Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що 17 березня 2015 року їй стало відомо, що на її автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y, 2008 року випуску, колір синій, д.н.з. [NUMBER], № кузова [NUMBER], накладено арешт та заборону відчуження згідно акту опису й решту майна від 17.03.2015 року по виконанню виконавчого провадження відкритого Другим відділом ДВС ЛМУЮ відносно боржника [PERSON]. На підставі рішення луцького міськрайонного суду від 02.07.2014 року про поділ мана подружжя, за [PERSON] було визнано право власності на ? частки автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, 2008 року випуску, колір синій, д.н.з. [NUMBER], № кузова [NUMBER]. Відповідно до законодавства кожна особа несе особисту майнову та немайнову відповідальність по своїх зобов'язаннях, а тому позивач вказує, що не має жодного відношення до боргових зобов'язань свого колишнього чоловіка [PERSON], і вважає, що позбавлення її законного права щодо користування та розпорядження автомобілем є незаконним. Покликаючись на викладене, позивач просила звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції № 42951186 від 05.06.2014 року все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] Ухвалою суду від 29.10.2015 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у судовому засіданні позовну заяву не визнав, заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, заперечень щодо задоволення позову не мав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторін та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи судом встановлено, що 05 червня 2014 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 42951186 виконавчих листів № 1-293 від 17.10.2011 року виданих Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь 28-ми стягувачів грошових коштів в загальній сумі 136 141,40 грн. накладено арешт та заборонено відчужувати все рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику (а.с. 5) згідно акту опису й арешту майна від 17.03.2015 року (а.с. 6-7). В підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду рішення Луцького міськрайонного суду від 02.07.2014 року про поділ майна подружжя, згідно якого встановлено, що [PERSON], [INFO], належить на праві власності ? частини автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, 2008 року випуску, колір синій, д.н.з. [NUMBER], № кузова [NUMBER] (а.с. 8-9). Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може грунтуватися на припущеннях. На думку суду надані позивачем докази не підтверджують право власності позивача на вказаний автомобіль. Оскільки рішенням суду про поділ майна подружжя визначено тільки частку автомобіля, що належить [PERSON] на праві власності, то твердження позивача, що вона є власником автомобіля не відповідає дійсності. Крім того, відповідно до змісту постанови від 05.06.2014 року заборонено здійснювати відчуження і накладено арешт на рухоме та нерухоме майно виключно [PERSON], про арешт будь-якого майна позивача в постанові не йдеться, як і про належних позивачу ? частки автомобіля. Цей же факт підтверджується і актом опису й арешту майна від 17.03.2015 року - про арешт автомобіля в цілому чи про арешт належних позивачу ? частки автомобіля в Акті мова не йдеться. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження порушення її прав, взагалі не обґрунтувала та не послалася на конкретні обставини в чому саме полягає порушення її прав як співвласника автомобіля - власника його ? частки. Також не обґрунтовано, яким чином наявність постанови Другого відділу ДВС ЛМУЮ від 05.06.2014 року, якою заборонено здійснювати відчуження і накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON], порушено права [PERSON]. Не наведено позивачем також і доводів яким чином Акт опису та арешту майна від 17.03.2015 року, яким описано й накладено арешт на ? частку автомобіля, власником якої є [PERSON], порушено її права як власника іншої ? частки автомобіля. Позивач без будь-яких обґрунтувань та пояснень, просить виключити в цілому автомобіль з Акту опису й арешту від 17.03.2015 року, а також звільнити в цілому автомобіль з під арешту, що накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 05.06.2014 року. Тобто, такими діями позивач, будучи власником лише ? частки автомобіля, без відповідних на це повноважень звертається до суду в інтересах власника іншої частки автомобіля - [PERSON], якого визначає як відповідача. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки права позивача [PERSON] в даному випадку не порушені, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed