Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом [PERSON], філії «Жовтневого відділення Промінвестбанку в м.Харків» в якому просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] (50-річчя ВЛКСМ). В обґрунтування позову, позивач зазначила, що постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ [PERSON] від 04.03.2008року, при примусовому виконанні наказу 37/148-06 від 27.06.2006, який видано Господарським судом Харківської області на виконання рішення від 13.06.2006р. про стягнення з СПД ФО Волкова [PERSON] на користь філії «ПІБ» у м.Харкові 576125,40грн., накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] в межах суми боргу та витрат. Зазначеною постановою державного виконавця, зокрема, накладено арешт, заборонено відчуження квартири [ADDRESS]. Державний виконавець у зазначеній постанові посилається на відповідь КП «ХМБТІ» згідно якої, спірна квартира є власністю боржника СПД ФО [PERSON] Однак, згідно договору дарування від 02.06.2006р., зареєстрованого в реєстрі за №1954, [PERSON] подарував їй квартиру [ADDRESS]. На момент винесення постанови державного виконавця, накладення арешту на майно, спірна квартира перебувала у її власності, а боржнику [PERSON] не належала. Згідно інформації Московського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області від 17.05.2016 р. №10-30/9391, виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №37/148-06 виданого 27.06.2006р. про стягнення з СПД ФО [PERSON] на користь ЗАТ Жовтневого відділу «ПІБ» суми боргу 576125, 40 грн. 05.11.2009р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану в порядку п.4 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що арешт обмежує її права власника, а тому квартира №168 розташована в будинку 65 по проспекту Ювілейному (50-річчя ВЛКСМ) підлягає звільненню з-під арешту. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти їх задоволення не заперечував. Представник відповідача філії «Жовтневого відділення Промінвестбанку в м.Харків» та представник третьої особи - Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не зявилися, про день та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 02.06.2006р., зареєстрованого в реєстрі за №1954, [PERSON] (даруватель) передав у власність безкоштовно, а [PERSON] (обдаровувана) прийняла у дар квартиру №168, що в будинку №65, розташованому по пр. Ювілейному (Пятдесятиріччя ВЛКСМ) в м.Харкові. Договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно /а.с.18/. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №592510 від 04.03.2008року державним виконавцем Московського ВДВС [PERSON][PERSON], при примусовому виконанні наказу №37/148-06 виданого 27.06.2006р. Господарським судом Харківської області про стягнення з СПД ФО Волкова [PERSON] на користь філії «ПІБ» у м.Харкові 576125,40грн., накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] в межах суми боргу та витрат, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] Зазначеною постановою державного виконавця, зокрема, накладено арешт, заборонено відчуження квартири [ADDRESS]. Державний виконавець у зазначеній постанові посилається на відповідь КП «ХМБТІ» згідно якої, спірна квартира є власністю боржника СПД ФО [PERSON] /а.с.20, 12-14, 15-17/. Згідно повідомлення Московського відділу ДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області №10-30/9391 від 17.05.2016р., вбачається, що згідно даних ЄДРВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області №37/148-06 виданого 27.06.2006р. про стягнення з СПД ФО [PERSON] на користь ЗАТ Жовтневого відділу ПІБ суми богу 576125,40грн. 05.11.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку п.4 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документу /а.с.19/. Таким чином, судом встановлено, що на момент винесення постанови державного виконавця про накладення арешту на майно, квартира [ADDRESS] перебувала у власності позивача [PERSON], та відповідачу [PERSON] не належала. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами 1-4 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, неправомірності дій позивача щодо спірної квартири не встановлено, а тому наявність не знятого арешту квартири порушує право власності позивача на зазначену квартиру. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved