Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що є власником будинку [ADDRESS] . В 2011 році мати позивача, яка була тоді власником вказаного будинку, зареєструвала в ньому відповідача, який не проживає в будинку, участі у витратах по його утриманню не приймає, тому постало питання про зняття відповідача з реєстрації визнавши його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки та розміщення оголошення про виклик на сайті суду, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , відповідно до договору дарування житлового будинку від 23.12.2017 Факт реєстрації відповідача в будинку позивача підтверджується довідкою № 486 від 10.09.2020 виданою Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше одного року, що підтверджується актами про його не проживання від 28.09.2020, 29.04.2021, складеними депутатом Обухівської міської ради в присутності свідків. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Суд вважає можливим захистити права позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. З огляду на викладене, [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При цьому, у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку.

Outcome: approved