Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнила, виклавши прохальну частину в новій редакції, та в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання є двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . Так, після припинення сумісного проживання позивача та відповідача, їх діти залишились проживати разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач майже зовсім не спілкується з дітьми та не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не турбується про них та не проявляє батьківського піклування. Позивач намагалась сприяти спілкуванню відповідача з дітьми, але це негативно впливало на здоров`я і психіку дітей, позаяк відповідач неврівноважена людина. Враховуючи викладене, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дітей, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності, а в разі неявки відповідача - не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. [PERSON] , який представляв інтереси відповідача надав у судове засідання письмову заяву, в якій повідомив, що у нього закінчився строк дії договору, укладений між ним та відповідачем, на надання правничої допомоги, а тому він не має змоги представляти інтереси відповідача. Представник третьої особи у судове засідання надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення якої поклала на розсуд суду. Разом з тим, додала до суду психологічну характеристику малолітнього [PERSON] . Таким чином, на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається зі змісту позову, позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання є двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.9,11). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Як зазначає позивач у своєму позові, відповідач майже зовсім не спілкується з дітьми та не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не турбується про них та не проявляє батьківського піклування. Між тим, позивач намагалась сприяти спілкуванню відповідача з дітьми, але це негативно впливало на здоров`я і психіку дітей, позаяк після такого спілкування діти залишались схвильованими та нервовими, тому враховуючи викладене, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дітей, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Так, на обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач надала до суду характеристику [PERSON] , видану за підписом директора Криворізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №70, згідно з якою мама активно надає допомогу в господарських та суспільно-корисних справах класу та школи, а батько дитини до школи не з`являється, навчанням та вихованням сина не цікавиться, а також позивач надала до суду довідку, видану за підписом завідувача КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №259 комбінованого типу», згідно з якою вихованням [PERSON] займається одна мати, а батько дитини в дитячому закладі не з`являється і вихованням дитини не займається (а.с.10, 12). Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 своєї Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з наступними змінами) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно наданого виконкомом Саксаганської районної у місті ради висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, виконком враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини встановив, що [PERSON] одружений та має на вихованні ще трьох дітей. У травні 2018 року він з`явився на запрошення до служби у справах дітей та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що змушений працювати за кордоном, щоб утримувати своїх дітей, тому фізично не має змоги приділяти дітям належної уваги. Оскільки протягом п`яти років грошові кошти на утримання [PERSON] та [PERSON] передавав позивачу у цій справі з рук в руки, документального підтвердження цьому не має. Між тим, надав до служби у справах дітей ксерокопію квитанції на суму 1500 грн. про сплату за дитячий садок, який відвідує [PERSON] . Також [PERSON] додав, що категорично не згоден із позбавленням батьківських прав, позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав не визнає і пояснює конфліктними стосунками. Таким чином, враховуючи викладене, виконком Саксаганської районної у місті ради вважав недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав у відношення малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.45-46). Відповідно до п. 18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач не надала до суду належних та допустимих доказів, у відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України, що в діях відповідача присутня винна поведінка щодо ухилення від участі у вихованні дітей та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками, а також не надала доказів того, що поведінку відповідача по справі неможливо змінити у кращу сторону. Окрім того, у справі також відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення на нього адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо щодо невиконання батьківських обов`язків. Разом з тим, у разі відсутності у позивача доказів на підтвердження вищезазначених обставин, остання не скористалась правом подати до суду клопотання про витребування таких доказів, оскільки в силу приписів ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Надані ж в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав характеристики зі школи та дитячого садка не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.12, 81 ЦПК України, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та не свідчать про його винну поведінку, так само як і твердження позивача, що відповідач майже зовсім не спілкується з дітьми, а після такого спілкування діти залишаються схвильованими та нервовими. Таким чином, враховуючи вище викладене, а також оцінюючи висновок виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав та його незгоду із даним позовом, суд приходить до висновку про відсутність вагомих та достатніх доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та відсутність об`єктивних і виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітніх дітей, що передбачені ст. 164 СК України, а тому вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, є передчасним та у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed