Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 12.07.2014 року у відділі ДРАЦС РС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій обл. Від спільного життя у сторін народилась донька [PERSON] [INFO], яка на даний час проживає разом із матірю. Спільне життя у сторін не склалося у звязку з несумісними характерами та різними поглядами на взаємовідносини між подружжям, кожний із сторін по різному уявляє поведінку подружжя в сімї та сімейний уклад. Внаслідок чого у сторін постійно виникали конфлікти, які призвели до взаємного відчуження та охолодження їхніх стосунків. Крім того відповідач під час конфліктів грубо поводився з [PERSON] виявляв агресію, ображав та принижував її, дані події відбувалися в присутності їхньої спільної дитини та дитини позивачки від першого шлюбу. Починаючи з 02.12.2016 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини і сімейне проживання. Спору про визначення місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя у сторін немає. У звязку з вищевикладеним позивачка просить суд розірвати шлюб укладений з [PERSON] та стягнути з нього понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила розірвати шлюб з відповідачем. Заперечувала проти надання строку для примирення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Вислухавши думку позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 148755 (на 8 а.с.) Сторони не бажають миритися. Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін та їхньому синові. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя ( ч.1 ст.110 СК України ). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягав на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з 640,00 грн. судового збору та 400,00 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved