Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, мотивуючи, що відповідачем у 2013 році було укладено договір позики, оформлений розписками, відповідно до яких позивач надала 18.10.2013 року, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 20000,00 дол. США та 14.11.2013 року в сумі 5000,00 дол. США року. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався повернути вказану суму, де 15.07.2015 року по розписці від 18.10.2013 року повернув суму боргу в розмірі 2500,00 дол. США, по розписці від 14.11.2013 року, повернув суму боргу в розмірі 1500 дол. США. Таким сином залишилися неповернуті кошти в сумі 21000,00 дол. США. До теперішнього часу борг відповідачем не повернуто. У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21000,00 грн., три відсотки річних в сумі 1158,08 дол. США, та відсотки від суми позики в сумі 10857,24 дол. США, а витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача та позивач в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.10.2013 року та 14.11.2013 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого сума позики склала 20 000,00 дол. США та 5000,00 дол. США, що підтверджується розписками, що знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до розписок та з пояснень зазначених у позовній заяві відповідач частково сплатив борг по розписці від 18.10.2013 року 2500,00 дол. США, та по розписці від 14.11.2013 року, в розмірі 1500 дол. США. Борг що залишився, а саме 17500 тис. дол. США та 3500 дол. США, а разом 21000,00 тис. дол. США до сьогоднішнього часу відповідачем не повернуто, тим самим порушив взяті на себе зобов'язання. Відповідно ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст.527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.530 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не повернув позичені кошти, у визначений розпискою строк. Посилаючись на це, позивач просить суд стягнути борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, що відповідно до розрахунку становить 1158,08грн. Крім того нарахована сума процентів за двома розписками, що складає 9035,83 та 1821,41 = 10 857,24 тис. дол. США відповідно до наданого позивачем розрахунку. Відповідно ст.1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, право на правову допомогу в Україні гарантовано ст..59 КУ та ст.12 ЦК України. За приписами ст.137,133 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, тому стягненню також підлягають документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., що підтверджується договором 13.07.2016 року та квитанцією №0.0.587664722.1 і не перевищують граничний розмір та витрати по сплаті судового збору в сумі 6890,00грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved