Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернулася 12.08.2015 року з позовом до суду у якому просить суд визнати, що житловий будинок з господарчими побудовами та земельна ділянка площею 0.0608 га , що знаходитяся за адресою: [ADDRESS] є її особистою власністю. Заявлені вимоги мотивувала тим, що з 24.11.2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від даного шлюбу мають доньку [PERSON], на утримання якої відповідач зобов'язаний сплачувати. З березня 2009 року фактично шлюбні відносили були припинені і відповідач пішов з сім»ї. Майно, яке було спільно нажите, відповідач залишив мені. Після смерті свого першого чоловіка позивачка отримала квартиру [ADDRESS] та 50 тисяч гривень. 12.03.2010 року [PERSON] придбала житловий будинок за 80 тисяч гривень з господарчими побудовами та земельну ділянку площею 0.0608 га. передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходитяся за адресою: [ADDRESS] та мають наступні характеристики - житловий будинок «А-1» шлаколитий, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею - 37,7 кв.м. з господарчими побудовами : літня кухня Б, гараж Д, сарай Е, погріб В, водогін І, замощення ІІ, ІІІ, огорожа 1-4, гроші на покупку якого вона отримала від продажу квартири [ADDRESS]. Розпискою від 01.05.2010 року відповідач визнав що кошти, витрачені на купівлю будинку у [ADDRESS] та земельної ділянки не є спільною сумісною власністю подружжя. Так як відповідач почав вимагати сплатити його частки за придбаний будинок, вимушена звернутися до суду для визнання будинку та замельної ділянки її приватною власністю. В судове засідання позивачка не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву в якій позов визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як убачається з матеріалів справи, 25.08.2015 року рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, фактично шлюбні відносини були припинені у 2009 році, - а.с. 51. Згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року [PERSON] придбала житловий будинок з господарчими побудовами та земельною ділянкою площею 0.0608 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які належать їй на праві приватної власності, а.с.- 9 - 13. Розпискою від 01.05.2010 року відповідач визнав що кошти, витрачені на купівлю будинку у [ADDRESS] та земельної ділянки, не є спільною сумісною власністю подружжя, а.с. - 14. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 визначено, що до спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Так, як позивач не звільнена від сплати судового збору та згідно Закону України «Про судовий збір» мала сплатити 1% ціни позову, тому з неї слід стягнути несплачений залишок судового збору у розмірі 1357,11 грн.

Outcome: approved