Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 09 липня 1999 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від спільного подружнього життя з відповідачем сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на сімейне життя та різних характерів. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв'язку з чим позивач просить суд шлюб - розірвати та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку до досягнення дітьми повноліття, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнила, просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку не заперечували. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 09 липня 1999 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 436 /а.с.6/. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /7-8/. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та різні характери. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. При таких обставинах суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить їх інтересам, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає їх обґрунтованими та підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що діти сторін [PERSON] та [PERSON] - неповнолітні, проживають зі своєї матір'ю, потребують матеріальної допомоги від відповідача. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, на користь матері [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей з 28 травня 2014 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved