Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги вмотивовано тим, що їй на підставі права власності належить земельна ділянка площею 0,1510 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6523585000:02:002:0005. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 12.06.2018 року, відповідачці належить земельна ділянка площею 0,2077 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6523585000:02:001:0053. При ознайомленні з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться у користуванні відповідача, позивачем було з`ясовано, що в акті погодження меж земельної ділянки від 20.11.2017 року знаходиться виконаний від її імені підпис як суміжного землевласника, який вона не виконувала, також цей підпис виконаний від її імені міститься в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 20.11.2017 року. Просить суд визнати незаконним та скасувати реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2077 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6523585000:02:001:0053. В судовому засіданні представник позивача, позивач на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та відзив на позовну заяву, у відповідності до якого у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Статтею 14 Конституції України\~передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин першої, другої\~статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій\~статті 79 ЗК України\~як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Аналогічними за змістом нормами\~статті 81 ЗК України\~також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, приватизації, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. На відміну від норми\~статті 30 ЗК України\~1991 року, яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша\~статті 120 ЗК України 2001 року\~визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга\~статті 120 ЗК України). Судом встановлено,\~що позивачу на підставі права власності належить земельна ділянка площею 0,1510 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6523585000:02:002:0005 (а.с. 9-15). У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 12.06.2018 року, відповідачці належить земельна ділянка площею 0,2077 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6523585000:02:001:0053 (а.с. 16). 20.11.2017 року відповідач звернулася до ФОП [PERSON] із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2077 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-43). Позивач стверджує, що в акті погодження меж земельної ділянки від 20.11.2017 року знаходиться виконаний від її імені підпис як суміжного землевласника, який вона не виконувала, також цей підпис виконаний від її імені міститься в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 20.11.2017 року. З акту обстеження суміжних земельних ділянок по [ADDRESS] від 08.04.2019 року вбачається, що позивач з вказаним актом не згодна (а.с. 66). Відповідно до вимог частин першої, другої\~статті 118 ЗК України\~громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях\~186,\~186-1 ЗК України. Статтею 106 ЗК України\~передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вказаної статті\~наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.13 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , заявляючи вимоги про визнання недійсним та скасування реєстрації права власності земельної ділянки за відповідачем [PERSON] , посилається на те, що реєстрація за відповідачем права власності на спірну земельну ділянку не ґрунтується на вимогах закону, а тому є незаконною і підлягає скасуванню,оскільки порушує її права. Проте, доказів на підтвердження її правомірного володіння чи користування даною ділянкою позивач не надала. Суд, вирішуючи справу в межах вимог та на підставі наданих суду доказів, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання незаконним та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем її прав та набуття нею права власності на спірну земельну ділянку протиправно.

Outcome: dismissed