Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, шляхом виселення відповідачів з належної їй на праві власності квартири та вселення останньої до житла. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.06.2013 року за реєстраційним номером №1-482. В свою чергу відповідачі, не маючи права на проживання в квартирі чинять перешкоди у її користуванні та не дозволяють вселитися. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились. Надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що вбачається з наявних у справі зворотних поштових повідомлень, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній доказів та провести заочний розгляд в порядку ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та встановивши відповідні обставини, в обґрунтування заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.06.2013 року за реєстраційним номером №1-482 (а.с.4). У даній квартирі відповідачі [PERSON], [PERSON] не зареєстровані, що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (а.с.12,13). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач у позовній заяві посилається на дану норму як правову підставу для виселення відповідачів. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідачів немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Відтак, суд вважає, що заявлений позов в наведеній частині вимог знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та підлягає задоволенню, а відповідачів необхідно виселити із зазначеного приміщення без надання їм іншого житла. Позовні вимоги в частині вселення [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки розцінюються судом як передчасно заявлені. Крім того, усунення перешкод у здійснені права власності на квартиру шляхом виселення відповідачів не перешкоджає подальшому добровільному вселенню власнику майна у житлове приміщення. З викладеного,

Outcome: partial