Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] [INFO] . Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначає, що відразу після народження другої дитини з відповідачем почалися непорозуміння і конфлікти, їх спільне подружнє життя не складалося, а тому стосунки закінчилися тим, що вони взагалі фактично розійшлися, роз`їхалися та припинили будь які відносини та спілкування між собою. Причиною погіршення сімейних стосунків було і стало те, що кожен із них мав зовсім протилежні погляди на шлюб та сім`ю, вони мали різні світоглядні бачення, кожен надавав переваги різним життєвим цінностям, які прямо протилежно відрізнялися один від одного. Також позивач вказує, що відповідач взагалі не живе вдома, постійно потрапляє в неприятельські і курйозні ситуації, у зв`язку із чим їй телефонують із поліклінік та поліції, без її відома бере гроші в борг. Намагання поговорити з відповідачем про зміну його способу життя та поведінки закінчувалися значними конфліктами, сварками та агресіями один до одного. На даний час з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання на 02.03.2020 року та відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду позовної заяви до ухвалення рішення по справі (а.с. 40-41). В підготовче судове засідання сторони не з`явились. Позивачем до суду подано заяву з проханням розглянути справу без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду подав заяву про визнання позову. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 24.11.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис № 198 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року про відкриття провадження у справі позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Позовна заява [PERSON] до суду подана 30.12.2019 року, у зв`язку із чим на час звернення до суду підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн. Отже, враховуючи обставини визнання позову відповідачем та положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на підставі ст. 141 ЦПК України в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн. (768,40 грн. /2).

Outcome: approved