Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд розділити між позивачем та відповідачем спільне нерухоме майно наступним чином: виділити у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]; гараж № 71 на автостоянці № 7 за адресою: м. Одеса, вул. Манежна, 2; грошові суми, які він отримав від продажу магазину продтоварів « Віктор» ТОВ «Сиріус ЛТД» за адресою: [ADDRESS], та від продажу у 2010 році легкового автомобілю марки « Мазда». Виділити [PERSON] у власність: будинок-дачу за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Миру, 21; земельну ділянку на якій розташовано зазначену дачу за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Миру,21. Квартиру [ADDRESS], що складається з 4-х кімнат з окремими ходами, розділити між позивачем та відповідачем наступним чином: передати у власність та виділити в натурі [PERSON] 2 кімнати: площею 12 кв.м. ( дитяча) та 20 кв.м. ( гостинна); передати у власність та виділити в натурі [PERSON] 2 кімнати площею 20 кв.м. ( спальня з балконом) та 13 кв.м. ( бібліотека); у спільному користуванні позивача та відповідача залишити усі підсобні приміщення: туалет, ванну кімнату, коридор, кухню. Виявлені у фінансових установах гроші у гривнях чи валюті на імя [PERSON], розділити між позивачем та відповідачем порівну; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 602\~400 грн., що є еквівалентом 25100 дол. США, за ювелірні вироби, які відповідач утримує у себе. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, по якому просить суд встановити факт, що відповідно до добровільного поділу спільного майна подружжя [PERSON] відійшла квартира [ADDRESS]; будинок-дача за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Миру, 21; легковий автомобіль « Мазда». [PERSON] відійшла квартира № 28 в будинку № 94 по Варшавському шосе в м. Москві. В судовому засіданні [PERSON] та її представник свій позов підтримали, просили суд його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним [PERSON] в задоволенні позову про поділ майна подружжя просив суд відмовити в повному обсязі, зустрічний позов просив суд задовольнити. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, вважає зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню, в задоволенні первісного позову вважає за необхідне відмовити, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. З матеріалів справи вбачається, що 19.06.1987 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі РАЦСу м. Ноябрськ Тюменської області РФСР, актовий запис № 407, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявною в матеріалах справи. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2015 року по справі № 522/16901/14 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі ними було набуте майно, а саме: -Квартира [ADDRESS], яка перейшла у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.12.1996 року, укладеного на Одеській універсальній товарній біржі « Центр», яке є спільно набутим майном за час шлюбу, що не оскаржуються сторонами. -Будинок дача за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Миру, 21 придбано подружжям за час шлюбу, а саме на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу [PERSON], що також не спростовується сторонами. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. -Квартира № 28, в будинку № 94 по Варшавському шосе в м. Москві, що підтверджується копією інвестиційного договору № ЕМІ-28/05 від 17.01.2006 року. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування,є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісній власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1,3 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд критично ставиться до посилань позивача, що майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя є також квартира № 32 приватизована у 1989 року за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 10/12, оскільки матеріалами справи не підтверджено даний факт. Відповідно до довідки КП «БТІ ОМР» від 10.03.2015 року за № 05/01-343 дана квартира зареєстрована за [PERSON], однак відомості про дату набуття права власності на неї відсутні, також дані відомості відсутні у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, однозначно стверджувати, що вона є спільно набутим майном не можливо, будь-який інших підтверджень позивачем та її представником надано не було. Земельна ділянка на якій розташований будинок-дача за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Миру, 21 перебуває в користуванні [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянка від 06.09.2010 року, укладеного з Фонтанською сільською радою в особі сільського голови [PERSON], отже поділу не підлягає. З приводу гаражу № 71 на автостоянці № 7 за адресою: м. Одеса, вул. Манежна,2 слід зазначити, що відомості про власника та підтверджень підстав набуття прав на нього в матеріалах справи відсутні, тому суд не вважає за можливе віднести його до спільного майна, набутого за час шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що магазин продтоварів « Віктор» ТОВ « Сиріус ЛТД» за адресою: [ADDRESS]( рішення засновників ТОВ « Сіріус ЛДТ» від 21.06.2005 року) та автомобіль марки « Мазда» ( згідно довідки МВС України Регіонального сервісного центру в Одеській області 2010 року) вибули з власності подружжя під час того, як шлюб ще розірвано не було. Як зазначено в пункті 24 постанови пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок коштів, одержані як відшкодування за втрату ( пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Також [PERSON] заявлені вимоги про стягнення на її користь 602\~400 грн., що еквівалентно становить 25100 дол. США, за її ювелірні прикраси, які, з її слів на даний час перебувають в [PERSON], однак підтверджень того, що їй справді вони належать, станом на теперішній час перебувають у відповідача, суду надано не було, а рішення суду не можу ґрунтуватись на припущеннях. А також [PERSON] не зазначила яка саме грошова сума, на яких саме рахунках та у яких фінансових установах підлягає поділу в рамках розгляду даної справи. Відповідно до ч.1 ст. 63 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З приводу поділу квартири [ADDRESS] суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи наявна розписка, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 78\~000 дол. США та домовились, що отримані кошти в якості компенсації, придбаного ними майна за час шлюбу, а саме: [ADDRESS] і м. Одесі та будинок-дачу в с. Фонтанка по вул. Миру, 21 та автомобілю «Мазда». Позивачем [PERSON] подано до суду заяву, що вона не визнає факту підпису нею вищезазначеної розписки, однак клопотань про призначення судової експертизи з приводу встановлення факту того, що вона дійсно даної розписки не склала суду заявлено не було. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути встановлені певними методами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне встановити факт добровільного поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], в задоволенні первісного позову суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю вимог. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає зустрічний позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, в задоволенні первісного позову вважає за необхідне відмовити. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: partial