Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона 30.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 447 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що між ним часто виникали сварки на побутовому ґрунті. Відповідач працював водієм, часто їздив у відрядження. Вони жили з відповідачем у Одеській області. З серпня 2016 року вона з дитиною повернулася до Харкова де і проживає. З цього часу вони припинили шлюбні відносини. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через оголошення, яке було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки згідно відповіді відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області, зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала позивач. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 447, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 447. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін.

Outcome: approved