Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частку будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у вказаному будинку, у зв'язку з тим, що договір на підставі якого спадкодавець придбав будинок, не був нотаріально посвідченим. У підготовчому судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позов в повному обсязі. 11 травня 2018 року подали заяви про розгляд справи без їх участі, де позивач вказала, що за результатами підготовчого провадження просить прийняти рішення, в зв'язку з підтриманням позову. Представник позивача також вказав, що позов підтримує, просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала, зазначила, що дійсно 24.09.1999 року уклала зі спадкодавцем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], просить справу розглядати за її відсутності. Також вказала, що за результатами підготовчого провадження просить прийняти рішення, в зв'язку з визнанням нею позову. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін і в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 200 ЦПК України постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. 24 вересня 1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу № 244-НД/244-Н/Ф12 (далі - Договір), за яким останній придбав у власність будинок [ADDRESS] (а.с. 9). Вказаний договір згідно з чинною на час його укладання редакції ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, укладений та зареєстрований Олександрійською філією Придніпровської товарної біржі 24 вересня 1999 року та зареєстрований за № 244-Н/Ф12. Будинок за цим договором фактично був переданий покупцю. Ця обставина визнається відповідачем. Право власності спадкодавця [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS], 24 вересня 1999 року зареєстроване Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4205/49, що підтверджується штампом у зазначеному договорі купівлі-продажу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 лютого 2007 року(а.с. 6).Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька [PERSON] спадщину фактично прийняла дружина спадкодавця [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей спадкодавця - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (а.с.4, 38, 39 на звороті). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 жовтня 2016 року, виданим Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1216. [PERSON], яка є рідною донькою спадкодавця [PERSON], у встановленому законом порядку 14.02.2017 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; а [PERSON] подала 11.11.2017 року заяву, де вказала, що із заявою про прийняття спадщини не зверталась, іншим чином спадщину не прийняла, строк на прийняття спадщини нею пропущено без поважних причин та на спадщину вона не претендує (а.с.31, 32) 18 листопада 2017 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS], у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на цей будинок, а саме договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально (а.с. 8, 46). Відповідно до постанови державного нотаріуса Олександрійської міської державної нотаріальної контори від 18.11.2017, вбачається, що позивач [PERSON] здійснює оформлення спадщини на 1/3 частки спірного будинку після смерті [INFO] матері позивача [PERSON], яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. До правовідносин, які є предметом спору застосовуються такі норми права. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР(у редакції чинній на момент укладення договору), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» ( у редакції, чинній станом на 1999 рік)угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.п. 1.5-1.7 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998, державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Згідно п. 9 додатку 1 до цієї Інструкції до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна віднесено договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч. 4 ст. 1268 ЦК України). Після смерті спадкодавця [PERSON], тобто на [INFO], спадщину прийняли - дружина спадкодавця [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей спадкодавця - [PERSON], [INFO] та [PERSON], оскільки вони були неповнолітніми, тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину. [INFO] померла [PERSON], із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулась лише [PERSON] Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що вказаний вище будинок дійсно належав спадкодавцю [PERSON] на підставі зареєстрованого на товарній біржі договору купівлі-продажу, який був фактично виконаний сторонами і також відповідно до чинного на момент його укладення законодавства зареєстрований у бюро технічної інвентаризації. Право власності [PERSON] на будинок ніким не оспорюються. Однак, у зв'язку з недодержанням при укладенні договору нотаріальної форми, донька померлого [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права після смерті матері. Тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності позивачки в порядку спадкування за законом на 1/3 частки будинку є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Незважаючи на те, що суд задовольняє позов повністю, враховуючи, що спір виник через неправильні дії (бездіяльність) спадкодавця, в порядку ч. 9 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved