Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 березня 2017 року приблизно 20.30 годині відповідач внаслідок хуліганських дій розбив вікно в її будинку. Будучи в нетверезому стані він ображав її та її чоловіка - [PERSON], погрожував розправою. Внаслідок таких дій у неї стався серцевий напад та піднявся високий тиск, а тому її було направлено у лікарню та надано медичну допомогу, після чого вона знаходилася на стаціонарному лікуванні через критичний стан здоров'я через пережиті події. Про зазначену подію було повідомлено начальника Дрогобицького відділу поліції [PERSON]. У результаті проведеної перевірки було встановлено, що по даному факту відсутні будь-які ознаки злочину передбаченого КК України, тобто відсутні дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, а тому не було підстав вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та по даному факту перевірку припинено. Однак не зважаючи на те, відповідач не відшкодував до цього часу спричинену їй шкоду, зокрема заміна склопакету на вікні обійшлася у 950 (дев'ятсот п'ятдесят ) гривень, що підтверджується товарним чеком від 15.06.2017 року та моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, вказуючи на його безпідставність та недоведеність, просить відмовити у його задоволенні. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, суд приходить до переконання, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Позовні вимоги позивача, ґрунтуються лише на його припущеннях, що нібито відповідач 26.03.2017 року приблизно о 20-30 год. перебуваючи у нетверезому стані, внаслідок хуліганських дій розбив вікно в її будинку, чим завдав їй шкоду. Згідно з 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Зазначена судова практика є усталеною та вбачається, зокрема, з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року у справі 6-5130св15. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався із заявою в Дрогобицький ВП, щодо неправомірних, хуліганських дій гр..[PERSON] внаслідок чого останній розбив вікно в її будинку. (а.с. 7) З Листа Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області вих.№ 5760/44/01-2017 від 13.04.2017р. вбачається, що в результаті проведеної перевірки по вищевказаній заяві, було встановлено, що по даному факту відсутні будь-які ознаки злочину передбаченого КК України, тобто відсутні дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення. (а.с. 9) З урахуванням зазначеного, вина та протиправність поведінки відповідача у завданні збитків позивачу внаслідок розбиття вікна відсутні. Відсутні, відповідно, й підстави для відшкодування завданих [PERSON] збитків. Слід також зауважити на тому, що згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Відсутність вини та протиправності поведінки в діях [PERSON] унеможливлює стягнення з останнього і моральної шкоди на користь позивача. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. Суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] (мама відповідача) та не дає їм віри, оскільки останні являються безпосередньо зацікавленими особами. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтуються на припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: dismissed