Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду 23.10.2014 року з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя, позивач втратила до відповідача почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Враховуючи те, що дитина проживає і знаходиться повністю на утриманні позивача, а відповідач не приділяє уваги дитині, від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку ухиляється, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1600 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з дня предявлення позову та на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів уточнила та в остаточному варіанті просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання - в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дочкою трирічного віку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дитини, відносно стягнення аліментів на утримання позивачки заперечував в повному обсязі. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112,180,182,183 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 21.07.2012 року. Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Сторони фактично проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, не мають ніяких спільних інтересів, не ведуть спільного господарства. В звязку з цим суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. Позивач на примирення не погоджується, вважає, що шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим та недоцільним для сторін. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. У відповідності до ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання дитини, виходячи з вікових потреб дитини в матеріальному забезпеченні на загально необхідні речі та повязані з особливостями розвитку дитини, її стану здоровя, враховуючи можливості матері та батька дитини надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку про доцільність визначення розміру аліментів, що мають сплачуватися відповідачем на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину з урахуванням певного її віку. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує декретні, проте відповідач отримує постійний дохід, який є більшим ніж дохід позивача і не є мінливим, що вбачається з довідки про середню заробітну плату №152/4 від 03.03.2015 року, а тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення та стягує аліменти на користь позивача на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня постановлення рішення суду. Приймаючи до уваги малолітній стан дитини, її фізичний розвиток, ставлення позивачки до виконання своїх батьківських обовязків та створення для дитини належних соціально-побутових умов проживання, з метою збереження духовного та розумового розвитку дитини, є підстави для визначення місця проживання дитини разом з матірю.

Outcome: approved