overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, просила визнати відповідача таким ,що втратив право користування жилим приміщенням. Мотивувала тим,що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є чоловіком колишньої власниці квартири. В квартирі не проживає. Брав на себе зобовязання знятись з реєстрації до 15.06.2015 року. До теперішнього часу відповідач не знявся з реєстраційного обліку в квартирі.\~Реєстрація відповідача порушує її права. В судовому засіданні позивачка не зявилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлені публікацією в газеті « Вісті Придніпровя» № 67-68 від 27.08.2015 року. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку.. Суд , дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивачка є власником №23 в будинку №18 по вул. Сташкова м. Павлоград, що підтверджується копіями договору купівлі продажу квартири та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме / а. с. 5-6/ Відповідач є чоловіком колишньої власниці квартири . Значиться зареєстрованим у вказаній квартирі. Відповідач згідно п.6 вказаного договору, прийняв на себе зобовязання знятися з реєстраційного обліку до 15.06.2015 року. \~\~З 24 квітня 2015 року не проживає в квартирі та не користується зазначеним житловим приміщенням, що підтверджується наданим суду актом від 25.06.2015 року./ а.с.5 . Позивач користується квартирою, сплачує комунальні послуги. Вказаними діями відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Договір найму жилого приміщення вказаної квартири між сторонами не укладений. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання\~\~для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до\~\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач порушує права позивачки, що є підставою для задоволення позову визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком. Позивачем заявлені позовні вимоги про зняття відповідача з реєстрації. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Викладене приводить суд до висновку про те, що в частині вимог про зняття відповідача з реєстрації за адресою м. Павлоград, вул. Сташкова, 18/23 слід відмовити, оскільки діючим законодавством встановлений позасудовий порядок зняття з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, просила визнати відповідача таким ,що втратив право користування жилим приміщенням. Мотивувала тим, що є власницею будинку № 113 по вул. Богуна Івана (Калініна) у місті Павлоград. Відповідач є її дядьком, який був зареєстрований до отримання нею права власності на будинок . Реєстрація відповідача порушує права позивача оскільки вона не може оформити субсидію. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги , дала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлений належним чином . За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд , вислухавши позивачку, її представника , свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивачка є власником будинку № 113 по вул. Богуна Івана (Калініна) у місті Павлоград, що підтверджується копіями свідоцтвами про право на спадщину та договору купівлі-продажу / а. с. 7,10/ Відповідач є дядьком позивачки. Значиться зареєстрованим у вказаному будинку. В будинку не проживає , витрат по комунальними платежам не несе. Його місце перебування не відомо. Відповідач не проживає у будинку відповідача понад один рік, з серпня 2014 року. Факт не проживання відповідача в будинку позивачки підтверджено показами свідків [PERSON], та [PERSON] та актом про не проживання /а.с. 13/ Реєстрація відповідача порушує права позивачки. Позивачка користується будинком , сплачує комунальні послуги. Вказаними діями відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Договір найму жилого приміщення вказаного будинку між сторонами не укладений. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання\~\~для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до\~\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач порушує права позивачки, що є підставою для задоволення позову визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, просила визнати відповідача таким ,що втратив право користування жилим приміщенням. Мотивувала тим,що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 163 , вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач згідно п.6 вказаного договору колишній власник та члени його сім'ї зобов'язались знятися з реєстрації та звільнити квартиру від особистих речей, передати ключі від квартири до 28.02.2015 року. До теперішнього часу відповідач не знявся з реєстраційного обліку в квартирі. Фактичне місце його проживання є невідомим. На теперішній час позивач з дітьми проживає в квартирі. В судовому засіданні позивачка не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений публікацією в газеті « Вісті придніпров'я» № 32 від 23.04.2015 року. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд , дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2015 року та копією договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2015року, зареєстрованого у реєстрі за № 163 / а. с. 6-7/ Відповідач згідно п.6 вказаного договору, продавець квартири прийняв на себе зобов'язання про те ,що відповідач, як син продавця квартири , повинен був знятися з реєстраційного обліку до 28.02.2015 року. Згідно з копією заяви [PERSON], останній ознайомлений з фактом відчуження квартири у якій він зареєстрований та прийняв на себе зобов'язання знятися з реєстрації та звільнити житлове приміщення. До теперішнього часу, відповідач не знявся з реєстраційного обліку в квартирі. Фактичне місце проживання відповідача є невідомим. З дня укладання договору, в квартирі не проживає, та не користується зазначеним житловим приміщенням, речей, які належать йому в квартирі немає, добровільно від зняття з реєстрації ухиляється . Вказаними діями відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Договір найму жилого приміщення вказаної квартири між сторонами не укладений. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач порушив прийняті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу житлового будинку від 13.02.2015 року та не знявся з реєстрації , що є підставою для задоволення позову визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, просила визнати відповідача таким ,що втратив право користування жилим приміщенням. Мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2015 року, вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач в квартирі не проживає з 2012 року. До теперішнього часу відповідач не знявся з реєстраційного обліку в квартирі. Фактичне місце його проживання є невідомим. Реєстрація відповідача порушує її права. В судовому засіданні позивачка не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений публікацією в газеті « Вісті придніпров'я» № 32 від 23.04.2015 року. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд , дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2015 року та копією договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2015року, зареєстрованого у реєстрі за № 416 / а. с. 6-7/ Відповідач є за вказаним договором продавцем вказаної квартири. Після передачі квартири не знявся з реєстраційного обліку. Фактичне місце проживання відповідача є невідомим. З дня укладання договору, в квартирі не проживає, та не користується зазначеним житловим приміщенням, речей, які належать йому в квартирі немає, що підтверджується наданим суду актом від 02.04.2015 року. Позивач користується квартирою, сплачує комунальні послуги. Вказаними діями відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Договір найму жилого приміщення вказаної квартири між сторонами не укладений. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач порушив права позивачки, що є підставою для задоволення позову визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, просила визнати втратившею право користування жилим приміщенням відповідачку. Мотивувала тим, що відповідачка зареєстрована в квартирі яка належить позивачці. Відповідачка перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. В квартирі не проживала. Зареєстрована для працевлаштування. Реєстрація відповідачки в квартирі порушує її права, спричиняє матеріальну шкоду, так як вона несе витрати по сплаті комунальних послуг. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги. Дала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про розгляд справи повідомлялась судовими повістками направленими за останнім місцем реєстрації. При викладениї обставинах суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивачка проживає в [ADDRESS], ? частина якої їй належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] квартирі значиться зареєстрованою [PERSON], яка була зареєстрована з 06.06.2008 року у зв'язку з тим , що перебувала у шлюбі з [PERSON] Шлюб між [PERSON] та відповідачкою розірваний 15.12.2009 року. [PERSON] у вказаній квартирі не проживала з моменту реєстрації . Вказаний факт підтверджено Актом від 23.09.2013 року та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Договір найму жилого приміщення спірної квартири між сторонами не укладений. Статтею 71 ЖК України передбачено , що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 158 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Викладене приводить суд до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, просить визнати за нею право власності на будинок у [ADDRESS] за набувальною давністю. Враховуючи складність справи, суд вважає, що по справі слід проголосити вступну та резолютивну частину рішення, а складання повного рішення відкласти.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом просить поділити житловий будинок, який є загальною сумісною власністю подружжя на рівні частки та визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку № 63 розташованого по вулиці Садова ( Петровського) у м. Бахмут ( Артемівськ). В обґрунтування позову зазначила, що 08 липня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 03 квітня 1998 року вони придбали житловий будинок за 4000 гривень. Від шлюбу у них народились діти доньки - Анна, [INFO] та Василіна, [INFO]. 24 квітня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач фактично будинком не користується з 2008 року по цей час, будинком користуюсь вона та моя менша донька Василіна. Позивач ремонтує будинок, сплачує комунальні послуги. До судового засідання від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи в її та представника відсутність, на задоволенні позову наполягають та просять його задовольнити. Відповідач будучи повідомлений про день і час розгляду справи, направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами позивача згоден повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач, погодившись з позовом, визнав обставини, якими позивач обґрунтував свої вимоги, та приймає їх, що не буде суперечити положенням частини 4 статті 174 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 липня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу І-НО № 304887. В період шлюбу відповідно до договору купівлі продажу будинку від 03 квітня 1998 року відповідач [PERSON] придбав будинок № 63 по вулиці Садова (Петровського) в м. Артемівську( Бахмут) Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 03 квітня 1998 року. Згідно копію свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-НО № 227104 [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис № 32 від 24 квітня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки житловий будинок № 63 по вулиці Садова (Петровського) в м. Артемівську( Бахмут) Донецької області придбаний позивачем та відповідачем в період шлюбу та ділиться між ними в натурі за кожним по 1\\2 частини вказаного будинку, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 82 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, відповідно до якого, змінивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, а також повідомили позивач - про підтримання позову, відповідач - про його визнання. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони перебувають в шлюбі від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Суд виходить з того, що права та обов'язки сторін регулюються ч.2 ст. 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, ст.180, ч.3 ст.181-183 Сімейного кодексу України, щодо способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину, який визначається за домовленістю між сторонами, обставин, які при цьому враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача (а.с.2); копія свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], батьками якої є [PERSON], [PERSON] (а.с.3); копія паспорта відповідача (а.с.4); довідка видана Рояківською сільською радою про те, що [PERSON] має на утриманні дитину [PERSON] (а.с.5); довідка про доходи [PERSON] (а.с.6). При визначенні виду стягуваних коштів, суд враховує, що вони визначені за домовленістю між сторонами, із урахуванням стану здоров'я, матеріального становища дитини та відповідача, інших обставин. Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, відповідно до якого, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, а також повідомили позивач про підтримання позову, відповідач про його визнання. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони перебувають в шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, але ухиляється від виконання своїх обовязків по утриманню дитини. Шляхом домовленості виконання відповідачем свого обовязку по утриманню дитини досягнути не вдалось. Суд виходить з того, що права та обовязки сторін регулюються ч.2 ст. 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття, ст.180, ч.3 ст.181-183 Сімейного кодексу України, щодо способів виконання батьками обовязку утримувати дитину, який визначається за домовленістю між сторонами, обставин, які при цьому враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача [PERSON] (а.с.2); копія паспорта відповідача [PERSON] (а.с.3-4); копії довідок про присвоїння ідентифікаційних номерів (а.с.5); копія свідоцтва про шлюб між сторонами (а.с.6); копія свідоцтва про народження [PERSON], 01 листопада 2009 року, батьками якої є [PERSON], [PERSON] (а.с.7); довідки з місця роботи відповідача [PERSON] (а.с.8,9); довідка з Чапаєвської селищної ради про те, що дитина [PERSON] знаходиться на утриманні [PERSON]В.(а.с.10). При визначенні виду стягуваних коштів, суд враховує, що вони визначені за домовленістю між сторонами, із урахуванням стану здоровя, матеріального становища дитини та відповідача, інших обставин. Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved