Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчого комітету Тульчинської міської ради, як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.06.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.04.2015 було розірвано. Від даного шлюбу у нас є син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини самоусунувся від належного виховання та утримання сина. З 15.06.2014 відповідач став проживати окремо і з того часу сина не відвідував, з ним не спілкується, не цікавиться станом його здоров`я, не надає матеріальної допомоги на його утримання, ніякої участі у його вихованні не приймає. Таким чином відповідач не виконує права та обов`язки щодо малолітнього сина, не виявляє батьківського обов`язку. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків відносно сина, комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Тульчинської міської ради прийшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , судові витрати стягнути відповідно до закону. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи наявна заява від нього, посвідчена державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф. 11.05.2018 (а.с.11), згідно якої він відмовляється від утримання та виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та просить розглянути справу про позбавлення батьківських прав за його відсутності. Зміст ст.166 СК України йому нотаріусом роз`яснено. Третя особа - представник виконавчого комітету Тульчинської міської ради, як органу опіки та піклування в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при прийнятті рішення просить врахувати їх висновок. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 23.06.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.04.2015, яке набрало законної сили 06.05.2015, було розірвано, що підтверджується копією даного рішення суду від 23.04.2015 справа №148/565/15-ц (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 11.03.2014 серія [NUMBER] (а.с.6). Згідно довідки Тульчинського закладу дошкільної освіти №4 Вінницької області від 15.03.2018 (а.с.8), [PERSON] участі у вихованні та спілкуванні з сином не приймає. У дитячому садку не появляється. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сім`ї [PERSON] від 06.03.2018 (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] разом із сином [PERSON] проживає разом із своїми батьками у їх будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Площа будинку 88,3 кв.м, санітарно-гігієнічний стан житлових приміщень задовільний. Відповідно до копії довідки голови квартального (вуличного, будинкового) комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 06.03.2018 (а.с.13), [PERSON] разом із сином [PERSON] , який знаходиться на повному забезпеченні матері, так як його батько [PERSON] разом із ними не проживає і у вихованні сина участі не приймає, проживають за адресою: [ADDRESS] . Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тульчинської міської ради з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини прийшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] в м.Тульчині Вінницької області, про що свідчить відповідний висновок від 20.02.2019 №57 (а.с.10). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 , як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В порушення даних принципів щодо виховання дитини, батько малолітнього сина [PERSON] - [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що підтверджується наявними в справі доказами. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не цікавиться його життям, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, тому є підстави для позбавлення його батьківських прав відносно нього. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved