Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.07.2000 року по 28.01.2003 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який в даний час проживає з позивачем, є повнолітнім та з 2015 року навчається у Рубіжанському політехнічному коледжі ім. О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка на денній формі навчання, строк закінчення навчання 30.06.2020 року, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги сину не надає, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 15.11.2018 року та до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 22.06.2019 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України, та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 08.11.2018 року № 22147 (а.с.3, 11). 28.01.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 28.01.2003 року Рубіжанським міським управлінням юстиції Луганської області, відповідний запис № 28 (а.с.7). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 09.12.2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частина від усіх видів заробітку, починаючи з 03.12.2002 року та до повноліття дитини (а.с.9). 25.04.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 25.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 103 (а.с.8). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , та який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.11.2000 року Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, відповідний запис № 337, копією паспорту громадянина України, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 17.12.2016 року № 4436-199492-2016 та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 08.11.2018 року № 22147 (а.с. 5, 6, 11). [PERSON] є студентом третього курсу ВП «Рубіжанський політехнічний коледж ім. О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка», денної форми навчання, І рівня акредитації, з терміном навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою, виданою 05.11.2018 року за № 1020 ВП «Рубіжанський політехнічний коледж ім. О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка» (а.с.10). Відповідно до довідки про доходи від 08.11.2018 року № 595, виданої ВП «Рубіжанський політехнічний коледж ім. О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка», дохід [PERSON] в період з травня 2018 року по жовтень 2018 року - 7 755, 00 грн. (а.с.12). Дохід [PERSON] в період з квітня 2018 року по вересень 2018 року склав 45 870,89 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданою 08.11.2018 року за № 597 ВП «Рубіжанський політехнічний коледж ім. О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка» (а.с.4). Згідно відомостям Головного управління ДФС у Донецькій області про суми виплачених доходів та утриманих податків від 25.07.2019 року, дохід [PERSON] в за перший квартал 2019 року становить 8 170,00 грн. (а.с.76). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] проживає з позивачем та навчається на 3 курсі ВП «Рубіжанський політехнічний коледж ім. О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка». Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В ч. 2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи надані сторонами докази, суд враховує, що позивачем в обґрунтування необхідності стягувати з відповідача аліментів саме в розмір 1/4 частина усіх видів заробітку щомісяця не надано конкретного розміру витрат, які пов`язанні із навчанням сина, однак суд враховує, що повнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем, продовжує навчання, у зв`язку з чим має відповідні витрати та потребує матеріальної допомоги, позивач його мати, не може самостійно надавати достатню матеріальну допомогу сину, а відповідач, маючи постійне місце роботи, як батько зобов`язаний брати участь у наданні такої допомоги своїй дитині, а тому, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, що буде відповідати вимогам розумності і справедливості, та не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з вказаним позовом до суду. Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , а саме 768, 40 грн. Враховуючи те, що позов задоволено частково (стягнуто 17% від усіх видів заробітку замість 25%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму понесених судових витрат в розмірі 706,93 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (768,40 грн. х 92% / 100).

Outcome: partial