Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду в розмірі 100\~000, 00 грн., мотивуючи тим, що ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016140200000635 від 27.06.2016 року, за фактом ДТП на автомобільній дорозі «Львів-Івано-Франківськ», внаслідок якого, від отриманих тілесних ушкоджень померла її мати [PERSON] Під час досудового розслідування, [PERSON] було визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні, однак як вказує остання, досудове розслідування триває дуже довгий проміжок часу, є неефективним та безрезультатним, що в свою чергу порушує її права, оскільки стороною обвинувачення не зібрано жодних доказів, які б дали можливість встановити істину у справі та забезпечити її належний захист як потерпілої сторони. Таку бездіяльність органу досудового розслідування вважає незаконною, такою, що завдає їй моральної шкоди, яка виражається у сильних душевних стражданнях, оскільки держава в особі органу досудового розслідування, на думку позивача, не може захистити її порушене право, яке підлягає захисту. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та додатково пояснив, що внаслідок затягування та неефективності досудового розслідування позивач перебуває у постійному стресі. Протягом часу, з якого проводиться розслідування слідчим не було проведено жодної процесуальної дії, яка б дала можливість встановити обставини справи та знайти винного. Просить позов задоволити. Представник відповідача ГУ НП у Львівській області в судовому засіданні позов заперечила, з мотивів наведених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ДКС України у Львівській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності з винесенням рішення, на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. Згідно витягу з кримінального провадження №12016140200000635, внесеного до ЄРДР 27.06.2016 року, 27.06.2016 року на автомобільній дорозі «Львів-Івано-Франківськ» неподалік смт. Нові Стрілища Жидачівського району відбулося зіткнення транспортних засобів (ДТП), внаслідок якого, пасажир одного з автомобілів [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла у приміщенні Бібрської районної лікарні /а.с.5/. Згідно довідки Станильської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, вбачається, що [PERSON] дійсно була матірю позивача - [PERSON] /а.с.9/. Потерпілою у даному кримінальному провадженні визнано доньку померлої [PERSON] [PERSON], що стверджується памяткою про процесуальні права та обовязки потерпілого від 30.03.2016 року /а.с.6-7/. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 КПК України, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження. Згідно ч.1 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є обєктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Як видно з матеріалів справи, позивач неодноразово зверталась до органу державної влади, зокрема до Стрийської місцевої прокуратури та слідчого судді, з приводу недотримання органом досудового розслідування розумних строків проведення досудового розслідування та бездіяльності ГУ НП у Львівській області під час здійснення слідства, що стверджується долученими до справи та дослідженими судом документами. Крім того, з матеріалів справи видно, що [PERSON], також зверталась до слідчого, який на даний час здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, з клопотаннями про проведення слідчих дій, спрямованих на завершення слідства у розумні строки і притягнення винної особи до кримінальної відповідальності. З довідки від 03.10.2017 року №1400016/04/2017 по кримінальному провадженні №12016140200000635 видно, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, з метою розкриття злочину не було проведено всіх необхідних процесуальних слідчих дій. Суд наголошує, що період між слідчими діями, які були проведені становить більше ніж місяць. Також, суд звертає увагу, що впродовж восьми місяців, терміну, протягом якого справа перебуває у ГУ НП у Львівській області, слідчим у кримінальному провадженні було проведено лише одну слідчу дію, що вказує на порушення розумних строків проведення досудового розслідування, його неефективність та безрезультатність та є неприпустимим з огляду на положення чинного Кримінального процесуального кодексу України. Наведене свідчить про неповноту, неефективність та затягування, та неправомірну бездіяльність досудового розслідування, що в свою чергу, як встановлено судом, викликає у позивача душевні переживання та моральні страждання, як потерпілої сторони у справі. Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо бездіяльності правоохоронних органів, вважає таку бездіяльність неправомірною і такою, що знаходиться у прямому причинному звязку із заподіяною [PERSON] моральною шкодою. Суд, також бере до уваги, доводи позивача про те, що остання змушена постійно звертатись до органів слідства з клопотаннями та скаргами, з метою проведення правоохоронними органами слідства по справі та виконання своїх обовязків, покладених на них державою, що зумовлює перебування [PERSON] у постійному стресі та переживання останньої. Суд враховує, що для органу досудового розслідування необхідним є забезпечення прав сторін у кримінальному провадженні в контексті положень ст.2 КПК України, згідно якої, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність рішень та ухвал слідчого судді з приводу визнання неправомірною бездіяльності органу досудового розслідування, оскільки визнання неправомірності дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора виходить за межі компетенції слідчого судді, визначені чинним КПК України, відтак вказаний факт не може бути обґрунтованості доводів відповідача та свідчити про належне виконання правоохоронними органами своїх обовязків. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України, \~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про бездіяльність органу досудового розслідування в процесі розкриття кримінального правопорушення та встановлення істини у справі, що стало причиною завдання останній моральної шкоди, яка виражена у душевних стражданнях та переживаннях позивача. Згідно ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Разом з тим, частиною 3 ст. 23 ЦК України, передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципам розумності та справедливості, враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану, той факт, що у позивача в ДТП загинула матір, натомість орган, на який покладено обовязок проведення розслідування, проводить таке слідство неефективно та безрезультатно, ігноруючи при цьому права позивача як потерпілої сторонни у кримінальному провадженні, а тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача частини суми відшкодування, в розмірі 10\~000,00 грн., оскільки розмір шкоди визначений позивачем є завищеним. Судові витрати, слід віднести за рахунок держави, оскільки у відповідності п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури або суду судовий збір не справляється.

Outcome: approved