачем та що вони мають двох спільних дітей, а обєкт іпотеки придбавали за спільно нажиті кошти. Відповідач2 ПАТ «АКТАБАНК», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, про відкладення розгляду справи не клопотав, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання свого представника не направив, про відкладення розгляду справи не клопотав, про причини неявки суду не повідомив, надав до канцелярії суду заяву, якою просив суд справу розглядати за відсутності його представника, винести рішення згідно вимог чинного законодавства. З огляду на те, що всі особи, що беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи та не повідомили суду про причини своєї неявки, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення у справі. Вивчивши документи, що є у матеріалах справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.06.2011 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 01-601/Т, відповідно до умов якого відповідач-1 поручився перед відповідачем-2 за належне виконання зобовязань ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» за кредитним договором № 01-601 від 07.06.2011 року та додатковим угодам до нього. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 848. В подальшому між відповідачами були укладені: договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 1 від 13.10.2011 року, реєстровий номер 2111, договір про внесення змін та доповнень № 2 від 15.12.2011 року, реєстровий номер 3101, договір про внесення змін та доповнень № 3 від 28.02.2012 року, реєстровий номер 495, договір про внесення змін та доповнень № 4 від 27.11.2012 року, реєстровий номер 4006. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.12.2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] був укладений ще один договір іпотеки № 01-601/Т/1 року, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед ПАТ «АКТАБАНК» за належне виконання зобовязань ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» за тим же самим кредитним договором № 01-601 від 07.06.2011 року та додатковим угодам до нього. Цей договір також був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 5129. В подальшому між відповідачами був укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 1 від 08.04.2014 року, реєстровий номер 1603. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача та відповідача-1, що протягом довгого часу позивач та відповідач-1 перебувають у фактичних шлюбних відносинах та проживають спільно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. ХХІІ партзїзду, 2а. Зокрема про це свідчить зареєстроване місце проживання обох з подружжя за цією адресою, а також наявність у них двох спільних дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає. З огляду на це суд приходить до висновку, що спільні діти позивача та відповідача-1 проживають разом з ними у будинку № 2а по вул.. ХХІІ партзїзду у м. Дніпропетровську, який є обєктом оскаржуваних договорів іпотеки. Зважаючи на вік спільних дітей позивача та відповідача-1, а також той факт, що на момент передачі домоволодіння в іпотеку відповідачу-2 позивач та відповідач-1 вже проживали спільно та вели спільне господарство, суд приходить до висновку про те, передача домоволодіння в іпотеку могла відбутися лише за наявності згоди на це позивача, а також наявності позитивного висновку органів опіки та піклування. Такі висновки ґрунтуються на наступному. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 65 Сімейного кодексу України встановлює, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу, тобто і вимоги вищезазначених статей 60, 63, 65 Сімейного кодексу. Крім того, відповідно до п.4 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, дитині належить право на відповідне житло. Стаття 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року зобовязує в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, судами першочергову увагу слід забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла. Як встановлено з матеріалів справи, укладення осопорюваних договорів між відповідачами проводилося без дотримання вимог законодавства, без отримання згоди позивача, а також без отримання дозволу органу опіки та піклування, що є порушенням вимог статті 65 Сімейного кодексу України, статті 17 Закону України «Про охорону дитинства». Недодержання зазначених вимог закону порушує права позивача як співвласника заставленого майна, а також житлові права малолітніх дітей позивача та відповідача-1. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи те, що оскаржувані договори іпотеки суперечать вимогам статті 65 Сімейного кодексу України, статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд приходить до висновку про те, що їх слід визнати недійсними у повному обсязі з моменту їх вчинення. Крім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 593 Цивільного кодексу України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані, суд приходить до висновку про можливість одночасно із визнанням недійсними договорів іпотеки припинити права застави та відповідні обтяження шляхом внесення відповідних даних до державного реєстру. Відповідно до статті 217 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Заявлені позовні вимоги стосуються внесення відповідних даних до державного реєстру про припинення іпотеки та зняття записів про обтяження. З метою належного виконання рішення суду, суд приходиться до висновку про необхідність визначити порядок виконання зазначеного рішення, зазначивши про це у рішенні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved