Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила суд ухвалити рішення, яким позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON], яка народилася [INFO] у м. Кременчуці Полтавської області. Свій позов мотивувала тим, що з 04.06.2006 року позивач перебувала із відповідачем в шлюбі, який був розірвний рішенням Онуфріївського районного суду від 26.11.2013 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, рішенням суду було визначене місце проживання малолітньої дитини разом з позивачем, а також дочка перебуває на утриманні позивача. Батько дитини з 2013 року проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язку не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. На підставі виконавчого листа, виданого 24.06.2009 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області, з [PERSON] стягуються на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Але, у порушення покладених на нього рішенням суду зобов'язань по сплаті аліментів, [PERSON] з серпня 2013 року аліментів взагалі не сплачував, чим допустив заборгованність в сумі 9173,37 грн., позивач звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Добровільно заборгованість відповідач сплачувати по аліментам та по пені не бажав, тому позивач вимушена була повторно звернутись до суду в серпні 2016 року з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в зв'язку з тим, що [PERSON] навмисно порушував покладені на нього зобов'язання рішення суду по сплаті аліментів, чим допустив заборгованість по аліментам в сумі 17491,75 грн. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, лікування дитини, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання доньки освіти. Крім того, спосіб життя відповідача є асоціальним, він ніде не працює, і не має наміру та бажання в майбутньому працювати. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Позива [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, а також надали пояснення згідно поданого позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та не заперечував проти його задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дівчинка завжди ходить охайна, чиста, доглянута, за нею піклується позивач. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, до доньки не приїжджає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач до своєї доньки не приїжджає її вихованням займається мама, позивач по справі. Вислухавши позивача та її представник, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі, який був розірвний рішенням Онуфріївського районного суду від 26.11.2013 року. Після розірвання шлюбу, рішенням суду було визначене місце проживання малолітньої дитини разом з позивачем /а.с. 11/. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини /а.с. 5/. Також встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого 24.06.2009 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області, з [PERSON] стягуються на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку /а.с. 10/. З матеріалів справи також вбачається що, [PERSON] не належним чином виконує обов'язки покладені на нього рішенням суду по сплаті аліментів та станом на 01.02.2017 року створив заборгованість по сплаті аліментів на суму 19716, 25 грн. /а.с. 7-8/. Також позивач зверталася до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Добровільно заборгованість відповідач сплачувати по аліментам та по пені не бажав, тому позивач вимушена була повторно звернутись до суду в серпні 2016 року з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в зв'язку з тим, що [PERSON] навмисно порушував покладені на нього зобов'язання рішення суду по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою виданою Онуфріївським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 02.02.2017 року № 02-25/368 /а.с. 6/. Згідно характеристики виданої директором Онуфріївської загальноосвітньої школи І-Ш ступенів Онуфріївського району Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] має гарний розумовий та фізичний розвиток. Сімейно-побутові умови добрі. Мати приділяє достатньо уваги вихованню дівчинки, цікавиться її навчанням, підтримує зв'язок з класним керівником, контролює проведення вільного часу. Всіма необхідними шкільними приладдями та шкільною формою учениця забезпечена. Дитина охайна, доглянута, неконфліктна. Учениця має хорошу пам'ять, стійку увагу, добре сприймає,запам'ятовує новий матеріал. [PERSON] має здібності до математики, любить уроки англійської мови, музики, образотворчого мистецтва. Оволодіває учбовим матеріалом на достатньому рівні. Домашні завдання виконує завжди. Дисциплінована, завжди дотримується правил поведінки. Батько дитини вихованням не займається. В школі жодного разу не був /а.с. 14/. Згідно характеристики від 02.02.2017 року з місця роботи позивача, [PERSON], з фінансового Управління Онуфріївської РДА Кіровоградської області вбачається, що за період роботи в управлінні позивач зарекомендувала себе грамотним, кваліфікованим спеціалістом, дисциплінована, наполеглива в роботі. В побуті витримана, толерантна. Вимоглива до себе та до колег по роботі. До виконання своїх службових обов'язків відноситься добросовісно та з великою відповідальністю, приймає активну участь в житті колективу. Користується авторитетом серед працівників трудового колективу /а.с. 29-30/. Згідно характеристики Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області від 03.02.2017 року № 88 вбачається, що позивач має малолітню дочку 2008 р.н., яка знаходиться на її матері. Працює в фінансовому управлінні Онуфріївської райдержадміністрації. Добросовісна, сумлінна. Постійно підвищує свій освітній рівень шляхом самопідготовки. Приймає активну участь у житті селища. За складом характеру витримана, врівноважена, спокійна, розсудлива, наполеглива та старанна. З повагою ставиться до людей. За місцем проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони. В селищі користується повагою серед жителів села, не конфліктна. До роботи відноситься чесно і добросовісно, коректна у відносинах спілкуванні /а.с. 31/. Судом також встановлено, що згідно характеристики відповідача по справі [PERSON] виданої Павлиською селищною радою Онуфріївського району Кіровоградської області від 17.02.2017 року за № 685 вбачається, що відповідач участі в громадському житті селища не приймає, авторитетом серед жителів не користується /а.с. 41/. Також з матеріалів справи вбачається, що не одноразово працівниками правоохоронних органів були розпочаті кримінальні провадження № 12016120100000450 від 14.11.2016 року, № 12015120100000363 від 11.08.2015 року та № 12014120100000274 від 12.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме ухилення від сплати аліментів на утримання дітей. Вказані кримінальні провадження були закриті у зв'язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, що підтверджується постановами про закриття кримінальних проваджень /а.с. 36-38/. Судом також встановлено, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у зв'язку з вчиненням ним правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що підтверджується відповідними постановами суду /а.с. 52-63/. Згідно висновку органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області від 27.02.2017 року № 77 вбачається за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] [INFO] /а.с. 27/. Таким чином, позивачем доведено той факт, що відповідач від виховання дитини ухиляється,її долею не цікавляться, матеріальної допомоги на її утримання належним чином не надає. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленумом Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, наведені обставини дають підстави для висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дочки [PERSON], оскільки не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею, тому з врахуванням інтересів дитини відповідача слід позбавити батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов було задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивач сплатила судовий збір за подачу позовної заяви немайнового характеру, що становить 640 гривень. За змістом ст.ст. 84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Згідно ст. 1 Закону «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.п. 47 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановленийЗаконом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». З матеріалів справи вбачається, що позивач уклала договір з адвокатом [PERSON] про надання правової допомоги у даній справі, що підтверджується ордером, витягом з договору про надання правової допомоги . Позивачем також було надано суду оригінал квитанції про оплату позивачем адвокату гонорару та розрахунок вартості правової допомоги.

Outcome: approved