Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до Путивльського районного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що між нею та відповідачем 21.11.2009 було зареєстровано шлюб. У шлюбі у них з відповідачем народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться повністю на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу відповідач на утримання їхньої неповнолітньої дочки не надає. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково та просив суд стягнути з нього аліменти на утримання дочки у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20-21). При цьому, свою позицію відповідач обгрунтовував тим, що вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно жодним чином не обґрунтована належними та допустимими доказами. Позивачем не наведено відповідних доказів того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у зазначеному розмірі. Крім того, відповідач зазначав, що його батьки є пенсіонерами, перебувають на диспансерному обліку у лікувальних закладах та в силу стану свого здоров`я потребують матеріальної допомоги. Також відповідач зазначав, що на території Северинівської сільської ради у нього відсутнє нерухоме майно, земельні та майнові паї, з 1 по 3 квартал 2020 року у нього відсутні доходи, що підтверджується довідкою ДПІ. Відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки у зв`язку з карантинними заходами не має можливості знайти постійної, нормально оплачуваної роботи. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач звернулася до суду з письмовою заявою, у якій позов підтримала у повному обсязі, справу просила розглядати у її відсутність. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Так, між позивачем та відповідачем 21.11.2009 зареєстровано шлюб, від даного шлюбу у них є дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.11.2009 та копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.05.2015 (а.с. 5-6). Дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою № 6029 від 16.10.2020, виданою виконавчим комітетом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області (а.с. 7). Позивач у позовній заяві вказала, що в теперішній час вона не працює та відшукує роботу, проте не наддала доказів на підтвердження вказаного факту. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При визначенні розміру аліментів з врахуванням положень ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів зазначає, що при визначенні розміру аліментів він керується нормами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-ІХ від 15.12.2020, щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, оскільки відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком від 6 до 18 років станом на дату ухвалення рішення становить 2395 грн. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається із довідки виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 75 від 03.02.2021, у відповідача на території Северинівської ТГ відсутнє нерухоме майно, земельні та майнові частки (паї) (а.с. 22). Як вбачається із довідки Жмеринської міськрайонної філії Вінницького обласного центру зайнятості № 111 від 03.02.2021, станом на 03.02.2021 відповідач не перебуває на обліку у Жмеринській міськрайонній філії Вінницького ОЦЗ (а.с. 24). Як вбачається із довідки Жмеринської ДПІ № 5651 від 04.02.2021, за період з 1 кварталу 2020 по 3 квартал 2020 інформація про доходи відповідача відсутня (а.с. 25). Разом з цим, сам відповідач у поданому відзиві на позові підтвердив той факт, що він разом з позивачем працював у Польщі. Відповідачем не надано, а в судовому засіданні не встановлено факту незадовільного стану здоров`я відповідача або будь-яких інших обставин, які б створювали істотні перешкоди відповідачу задля забезпечення дитини товарами першої необхідності, щоб створити усі необхідні умови для всебічного розвитку своєї дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.03.2020 у справі № 759/10277/1 (провадження № 61-22317св19) зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. На думку суду, вказаний позивачем розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим, оскільки не перевищує мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме - 2395 грн. При цьому, при визначенні вказаного розміру аліментів суд враховує в тому числі й наявність у відповідача непрацездатних батьків та стан їх здоров`я, що підтверджується наданим відповідачем документами: довідкою про склад сім`ї від 03.02.2021 № 75, копіями пенсійних посвідчень батьків відповідача, довідками про перебування батьків відповідача на диспансерному обліку від 05.02.2021 за № 485 та за № 486, випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 6479 (а.с. 22, 23, 26-29). Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В зв`язку з повним задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору 840 грн. 80 коп., від сплати якого позивач була звільнена. На підставі наведеного та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: approved