Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати квартиру [ADDRESS] особистим майном позивача мотивуючи вимоги тим, що 20 жовтня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, між сторонами був укладений шлюб, актовий запис № 2358 від 20 жовтня 2009 року. 06 квітня 2015 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова між сторонами шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з позивачем, відповідач проживає окремо. 06 лютого 2008 року була придбана квартира № 13, що знаходиться у будинку № 211 по проспекту Миру в місті Чернігові на ім'я [PERSON] на підставі Договору купівлі- продажу квартири від 06.02.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в Комунальному підприємстві «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради 09.02.2008 року та записаний в реєстрову книгу № 200 під № 16530. Ціна продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу квартири від 06.02.2008року складає 210000,00 гривень. Гроші в сумі 210000,00 гривень були сплачені позивачем за рахунок кредитних коштів. Оскільки грошових коштів для здійснення придбання квартири у подружжя не було, 06 лютого 2008 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» був укладений Кредитний договір № 5992749 та додаток І до цього кредитного договору, на підставі яких банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти у сумі 210000,00 гривень зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном його погашення до 06 липня 2027 року для здійснення розрахунків за Договором купівлі-продажу квартири від 06.02.2008р. Відповідач свою згоду на укладання кредитного договору не надавав. В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 06 лютого 2008 року за № 5992749 між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» був укладений договір іпотеки № 5993072 від 06.02.2008р., посвідчений нотаріально, на підставі якого в іпотеку була передана квартира [ADDRESS]. Також, 06 лютого 2008 року була вчинена відповідачем заява, на підставі якої він надав свою згоду на укладання договору іпотеки. Оскільки коштів для здійснення оплати згідно Кредитного договору від 06.02.2008р. № 5992749 та додатку 1 до цього кредитного договору, у позивача та відповідача не було, то щомісяця кредит та відсотки за кредит сплачувалися за рахунок грошових коштів, які позивач одержувала від своєї матері [PERSON], про що свідчать відповідні Розписки, підписані позивачем та відповідачем в якості свідка. За період з лютого 2008 року по квітень 2015 року був сплачений кредит в сумі 43666,10 гривень та відсотки за кредит в сумі 180633,90 гривень. Відповідач не сплачував кредит і відсотки по кредиту. Станом на 01.05.2015р заборгованість по кредиту складала 166333,90 гривень, заборгованість по відсотках за кредит 166738,64 гривень. Після розлучення, з травня 2013 року і по даний час Відповідач не проживає у спірній квартирі, про що свідчить Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 01 липня 2016 року, яка видана КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради. З травня 2015 року по липень 2016 року позивач самостійно сплачувала кредит по іпотеці в сумі 8297,64, відсотки по кредиту в сумі 26412,36, страхові внески по іпотеці та обов'язкові комунальні платежі, а саме: опалення, послуги ЖКХ, газопостачання. Відповідач за цей період жодного разу не запропонував допомогу по сплаті даних коштів. Таким чином, позивач вважає, що квартира № 13, що знаходиться у будинку № 211 по проспекту Миру в місті Чернігові, з підстав, передбачених ст. ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, не є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як колишнього подружжя, оскільки набута за час перебування в шлюбі за кошти матері позивача, наданих тільки в інтересах позивача, про що свідчать розписки, підписані позивачем, відповідачем в якості свідка та матір'ю позивача, отже є правові підстави вважати спірну квартиру особистою приватною власністю позивача [PERSON] В судове засідання сторони та третя особа ПАТ «Перший Український міжнародний [PERSON]» не зявились, від позивача та відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що спірна квартира є спільним майном подружжя відповідно до СК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Положення ч.2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, що випливає з правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо один із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі. Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням доказів, наданих позивачем відповідно до ст. 60 ЦПК України на підтвердження її вимог, за відсутністю доказів на спростування таких, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, у звязку з чим квартиру [ADDRESS] належить визнати особистим майном [PERSON].

Outcome: approved