Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначила, що 3 грудня 2012 року рішенням суду було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з матір'ю. При цьому батько дитини створив нову родину. Позивач працює, має постійний дохід, самотужки створила гідні умови життя та розвитку своєї доньки, веде здоровий спосіб життя. Позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з її матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник на заявленому позові наполягли за вказаними в ньому підставами, а представник відповідача заперечив на заявлені позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце постійного проживання [ADDRESS], отже, і дитина сторін може проживати із матір'ю лише за такою адресою. Відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради просив розглядати справу без участі його представника, при цьому суду був наданий висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з її матір'ю. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі з 12.04.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2012 року було розірвано. Як вбачається з відповідного свідоцтва про народження, батьками дитини [PERSON], [INFO], є батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому судом не виявлено та не встановлено таких виключних обставин, які за змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року давали б підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю. Наявні в матеріалах справи докази вказують на відсутність таких виключних обставин, в тому числі і на відсутність обставин, передбачених ч.2 ст. 161 СК України, які б перешкоджали б передачі дитини для проживання її матері. Більш того, орган опіки та піклування за своїм висновком вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини сторін саме разом з матір'ю. За поясненнями сторін - малолітня [PERSON] натепер не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця постійного проживання. При цьому у позивача таким місцем є: [ADDRESS], про що вбачається із відповідної довідки голови квартального комітету. Як вказує ч.4 ст.29 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Встановлено, що дійсним місцем проживання названої дитини та її матері на час ухвалення рішення є: [ADDRESS] - у матері позивача (висновок органу опіки та піклування, акт обстеження умов проживання). Такий вибір позивачем місця свого проживання не суперечить положенням ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та не може бути підставою для обмеження її прав та свобод. Задовольняючи позов, суд констатує наявність усіх обставин, які утворюють сприятливу обстановку для проживання дитини з позивачем, а саме: вік матері, її працевлаштованість, постійний заробіток, створені нею належні житлово-побутові умови для виховання доньки, позитивні характеристики позивача з місця її роботи та з місця навчання доньки, що свідчить про належний рівень емоційно-вольових якостей позивача та її уважне ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved