Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини відповідача 27.05.2016 року, вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, вимушена була тривалий час лікуватися та докладати значних зусиль для відновлення здоров`я. Зазначені дії відповідача були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, однак ухвалою Рубіжанського міського суду від 23.09.2016 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадженні відносно нього закрито. У зв`язку з тим, що в наслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач вимушена була тривалий час лікуватися, зазнала моральних страждань та певних незручностей через стан здоров`я, лікування потребувало зовнішньої допомоги з боку чоловіка та дітей, з приводу чого почувала себе як джерело клопоту та обмежень, просила суд стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 50\~000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечували у повному обсязі, зазначивши, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 27.05.2016 року позивач знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, а також мала технічну можливість запобігти зіткненню, що підтверджується висновком експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22.06.2016 року № 19/113/9-1/135-е. Крім того відповідач повністю відшкодував кошти витрачені на лікування у розмірі 11 455,00 грн., у зв`язку з чим кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України відносно нього було закрито та його на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступного висновку. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянки України (а.с.9-10). [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, відомостями загального відділу Рубіжанського міської ради Луганської області від 29.05.2019 року № 716 та пенсійним посвідченням № 2111618530 від 05.01.2018 року (а.с.16, 57, 58). [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, отримала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.05.2016 року тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий внутрішньо суглобовий перелом проксимального епіметафізу лівої великогомілкової кісті зі зміщенням, що підтверджується виписним епікризом іст. Б. № 3839, випискою зі стаціонару, історія хвороби № 428, від 22.07.2016 року за № 428, випискою зі стаціонару, історія хвороби № 587, від 08.11.2016 року за № 587 (а.с.11, 12, 13). У розписці [PERSON] від 15.09.2016 року зазначено, що він сплатив [PERSON] в рахунок часткового відшкодування витрат за лікування 4\~000, 00 грн., залишок - 7\~455, 00 грн. зобов`язався сплатити до 01.11.2016 року (а.с.33). Полісом № АЕ/7478207 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.01.2016 року встановлено, що в період з 18.01.2016 року по 17.01.2017 року включно, транспортний засіб [PERSON] , «ВАЗ 21061», було застраховано (а.с.50). Заявою про примирення винного з потерпілим від 23.09.2016 року встановлено, що [PERSON] примирилася з [PERSON] , та просила відносно останнього, на підставі ст. 46 КК України, закрити кримінальне провадження за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з обвинуваченим та відшкодуванням завданої шкоди (а.с.63, а.с. 40, справа 425/2662/16-к, провадження № 1-кп/425/288/16). В протоколі допиту потерпілого від 15.08.2016 року [PERSON] пояснила, що 27.05.2016 року в 14.15 год. рухалася на своєму велосипеді « [INFO] » на дачу, розташовану в м. Рубіжне по вул. Озерна, під`їжджаючи до перехрестя вул. Східної та Заводської, побачила з права відносно напрямку її руху по правому краю проїзної частини автомобіль марки «ВАЗ», бежевого кольору, який наближався в її сторону, вирішивши, що встигне проїхати перехрестя, продовжила рух, однак доїхавши до середини перехрестя, була збита даним автомобілем, після чого водій зупинився, викликав швидку та працівників поліції (а.с.65-66). Відповідно до висновку експерта № 129 від 30.07.2016 року, [PERSON] , [INFO] , знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Рубіжанської ЦГБ з 27.05.2016 року по 15.06.2016 року у зв`язку з закриту чрезвертельний перелом проксимального епиметафиза великої бердової кістки та верхньої третини малоберцової кістки, гемартроз, некротична рана верхньої третини лівої голені, ЗЧМТ. Струс головного мозку, гематома голови, знаходилась у алкогольному сп`янінні (а.с.67-69). Висновком експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22.06.2016 року № 19/113/9-1/135-е встановлено, що в даній дорожній ситуації водію автомобіля ВАЗ-2106 з моменту виникнення небезпеки слід було керуватися технічним вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху. В цій дорожній ситуації, велосипедисту, який виїхав на перехрестя з другорядної дороги слід було керуватися технічними вимогами пункту 16.11 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2106 мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування, в момент виникнення небезпеки, тому з технічної точки зору дії водія автомобіля ВАЗ-2106 невідповідні технічним вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху знаходилися у причинному зв`язку із ДТП. Зазначеним висновком також встановлено, що в зазначеній дорожній ситуації велосипедист мав технічну можливість запобігти зіткненню в даній дорожній ситуації для чого не було перешкод технічного характеру, однак з технічного зору дії велосипедиста невідповідні технічним вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв`язку із ДТП (а.с.71-73). Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.05.2016 року, складеному о 15.25 год. встановлено, що у [PERSON] 27.05.2016 року о 15-20 год. ознак сп`яніння не виявлено (а.с.74). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.09.2016 року, яка набрала законної сили 30.09.2016 року, встановлено, що [PERSON] примирилася з обвинуваченим, яким було відшкодовану потерпілій шкоду, а тому [PERSON] , на підставі ст. 46 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (а.с.7-8, 59-61, 181-183, а.с.44-46, 59-61, справа 425/2662/16-к, провадження № 1-кп/425/288/16). Статтею 3 Конституції України\~визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені\~главою 82 ЦК України. Частинами 1, 2\~ст. 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив позивачу спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 27.05.2016 року, шкоду у повному обсязі, у зв`язку з чим на підставі заяви позивача про примирення винного з потерпілим та відшкодуванням завданої шкоди від 23.09.2016 року, ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.09.2016 року, яка набрала законної сили 30.09.2016 року, закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, слід зробити висновок, що виникає необхідність встановлення відповідального за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала, та загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, де передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких й випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2\~ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5\~ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК). Також відповідно\~до ч.\~2\~постанови пленуму\~Верховного Суду\~України №\~6\~від 27.03.1992\~року, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. Правила цієї норми закону про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної громадянином, залежно від його майнового стану застосовуються у виняткових випадках, коли стягнення шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача в дуже тяжке становище. Позивач просить стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., оскільки вона зазнала моральних страждань та певних незручностей у зв`язку з зазначеною дорожньо транспортною пригодою, крім того лікування потребувало зовнішньої допомоги з боку чоловіка та дітей, з приводу чого почувала себе як джерело клопоту та обмежень, однак з приводу зазначеного суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, а також даний факт не заперечує і сама позивач, що вона 27.05.2016 року, під час дорожньо-транспортної пригоди, перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а також мала технічну можливість запобігти зіткненню в даній дорожній ситуації для чого не було перешкод технічного характеру, а отже дані дії позивача суд розцінює як грубу необережність та необачність. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed