Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 723 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23 березня 2014 року вона була направлена на стаціонарне лікування в інфекційне відділення Олександрійської ЦМЛ для лікування правосторонньої пневмонії. При оформленні історії хвороби в санпропускнику інфекційного відділення лікарні вона попередила реєстратора про наявність у неї алергії на широкий ряд антибіотиків, про що останньою було зроблено запис в історії хвороби. При її огляді завідувачем інфекційного відділення [PERSON] його також було попереджено про наявність у неї алергії на ряд антибіотиків, так як вона знала, що їй будуть призначати саме антибіотики. Завідувач інфекційного відділення [PERSON] власноруч зробив відмітку в історії хвороби про наявність алергічної реакції. Також вона звернула увагу на наявність у неї серцево-судинних захворювань і синусової брадикардії та була запевнена про те, що їй будуть зроблені проби на чутливість до виписаних антибіотиків. Вона придбала виписані лікуючим лікарем ліки та передала їх маніпуляційній сестрі [PERSON], яка зразу встановила їй внутрішньовенний катетер, крапельницю та вийшла з палати. На виписаний препарат левофлоксацин їй пробу не було зроблено, а так як було призначено багато препаратів, то вона не знала, що саме левофлоксацин їй почали вводити. Через декілька хвилин після встановлення крапельниці вона відчула нестерпний біль у всьому тілі, почалися судоми, задуха. Хворі з її палати почали кликати медичних працівників на допомогу. Вона втратила свідомість і була доставлена в реанімаційне відділення лікарні в тяжкому стані. В результаті реанімаційних заходів, багаточисельних внутрішньовенних крапельниць її стан стабілізувався. У зв'язку з цим вона була вимушена придбати наступні медичні препарати: «ельцет» 5 мг, 10 таб. - 14,96 грн.; «мезим форте» 33 таб. - 33,15 грн.; «ереспал» 80 мг, 5 таб. - 43,75 грн., «гідазепам» 0,5, 8 таб. - 52,00 грн.; «квамател» 40 мг Іфл - 69,52 грн.;«преднізолон» зо мг, 2 амп. - 8,71 грн.; «хлорид натрію» 0,9% 400 мл - 24,90 грн.; «дексаметозон» ч мі - 24,64 грн.; «натрію хлорид» 0,9% 200 мл, 22 фл. - 134,20 грн.; «но-шпа» 2,0 мл, 24 амп. - 125,00 грн., а всього на суму 723,00 грн., таким чином їй була заподіяна шкода на зазначену суму. З реанімації її було переведено в блок інтенсивної терапії, де вона перебувала протягом 5 днів, а потім була переведена в палату. Окрім заподіяної їй матеріальної шкоди , вона вважає, що їй була заподіяна також і моральна шкода, яка обумовлюється тим, що незважаючи на її неодноразові попередження про наявність у неї алергічної реакції на антибіотики, їй було введено антибіотик без виконанням проби. Разом з цим, згідно Правил проведення маніпуляцій хворим з заявленою алергією маніпуляція повинна проводитись тільки під наглядом за дією препарату та попереднім виконанням проби медичним працівником, що не було зроблено. Також лікарем [PERSON] не було зроблено запис в історії хвороби про необхідність виконання проби на антибіотики. Враховуючи її діагнози, підтверджені висновками ведучих інститутів України, з якими в її присутності ознайомився лікар [PERSON] , їй не можна було призначати «левофлоксацин», так як в анотації до даного медичного препарату зазначено, що він протипоказаний людям похилого віку, які хворіють серцево-судинними захворюваннями та брадикардію, яку у неї було діагностовано неодноразово. В результаті постійних переживань , страху смерті після перенесеного анафілактичного шоку та послідуючого лікування у неї виникла алергія на продукти харчування та медичні препарати, які вона раніше вживала беззастережно, а також періодично виникають серцеві напади і гіпертонічні кризи. Вона змушена приймати протиалергійні препарати і гормональні препарати для зняття алергічних реакцій, а ці препарати, особливо гормональні, дуже шкідливі для здоров'я. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює в 20000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позов і просить його задоволити. Пояснила, що якби лікар [PERSON] попередив її про побічні реакції після введення препарату левофлоксацин, то вона не погодилася б на його призначення. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши , що при призначенні лікування хворій [PERSON] лікуючий лікар в першу чергу керувався наказом МОЗ України № 128 від 19.03.2007 року «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Пульмонологія», а саме лікування позалікарняних пневмоній. Згідно даного наказу лікування пневмоній повинно проводитись двома антимікробними препаратами, які вводяться внутрішньовенно, а у разі лікування двобічних та важких пневмоній - застосовується лікування трьома антимікробними препаратами. Рекомендуються антимікробні препарати наступних груп; пеніціліни, аміноглікозіди, макроліти, фторхінолони та цефалоспарини. При збиранні алергологічного анамнезу хворої було відмічено, що у неї алергія на пеніціліни, стрептоміцин (даний препарат відноситься до аміноглюкозідів), а макроліди не мають ін'єкційних антибіотиків. Отже, відразу відпадають три групи антибіотиків, необхідних для лікування пневмонії та залишаються антибіотики групи цефолоспаринів і фторхінолонів. Після госпіталізації хворій було призначено антибактеріальний препарат «позінег», якій відноситься до цефалоспаринів IV покоління і «левофлоксацин» з групи фторхінолонів 111 покоління. Препарати III-1V покоління, в тому числі і «левофлоксацин», це полусинтетичні антибіотики, які мають багато протипоказань, але досить широко застосовуються в сучасній медицині, так як являються ефективними. При здійсненні маніпуляцій хворій [PERSON] сестра медична процедурного кабінету інфекційного відділення, в якому на лікуванні перебувала позивачка, попередньо провела шкірну пробу на переносимість антибіотика «позінег», а потім біологічну пробу на «левофлоксацин». Під час проведення проб на переносимість зазначених антибіотиків сестра медична весь час перебувала біля хворої. Анафілактоїдная реакція на антибіотик «левофлоксацин» виникла приблизно через 18-20 хв. після початку введення препарату, а саме коли хворій було введено 30-35 мл «левофлоксацину» з призначеної дози 100 мл. Даний факт підтверджує, що хвора отримала саме анафілактоїдну реакцію, а не анафілактичний шок. Зазначену реакцію організму медичні працівники передбачити не могли, так як вона розвивається в результаті кумуляції (накопичення) при першому введенні даного препарату. Анафілактичний шок, на відміну від вищезазначеної анафілактоїдної реакції, виникає після повторного введення препарату-алергена, на який в організмі вже є антитіла. В даному випадку реакція організму була миттєвою. Хворій негайно припинили введення «левофлоксацина» та почали надавати невідкладну допомогу. Разом з цим була викликана реанімаційна бригада в складі лікаря-анестезіолога та сестри медичної, які на протязі 5 хвилин прибули до відділення та подовжили проводили необхідні лікарські дії, а за 15 хвилин, коли хворій стало краще, вона була переведена під нагляд лікаря-анестезіолога до відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії. Наразі, у 17.00 год. хвора [PERSON] була переведена до терапевтичного відділення, а у 19.50 до блоку інтенсивної терапії терапевтичного відділення. В послідуючому продовжувала отримувати лікування з приводу позалікарняної правобічної нижньодольової пневмонії, та виписана з поліпшенням в задовільному стані. Згідно даних НІІ антимікробної хіміотерапії можливо відмітити, що істині (IgE-залежні) алергічні реакції на фторхінолони («левофлоксацин») явище виключно рідке. А шкірні проби на фторхінолони (левофлоксацин») не розроблені у зв'язку з тим, що сенсибілізація розвивається не на нативну молекулу препарату, а на його метаболіти, тому використання для шкірних проб нативного препарату( розчин із ампули чи флакону) не є діагностично значимим. Щодо матеріальних збитків, які понесла позивачка при лікуванні анафілактоїдної реакції з перелічених медичних препаратів для лікування безпосередньо алергії були застосовані; «ельцет», анізолон», «дексаметазон», «хлорид натрию» 0,9% 400 мл на загальну суму 73,21 грн. Інші зазначені позивачкою медичні препарати не мають до лікування анафілактоїдної реакції ніякого відношення. А саме: «мезим-форте» (фермент для перетравлювання харчових продуктів), «квамател» (пригнічення шлункової секреції і соляної кислоти), «ереспал» (протизапальний препарат для лікування пневмонії), «хлорид натрію» 0,9% 200 мл застосовувався для внутрішньовенного введення бактеріального препарату «позинега» по 1.0 х 2 рази, 11 днів (для лікування пневмонії), «но-шпа» ( спазмолітин для зняття спазму судин і гладкої мускулатури). Всього на суму 413,87 грн. Препарату «гідакпан», який зазначила позивачка в своїй позовній заяві не існує взагалі.Позивачка вважає, що після пережитої анафілактоїдної реакції на «левофлоксацин» в її організмі постійно виникає алергічна реакція на медичні препарати та продукти харчування, але вони заперечують таку інформацію з наступних причин.Будь-яка алергічна реакція може виникнути на медичні препарати чи харчові продукти, але перехресної алергії на інші медичні препарати та харчові продукти при цьому не виникає, Анафілактоїдна реакція позивачки на медичний препарат «левофлоксацин» не є істиною причиною виникнення алергічних реакцій в подальшому на інші медичні препарати та продукти харчування, так як така реакція є явищем виключно тимчасовим та не має будь-яких суттєвих наслідків на організм людини. Треті особи [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, вважаючи , що в їхніх діях не було порушень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку , представника відповідача, покази третіх осіб ,спеціаліста , суд вважає ,що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду , завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов'язків. В судовому засіданні встановлено, що 20.03.2014 року позивачка [PERSON] в 13 год. 50 хв. госпіталізована в інфекційне відділення Олександрійської МЛ № 1 і знаходилася там до 16 год. 05 хв. з діагнозом: позалікарняна правобічна н/дольова пневмонія, середньої ступені важкості. В інфекційному відділенні в результаті введення позивачці [PERSON] приписаного їй препарату левофлоксацину, у неї розвинулася алергічна реакція і хвора була переведена в реанімаційне відділення , де знаходилася до 17 год. 20 хв. з подальшим переведенням в терапевтичне відділення. В 22 год. хвора була переведена в блок інтенсивної терапії ( БІТ) для динамічного спостереження та проведення лікування. В БІТ [PERSON] знаходилася на лікуванні по 24.03.2014 року з послідуючим переведенням в загальну палату. Дана інформація підтверджується довідкою №1464 від 29.04. 2014 року Олександрійської МЛ №1. Згідно епікрізу №3110 після ін»єкції левофлокс у хворої [PERSON] виникла реакція в вигляді : запаморочення , відчуття стиснення в горлі, втрата свідомості біль за грудниною.Хвора була переведена в реанімацію в важкому стані. Після стабілізації стану переведена в терапевтичне відділення. В судовому засіданні позивачка пояснила, що неодноразово попереджала лікаря [PERSON] про те, що у неї алергія на ряд антибіотиків. Останній зробив про це запис в історії хвороби. Але призначивши лікування , лікар не роз'яснив їй про побічні реакції після введення препарату левофлоксацин. Якби їй було відомо , то вона не погодилася б на його призначення. Зазначила, що їй призначили антибіотик « позінег» , від якого у неї не було подібної реакції. Зазначила, що медичною сестрою [PERSON] не були проведені проби перед введенням їй розчину левофлоксацину. В результаті реанімаційних заходів, багаточисельних внутрішньовенних крапельниць її стан стабілізувався. Вважає, що лікар [PERSON] та медична сестра [PERSON] халатно віднеслися до своїх посадових обов'язків. Після того, що з нею сталося , вони навіть не вибачилися перед нею. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що позивачка лікувалася 8 днів вдома, але так як позитивних результатів це не дало, то вона поступила на лікування на стаціонар в їхнє відділення. Після того, як у хворої настала анафілактоїдна реакція після початку введення препарату левофлоксацину, першу допомогу надавав він та медичний персонал їхнього відділення. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що зробила пробу на препарат « позінег» та біологічну пробу на левофлоксацин. Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON], який працює заступником головного лікаря з медичної частини , пояснив, що кожна проба на препарат левофлоксацин не проводиться. У даного препарату маса побічних дій , він недостатньо досліджений. Лікар мав право його призначити, але повинен був попередити хворого про побічні реакції після введення препарату, що не було зроблено. Цей препарат не єдиний антибіотик, який призначається при лікуванні пневмонії. В судовому засіданні встановлено , що відповідно до проведеного службового розслідування щодо випадку лікування хворої [PERSON] комісія одноголосно вирішила за необхідне притягнути до дисциплінарної відповідальності завідуючого інфекційного відділення [PERSON] та сестру медичного процедурного кабінету інфекційного відділення [PERSON] з метою попередження в подальшому подібних порушень в роботі, що підтверджується протоколом засідання комісії про проведення службового розслідування від 07.04.2014 року №4. Наказом № 166-л від 15.04.2014 року головного лікаря Олександрійської МЛ №1 за неналежне виконання своїх посадових обов'язків оголошено догану завідуючому інфекційного відділення [PERSON] та сестрі медичного процедурного кабінету інфекційного відділення [PERSON] Тобто, відповідачем було визнано факт неналежного виконання своїх посадових обов'язків завідуючим інфекційного відділення [PERSON] та сестрою медичного процедурного кабінету інфекційного відділення [PERSON] при лікуванні позивачки [PERSON] Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами , не підлягають доказуванню. [PERSON] та [PERSON] знаходяться в трудових відносинах з міським комунальним лікувально-профілактичним закладом міська лікарня №1 і тому остання несе відповідальність за дії своїх працівників. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 723 грн., яка складається з вартості ліків, які позивачка вимушена була придбати під час знаходження в реанімації , а потім в БІТ. В позові перераховані медичні препарати: «ельцет» 5 мг, 10 таб. - 14,96 грн.; «мезим форте» 33 таб. - 33,15 грн.; «ереспал» 80 мг, 5 таб. - 43,75 грн., «гідазепам» 0,5, 8 таб. - 52,00 грн.; «квамател» 40 мг Іфл - 69,52 грн.;«преднізолон» зо мг, 2 амп. - 8,71 грн.; «хлорид натрію» 0,9% 400 мл - 24,90 грн.; «дексаметозон» ч мі - 24,64 грн.; «натрію хлорид» 0,9% 200 мл, 22 фл. - 134,20 грн.; «но-шпа» 2,0 мл, 24 амп. - 125,00 грн., а всього на суму 723,00 грн. Але при підрахунку загальної суми 723 грн. була допущена математична помилка , а саме загальна сума складає 530 грн. 83 коп. Крім того, в даному переліку позивачка в позові невірно зазначила препарат «гідазепам» як «гідакпан» , про що зазначено відповідачем в запереченні. Крім того, в запереченні відповідача зазначено , що для лікування безпосередньо алергії були застосовані; «ельцет», анізолон»,«дексаметазон», «хлорид натрию» 0,9% 400 мл на загальну суму 73,21 грн. А інші зазначені позивачкою медичні препарати не мають до лікування анафілактоїдної реакції ніякого відношення. А саме: «мезим-форте» (фермент для перетравлювання харчових продуктів), «квамател» (пригнічення шлункової секреції і соляної кислоти), «ереспал» (протизапальний препарат для лікування пневмонії), «хлорид натрію» 0,9% 200 мл застосовувався для внутрішньовенного введення бактеріального препарату «позинега» по 1.0 х 2 рази, 11 днів (для лікування пневмонії), «но-шпа» ( спазмолітин для зняття спазму судин і гладкої мускулатури). Але допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON] на питання суду пояснив , що препарати «мезим-форте» , «квамател», «но-шпа» , « гідазепам» також були необхідні для усунення наслідків для організму позивачки після введення препарату левофлоксацин. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача вартість медичних препаратів: «ельцет» 5 мг, 10 таб. - 14,96 грн.; «мезим форте» 33 таб. - 33,15 грн.; «гідазепам» 0,5, 8 таб. - 52,00 грн.; «квамател» 40 мг Іфл - 69,52 грн.;«преднізолон» зо мг, 2 амп. - 8,71 грн.; «хлорид натрію» 0,9% 400 мл - 24,90 грн.; «дексаметозон» ч мі - 24,64 грн.; «но-шпа» 2,0 мл, 24 амп. - 125,00 грн., а всього на загальну суму 352 грн. 88 коп. Суд вважає за можливе виключити з переліку медичних препаратів , зазначених позивачкою в позові : «ереспал» (протизапальний препарат для лікування пневмонії), «хлорид натрію» 0,9% 200 мл застосовувався для внутрішньовенного введення бактеріального препарату «позинега» по 1.0 х 2 рази, 11 днів (для лікування пневмонії), так як дані препарати застосовувалися безпосередньо для лікування пневмонії , а не ліквідації наслідків після введення препарату левофлоксацин. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає :1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Позивачка мотивує завдану їй моральну шкоду в тому , що ця шкода полягає як у фiзичному болю, який був наслiдком неналежної медичної допомоги, а також у болю, завданому пiд час «виправлення» медичної помилки . Крiм того, моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з такими дiями лiкарiв i якi виразилися в переживаннях стосовно стану свого здоров'я, в думцi про те, що призначене лiкування не допомагає, в страху за своє життя тощо. Крім того, зазначає , що лікар та медична сестра навіть не поцікавилися станом її здоров я після її перебування в реанімації, не вибачилися перед нею. Моральну шкоду оцінює в 20000 грн. Суд , враховуючи пояснення позивачки, обставини справи, враховуючи вимоги розумності та справедливості , вважає за можливе зменшити розмір моральної шкоди до 2000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Відповідно до наданої квитанції, позивач за надання цього позову до суду, сплатила судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., що підлягає відшкодуванню

Outcome: partial