Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва на право власності на житло від 19 січня 2000 р., виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому згідно з розпорядженням (наказом) від 10 жовтня 1999р. №585, їй разом з відповідачами належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира №6 за адресою: пр-т Хіміків,44, м.Черкаси загальною площею 50,3 кв.м. Вказує, що між сторонами виник спір щодо поділу спільної власності, позивачка не може розпорядитись своєю часткою квартири, яка не визначена, тому змушена звернутися до суду за захистом свого права. Уточнившись з позовними вимогами, просить визначити частки співвласників у праві спільної часткової власності за кожною з сторін по ? квартири [ADDRESS] та припинити право спільної сумісної власності сторін та спірну квартиру. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON], адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Вказували, що оскільки у правовстановлюючому документі сторін на право спільної власності на квартиру частки співвласників не визначені, це перешкоджає позивачці розпорядитись належним їм майном, при цьому з відповідачами в досудовому порядку дане питання врегулювати не вдалось, тому просили позов задоволити. Відповідачка [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) С.М. в судовому засіданні позов не визнала, вказувала, що її сестра [PERSON] настроює її мати [PERSON] на конфлікт, тоді як тривалий час між сторонами не виникало спорів щодо права власності на квартиру. Представник відповідачки адвокат [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову за недоведеністю перебування спірної квартири у спільній сумісній власності. Інші відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. \~ Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2000 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому у м. Черкаси згідно з розпорядженням (наказом) від 20 жовтня 1999 року, сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] Згідно з технічним паспортом квартира має загальну площу 50,3 кв.м., складається з трьох кімнат, житловою площею 32,3 кв.м., в т.ч. 1 кімната, площею 13,4 кв.м., 2 кімната, площею 11,0 кв.м., 3 кімната 7,9 кв.м. а також кухні площею 5,9 кв.м., вбиральні площею 3,6 кв.м., ванної кімнати, коридору площею 7,7 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,8 кв.м. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316ЦК). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317ЦК). Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328ЦК). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. (стаття 355ЦК). За положеннями частин 1 та 2 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизація державного житлового фону» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в даній квартирі ( будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири ( будинку). Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач у зв'язку з виникненням спору просить суд визначити частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру з метою в подальшому мати можливість розпоряджатися своєю часткою, фактично ставиться питання про поділ спільної сумісної власності. Враховуючи те, що сторони набули на рівних умовах у власність спірну квартиру в порядку безоплатної приватизації, тому частки співвласників у праві спільної сумісної власності слід визначити рівними, по ? частини кожному, в звязку з чим припиняється спільна сумісна власність. Доводи відповідачки та її представника про недоведеність перебування спірної квартири у спільній сумісній власності сторін, яку вважали частковою в рівних частках, суд вважає такими, що спростовуються зібраними у справі доказами, виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту рішення органу приватизації про передачу квартиру у власність сторін архівної копії розпорядження (наказу) від 20 жовтня 1999 року, частки співвласників у спірній квартирі не зазначені, також не вказано про передачу квартири у власність в рівних частках, відповідно цього державна реєстрація до 01.01.2013р. здійснена без визначення часток співвласників, що підстверджується довідкою КП ЧООБТІ від 26.02.2015р. (а.с.9). За таких обставин спільна власність не може вважатись частковою, оскільки вказане рішення органу приватизації є правовстановлюючим документом та ним не визначені частки співвласників. Крім того, факт перебування спірної квартири у спільній сумісній власності сторін встановлений рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 25.01.2017р. у справі № 712/13786/16-ц, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи КП «Соснівська СУБ», [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд також виходить з того, що визначення часток співвласників на засадах рівності не ущемлює прав відповідачів. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Право на поділ майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності, є однією із складових частин здійснення співвласниками свого права власності та не може ставитися в залежність від волі інших співвласників. Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує понесені судові витрати, тому до стягнення з відповідачів у рівних частках підлягають понесені позивачкою судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved