Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Стрийська, 170, серія МК № 808247. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та третя особа [PERSON] є співвласниками житлового будинку № 172 на вул. Стрийській у м. Дрогобичі Львівської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,10 гектара. Відповідач, [PERSON] є власником квартири № 2 у житловому будинку № 170, що по вул. Стрийській і проживає по сусідству з нею. До будинку в якому вона проживає є проїзд з вул. Стрийська попри будинок № 170, і цим проїздом її сімя користувалася з моменту будівництва будинку - 1924 року, так як він та будинок відповідача будувались одним власником, тому з самого початку проїзд до будинку передбачався тільки в такому варіанті. Відповідач перегородив парканом проїзд до її будинку у зв'язку з чим вона та її сімя позбавлені можливості безперешкодно пройти до нього. Звернувшись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном, їй стало відомо, що земельна ділянка разом з проїздом належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 29 грудня 2012 року укладеного між ним та [PERSON] як попереднім власником земельної ділянки, якому вона належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку серія МК № 808247. Вважає, що оспорюваний нею Державний акт на право власності на землю підлягає скасуванню оскільки він видавався [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0181 га. з урахуванням площі спільного проїзду що є неприпустимим, та у звязку з невірним накресленням земельної ділянки порушуються її законні права та інтереси. Крім того, не було встановлено довгострокових межових знаків між суміжними земельними ділянками, акт обстеження та узгодження меж земельної ділянки складений з порушенням, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Надали суду пояснення, що колишній власник земельної ділянки [PERSON] не заперечував проти того, щоб вони користувались спільним проїздом, однак відчуживши земельну ділянку [PERSON] у них виникли перешкоди щодо користування ним. Державний акт на право власності на землю виданий [PERSON] з явними порушеннями так як не відповідає дійсності тій земельній ділянці, що фактично є в натурі. Вказали, що іншого проходу, проїзду до житлового будинку № 172 на вул. Стрийській у м. Дрогобичі Львівської області не має, а тому спільний проїзд безпідставно включений в оспорюваний Державний акт. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні на подану позовну заяву та надав пояснення, які є аналогічними до викладу у запереченні. Вважає позовні вимоги позивача надуманими необґрунтованими та недоведеними, а тому просив в позові відмовити. Представник відповідача виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає їх надуманими та жодним чином не обґрунтованими. Додатково повідомив, що ухвала XV сесії пятого скликання Дрогобицької міської ради від 25.12.2007 року № 476 «Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок» відповідно до якої [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 225 кв.м. на вул. Стрийській, 170 в м. Дрогобичі не скасована, хоча була предметом розгляду в суді під час вирішення спору [PERSON], [PERSON] до Дрогобицької міської ради про визнання її нечинною. Вказав, що рішенням XXXXIV сесії пятого скликання від 29.07.2010 року № 1248 «Про затвердження громадянам уточнених площ земельних ділянок, переданих у безоплатну власність та спільну сумісну власність» [PERSON] затверджено уточнену площу земельної ділянки на вул. Стрийській, 170 в м. Дрогобичі, яка становить 181 кв.м. Дане рішення ніким не оспорювалось та нескасоване. Представник відповідача [PERSON] у м. Дрогобичі - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав не заперечив проти їх задоволення. Вказав, що спільні проїзди не можуть бути приватизовані, однак йому невідомо чи існує відповідна документація яка б стверджувала про наявність спільного проїзду з вул. Стрийська попри будинок № 170. Третя особа [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав повністю з тих підстав, які викладені нею у позовній заяві, просить суд позов задоволити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача її представника, пояснення представників відповідачів, пояснення третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд повинен встановити про наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають завчання для вирішення справи. Одночасно ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріалами цивільної справи встановлено, що відповідно до рішень 15 сесії 5 скликання № 476 від 25.12.2007 року, 44 сесії 5 скликання № 1248 від 29.07.2010 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0181 га. що розташована в м. Дрогобичі по вул. Стрийська, 170, з цільовим призначенням земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку господарських будівель, про що видано оспорюваний Державний акт на право власності на земельну ділянку. Як встановлено в судовому засіданні, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] 29.12.2012 року зареєстровано та посвідчено договір дарування спірної земельної ділянки, згідно якого право власності на земельну ділянку, що розташована в м. Дрогобичі по вул. Стрийська, 170, перейшло до відповідача [PERSON] Даний факт особи, які брали участь у справі не заперечили та не спростовували. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в основу своїх позовних вимог посилається на те, що спірний Державний акт на право власності на земельну ділянку, що належить на даний час відповідачу [PERSON] видавався з урахуванням площі спільного проїзду, а також те, що відсутність на відповідному оспорюваному акті спільного проїзду є таким, що порушує її законні права та інтереси. Дані твердження на думку суду не відповідають дійсності, оскільки питання про наявність спільного проїзду через земельну ділянку, що розташована в м. Дрогобичі по вул. Стрийській, 170, площею 0,0181 га. уже було предметом розгляду у цивільній справі № 2-45/10 за позовом [PERSON] до Управління Держкомзему у м. Дрогобичі, Дрогобицької міської ради, Дрогобицького міського відділу Львівської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», третіх осіб - [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, погодження меж, зобов'язання видати технічну документацію та державний акт на право власності на земельну ділянку та зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до Дрогобицької міської ради, [PERSON], третьої особи - Дрогобицького міського відділу Львівської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» про визнання нечинною ухвали сесії Дрогобицької міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2010 року у задоволенні первинного та зустрічного позову було відмовлено. Даним рішенням було встановлено та судом не взято до уваги посилання [PERSON] та [PERSON]О на наявність існування (заїзду) до їх будинковолодіння через земельну ділянку [PERSON]Р, оскільки вони не представили жодних доказів, що такий режим їм встановлено або дозволено використовувати органами місцевого самоврядування чи органами з питань земельних ресурсів відповідно до генерального плану міста. Переглядаючи зазначене рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у своїй ухвалі від 23 грудня 2010 року встановила, що виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулись сторони, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати, що їх цивільне право порушене і таке підлягає судовому захисту. Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової плати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2011 року, касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2010 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23.12.2010 року відхилено, а зазначені судові рішення залишено без змін. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а згідно ч. 3 останньої статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього, у позовній заяві позивач [PERSON] посилається в якості підстав для скасування спірного Державного акта на право власності на земельну ділянку на порушення вимог наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року та вимог Інструкції роботи зі складання державного акту на право власності, однак такі посилання суд вважає безпідставними оскільки, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Дану правову позицію висловив Верховний Суд України ухвалою від 08.06.2011 року у справі № 6-20570 св 09. Як встановлено в судовому засіданні та не спростовано особами, які брали участь у справі, що рішення 15 сесії 5 скликання № 476 від 25.12.2007 року, 44 сесії 5 скликання № 1248 від 29.07.2010 року на день розгляду справи судом не оскаржені, не скасовані та є чинними. Із представлених позивачем [PERSON] викопіювання топографічної зйомки від 27.04.1982 року та викопіювання з детального плану району вул. Стрийська м. Дрогобича, на яких розташовані будинки № 170 та № 172, які надані їй 24.02.2014 року начальником відділу містобудування та архітектури м. Дрогобича, не вказано та не зазначено про існування спільного проїзду між вказаними житловими будинками. Як вбачається з відповіді № 172 від 17.03.2014 року наданої начальником відділу містобудування та архітектури м. Дрогобича, підтверджуючих документів щодо проїзду паралельно житловому будинку № 170 до житлового будинку № 172 на вул. Стрийській в м. Дрогобичі, у відділі містобудування та архітектури відсутні. Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони, цивільних , житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власних порушеного права повинен - довести наявність у нього такого права і може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України, а також визначається спеціальними законами , які регулюють конкретні правовідносини. Згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а ) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів. За змістом ст. 152 ЗК України та обовязкової до застосування згідно із ст. 360-7 ЦПК України постанови Верховного Суду України від 31.10.2012р. у справі № 6-53цс-12, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як правовстановлюючого документа визначеною нормою не передбачено як можливий спосіб захисту цивільного права, оскільки не можна визнавати за правилами недійсності правочинів документи, які за своїм змістом не є правочинами. Тут мова може йти лише про їх нечинність чи незаконність, оскільки право не може бути недійсним - воно може існувати або ні. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог та наявності права за захистом якого позивач звернулася до суду, нею подано лише копію довідки № 1440 від 09.11.2012 року, яка видана КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» з якої вбачається, що [PERSON] є власником ? ідеальної частини будинку № 172, що по вул. Стрийській в м. Дрогобичі, у якій відсутні дані про земельну ділянку, на якій він розміщений. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] про визнання державного акту недійсним слід відмовити так як в судовому засіданні не здобуто жодних доказів на підтвердження порушення прав та інтересів останньої. Відповідно до ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2014 року було забезпечено позов [PERSON] у даній цивільній справі, відповідачу [PERSON] заборонено здійснювати будь-які дії, повязані із будівництвом та встановленням огорожі на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Стрийська, 170, Львівської області. Згідно ст. 154 ЦПК України, питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що у даній справі прийнято судове рішення, тому суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову.

Outcome: dismissed