Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 2 у буд. 23 по вул. Жабинського в м. Чернігові. Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] згідно договору дарування від 06.12.2004 № 1-6428. Крім неї в даній квартирі зареєстровані її колишній чоловік [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано. З грудня 2014 року і по теперішній час відповідач жодного разу не з'являвся у квартирі . Його теперішнє місця проживання їй не відоме. У зв'язку з цим, всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на позивача. Позивач у судове засідання не зявилася, про день та час проведення судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання даної справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на електронну адресу суду надійшов лист від імені [PERSON], в якій він просить розглядати справу за його відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 06.12.2004 № 1-6428 (а.с. 7).. Відповідно до довідки Виробничого підрозділу Київського будівельно-монтажного експлуатаційно управління ПАТ «Українська залізниця» № 733 від 11.05.2017 та відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України Чернігівській області від 09.08.2017 [PERSON], [INFO] зареєстрований в [INFO] ( а.с. 5, 10). Згідно з рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2011 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 6). Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. Частинами 1, 4 ст.156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст..405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (колишній член сім'ї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Позивач доводить, що відповідач не проживає у її квартирі з грудня 2014 року. Згідно акту, складеного майстром ВЕЖ ВП КБМЕУ від 30.05.2017 [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає в [INFO] ( а.с. 4). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 27.10.2017 пояснила, що сторони є її сусідами, вона добре їх знає. Останнього разу [PERSON] бачила 11.01.2014. Після чого жодного разу не зустрічала та, наскільки їй відомо, він не проживає в Україні. Аналізуючи досліджені докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність відповідача за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] понад рік без поважних причин, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування цим житлом.

Outcome: approved