Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що з 02.08.2002 року з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2005 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає з позивачем. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2005 року відповідач має сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що розмір аліментів призначений за рішенням суду на сьогоднішній день не є достатнім для утримання дитини. З часу винесення судом рішення значно зросли витрати потрібні для проживання дитини, зросла вартість продуктів харчування. Відповідач інших осіб на утриманні не має. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2005 року, та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі 2019,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 квітня 2019 року відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи та призначенням судового засідання. 29.05.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому він посилається на те, що з 02.11.2005 року за рішенням суду сплачує аліменти на утримання сина на користь позивачки [PERSON] . З 15.12.2016 року до цього часу працює охоронником у ТОВ «Парадиз». Весь час сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від заробітку. З цією метою подавав заяву на ім`я директора ТОВ «Парадиз» де вказано, що , з нього утримувалися та перераховувалися на банківську картку [PERSON] аліменти у відповідному розмірі. Син проживає разом з позивачкою, її чоловіком та сином від другого шлюбу. Періодично син [PERSON] мешкає разом з ним та його дружиною у [ADDRESS] , де вони проживають у найманій квартирі. Так, [PERSON] проживав разом з відповідачем весь літній період 2018 року. Це було обумовлено не тільки бажанням сина спілкуватися з батьком, але й конфліктами між ним та його матір`ю. Конфлікти повторюється неодноразово: коли виникає суперечка у сина з [PERSON] , мати виганяє його з дому, після чого відповідач приїжджає до міста, забирає сина і вони деякий період мешкають разом. Незважаючи на тимчасове проживання сина з батьком, встановлені рішенням суду аліменти у визначеному розмірі щомісячно відповідач перераховує на банківський рахунок [PERSON] Відповідач має проблеми зі здоров`ям, а саме: захворювання опорно-рухового апарату з 2010 року, що позбавляє його можливості отримувати додатковий дохід. Не заперечуючи свого обов`язку утримувати неповнолітнього сина [PERSON] , 2002 р.н., до досягнення ним повноліття, вважає, що сплачувати аліменти у розмірі 2019 грн. щомісячно не має можливості, тому що його середньомісячний дохід за останні півроку складає близько 3 300 - 3 600 грн. Визнаючи стягнення аліментів на дитину, не відмовляючись від допомоги, вважає, що розмір щомісячних аліментів, врахувавши його доходи та обставини справи, складає 25 % заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підставою для збільшення розміру аліментів позивач зазначає крім збільшення витрат на сина [PERSON] , погіршення свого матеріального стану, її захворювання та хворобливість меншої дитини. [PERSON] вдруге вийшла заміж та народила дитину. Вона та її чоловік працюють, тому незрозумілими є посилання на додаткові витрати на її сина від другого шлюбу та особисте лікування, як підставу для збільшення суми аліментів, які вона вважає необхідними отримати від нього. Вона із родиною мешкає у своєму будинку, мають стабільний дохід, в родині є два автомобіля. Відповідач вважає, що родина [PERSON] не знаходиться в скрутному матеріальному становищі. За весь час сплати аліментів на утримання сина він не відмовлявся від сплати, аліменти утримувалися та надсилалися своєчасно. У 2018 році позивачка також зверталась до Ковпаківського районного суду з аналогічним позовом про збільшення розміру аліментів, але в подальшому не з`являлася до суду та ухвалою суду від 22 січня 2019 року ( справа № 592/16292/18, провадження № 2/592/832/19) позов залишено без розгляду. Тому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] щодо зміни способу виконання стягнення аліментів, утримуючи в твердій грошовій сумі в розмірі 2019 гривен. 04.06.2019 року від Позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що їх син [PERSON] періодично мешкає разом з ним та його дружиною у [ADDRESS] . Дане твердження відповідача не відповідає фактичним обставинам. Позивач стверджує, що син дійсно у 2018 році на літніх канікулах деякий час провів в гостях у відповідача. Проте, це тривало менше двох місяців, оскільки в червні - липні місяцях у нього були випускні та вступні іспити. Крім того, щоб син провів літо у відповідача настояла позивач. Відповідач на той час був не проти того, щоб син провів у нього в гостях деякий час. В подальшому, відповідач неодноразово наголошував позивачу, що, оскільки син гостює у нього, він несе витрати на харчування та проїзд сина, тому, вона повинна повернути йому суму сплачених ним аліментів, яка на той час складала приблизно 700-800 грн., та надати, додатково кошти на погашення витрат, що він поніс в зв`язку з перебуванням сина у нього. Позивач відмовила відповідачу з тієї причини, що вона самостійно сплатила всі витрати на організацію випускного вечора, а, також, сплатила витрати на одяг та канцелярські товари необхідні для навчання сина, оскільки він вступив до Машинобудівного коледжу Сумського державного університету. Відповідач жодного разу не виявив бажання прийняти участь у важливих подіях в житті сина (перебування у дитячому садочку, шкільні зібрання та інше), не цікавився його життям. [PERSON] з дитинства має захворювання сердечно-судинної системи та шлунково-кишкового тракту, в зв`язку з чим періодично проходив лікування в стаціонарному відділенні дитячої лікарні. Відповідач ніколи не відвідував його у лікарні, не цікавився станом його здоров`я, не пропонував допомогу на лікування сина. Відповідач не цікавився і суспільним життям сина: жодного разу не поцікавився його успіхами у навчанні, які додаткові заняття він відвідував, в яких спортивних секціях займався та іншим. Весь час позивач виховувала сина самостійно. У важкі періоди в житті сім`ї позивача, коли вона не могла достатньо приділяти увагу сину, відповідач жодного разу не запропонував допомогу у вихованні сина. Відповідач вважав, що сплачуючи аліменти, сума яких часто була менше за встановлений мінімум, він в повному обсязі виконує свій батьківський обов`язок про піклування сином. Також, відповідач зазначив, що вони з дружиною проживають у найманій квартирі, але жодних доказів про те, що він разом з дружиною винаймають квартиру за вказаною адресою до суду не надав. Твердження відповідача щодо того, що він має проблеми зі здоров`ям у вигляді захворювання опорно-рухового апарату - остеохондрозу із супутніми ускладненнями, не є суттєвим фактором, що визначає погіршення матеріального стану відповідача. Доказів про те, що внаслідок зазначеного захворювання, відповідач втратив ступінь працездатності та не може працювати, він не надав. Необґрунтованою є позиція відповідача щодо взаємозв`язку між його обов`язком сплачувати аліменти на утримання сина в мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину та тим, що позивач з чоловіком має стабільний доход та власний будинок. Отже, відповідач з дружиною також мають стабільний дохід і квартиру. Позивач зазначає, що в родині є один автомобіль, а не два, як зазначав відповідач. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засіданні, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2005 року вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 02.08.2002 року по 05.12.2005 року(а.с. 11-12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.40). Крім того, зазначеним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2005 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 02.11.2005 року на користь [PERSON] (а.с.11-12). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану відповідача, зокрема, що отримувані ним на даний час доходи істотно збільшились та він має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 2019 грн. 00 коп. щомісячно. Не можуть бути взяті до уваги і твердження позивача щодо усунення відповідача від участі у додаткових витратах, оскільки з цього приводу позивачем таких вимог відповідно до ст. 185 СК України не заявлялося, та це не є підставою для збільшення розміру аліментів. В той же час, відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Положеннями частини третьої статті 181 СК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилання захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року за № 2037-VIII) встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, за змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. При цьому суд враховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач, не забезпечує нормального життєвого рівня дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн. 00 коп., тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що у законодавстві відбулися зміни стосовно мінімального розміру аліментів на одну дитину, тобто визначено мінімально необхідний розмір, який має забезпечувати мінімальний рівень матеріального забезпечення дитини. При цьому суд не погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки та обставина, що відповідач працює охоронником, отримує 3300,00 - 3600,00 грн. заробітну плату, має проблеми зі здоров`ям у вигляді захворювання опорно-рухового апарату, не звільняє його від обов`язку забезпечити належне утримання свого сина та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів, визначений рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2005 року, та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. При цьому суд зазначає, що згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з моменту подання цивільного позову до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про зміну способу стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial