Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є власником житлового будинку [ADDRESS]. Будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Належна їй земельна ділянка має спільну межу із земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS], власником якої є відповідач [PERSON]. У 2008 році відповідач здійснила будівництво господарської будівлі (сараю), частина якої частково розташована на належній їй земельній ділянці. В подальшому, самовільно захопивши частину належної їй земельної ділянки, та перемістивши межу, що розділяє суміжні земельні ділянки, у глиб її території, відповідач облаштувала огорожу. Пропозицію перенести межу і огорожу на попереднє місце відповідач не прийняла, а тому вона звернулась до Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області із заявою про відновлення межі та встановлення межових знаків. За її заявою комісією Ємчиської сільської ради були проведені обміри суміжник земельних ділянок та встановлені межові знаки. Але комісією спір по суті вирішений не був, оскільки [PERSON] після від'їзду комісії знищила встановлені межові знаки, а встановлена нею огорожа залишилась на тому ж місці. У вересні 2013 року вона звернулась до землевпорядної організації ТОВ НВФ «Кадастр Універсал» та замовила топографічний план земельної ділянки та прилеглої до неї території. З даного плану вбачається, що огорожа та частково господарська будівля (сарай) [PERSON] знаходяться на належній їй на праві власності земельній ділянці. На встановлення огорожі на належній їй земельній ділянці дозволу відповідачу не надавала, така огорожа була встановлена самовільно, чим порушені її права володіння, користування та розпоряджання власністю. Дії відповідача по частковому захопленню належної їй земельної ділянки та облаштуванню на ній огорожі вважає незаконними, а тому просила зобов'язати відповідача демонтувати огорожу у вигляді металевих стовпців, сітки - рабиці, металевого профнастилу та перенести огорожу згідно меж, встановлених ліцензійною землевпорядною організацією згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] також підтримали заявлені позивачем вимоги. Представник позивача [PERSON] вказав, що відповідач перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належною їй земельною ділянкою, порушує правила добросусідства, з метою відновлення порушеного права позивача необхідно покласти на відповідача обов'язок усунути перешкоди в користуванні належною позивачу земельною ділянкою шляхом демонтування та перенесення огорожі, зведеної нею на земельній ділянці позивача. Відповідач позов не визнала і пояснила, що у 1988 році придбала будинок [ADDRESS], який був побудований у 1936 році. До 2007 року її сусідами були батьки позивача, з якими вона мала добросусідські відносини, між будинками був штахетник, огороди були на різних рівнях, тому межа між городами була чітко виражена. У 2002 році мала намір зробити реконструкцію будівель, а тому звернулась до спеціалізованої будівельної організації для виготовлення проекту реконструкції. Цією організацією була проведена топографічна зйомка її ділянки і розроблено проект реконструкції, який вона у 2003 році надала у сільську раду для погодження. Реконструкція будівель була проведена у 2003-2005 роках. Під час реконструкції будинок та сарай були обкладені цеглою та над ними була зроблена нова покрівля, жодних перебудов чи добудов не здійснювалося. Огорожа між її з [PERSON] будівлями замість старого штахетника була встановлена у 2006 році. У 2004 році вона приватизувала земельну ділянку і отримала державний акт на право приватної власності на землю з планом зовнішніх меж земельної ділянки. Межі земельної ділянки було узгоджено. У 2006 році вона частково облаштувала огорожу між домоволодіннями з металопрофілю. У 2008 році [PERSON] успадкувала будинок після смерті батька, а з 2011 року між ними виник спір щодо межі. Вона огородила двір сіткою та продовжила по межі з [PERSON] огорожу з металопрофілю і сітки - рабиці довжиною 12 м. Чоловік позивача [PERSON] заявив, що вона порушила межі земельних ділянок, і коли вона в черговий раз приїхала до будинку, межа між огородами була переорана і перенесена в її бік приблизно на 1,5 м. На її звернення до сільської ради земельна ділянка була переміряна спеціалістами Миронівського відділу земельних ресурсів і поставлені межові знаки, які одразу були забетоновані. Згодом межові знаки були знищені, був викликаний інспектор управління земельних ресурсів, який зафіксував даний факт. На час звернення позивача у 2011 році із заявою про приватизацію земельної ділянки її ділянка вже була приватизована, вона мала державний акт на право власності на земельну ділянку, план зовнішніх меж був узгоджений з попереднім власником будинку. Весною 2014 року 12 метрів огорожі з сітки та 6 металевих стовпчиків між ділянками були зрізані «болгаркою» і лежали на землі. Вона викликала дільничого інспектора села Ємчиха, який зафіксував вказаний факт. Після чого звернулася до Миронівського земельного відділу з проханням в черговий раз провести інвентаризацію ділянки по фактичному використанню для порівняння з актом приватизації 2004 року. Порушень нею меж земельної ділянки позивача спеціалістами Миронівського відділу земельних ресурсів встановлено не було. Представник відповідача [PERSON] вважає заявлені вимоги необґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] вважає заявлений позов безпідставним. Суду пояснив, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги. У свідоцтві про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які прикладені до позовної заяви, відсутні координати розміщення земельної ділянки, дирекційні кути та межі земельної ділянки позивача, доданий топографічний план складений без дотримання норм і правил, визначених для таких видів робіт, зокрема ст. ст. 25, 55 Закону України «Про землеустрій» та ст.ст. 106, 107, 184 ЗК України, приписів Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів України від 18.05.2010 р. № 376, тобто без врахування технічної документації із землеустрою, на підставі якої видавалися правовстановлюючі документи сторонам, зйомка не містить каталогу координат, дирекційних кутів, не зазначено спеціалізоване топографо-геодезичне обладнання та кваліфікація виконавця, що вказує на нікчемність такого документу. Право власності на земельну ділянку у відповідача виникло у 2004 році, а у позивача у 2013 році. Враховуючи відмінності у строках, технічна документація із землеустрою у відповідача була виготовлена раніше, а тому межі були сформовані та документально визначені у відповідача значно раніше. Землевпорядна організація, яка здійснювала кадастрові зйомки при виготовленні технічної документації із землеустрою на отримання права власності відповідачем, зобов'язана була врахувати існуючі пункти топографо - геодезичної мережі, зокрема межі земельної ділянки відповідача, на яку вже було отримано державний акт. Висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 2570/14-41 від 08.2014 вважає необґрунтованим та незаконним. Зазначив, що він не відповідає вимогам ч. 4 ст. 147 ЦПК України та п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Мін'юсту від 08.10.1998р. №53/5, оскільки експерта не попереджено про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384 КК України за дачу судовим експертом завідомо неправдивого висновку; в порушення ст. 107 ЗК України визначення (відновлення) меж земельної ділянки позивача здійснювалося без технічної документації із землеустрою, при цьому експерт висував свої припущення та вибирав вихідні дані відносно земельної ділянки позивача, що крім цього є порушенням приписів ст. 53 ЦПК України та п. 2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мін'юсту від 08.10.1998 № 53/5, які передбачають, що експерту забороняється: самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображенні в наданих йому матеріалах неоднозначно; судовий експерт та залучені ним інженери геодезисти [PERSON] та [PERSON] не дотрималися ст. ст. 25, 55 Закону України «Про землеустрій» та ст.ст. 106, 107, 184 ЗК України та приписів Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів України від 18.05.2010 № 376, так як взагалі не дотримувалися процедури відновлення меж: були відсутні всі необхідні вихідні дані та доступ до об'єкта дослідження відповідача, не дотримано повноти проведення вимірів та взагалі відсутні технічні звіти з проведених топографо-геодезичних робіт. Маючи можливість провести виміри земельної ділянки позивача, за відсутності технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, судовим експертом у Додатку №1 до висновку нелогічно визначені саме межі відповідно до Державного акту. Не маючи належного доступу до земельної ділянки відповідача, судовим експертом також нелогічно (без відновлення меж) були визначені межі земельної ділянки відповідача відповідно до Державного акту та фактичні межі. У висновку по третьому питанню судовий експерт не дає належної відповіді на поставлене в ухвалі суду питання. Із цієї відповіді вбачається суб'єктивність та упередженість судового експерта [PERSON], оскільки із суті такої відповіді виявляється нелогічний та необґрунтований висновок про те, що саме земельна ділянка відповідача [PERSON] накладається на земельну ділянку позивача, а не навпаки. Судовим експертом не досліджувалися будівельні об'єкти та їх технічна документація, хоча вона наявна в матеріалах справи щодо будівель та споруд відповідача. У висновку відсутній опис технічного змісту будівель (коли побудований будинок, чи є дозвільна документація). Попри це, у експертному висновку містяться доводи про неналежне місце розташування будинку відповідача, який фактично побудований у 1936 році попередніми власниками. В матеріалах цивільної справи відсутній технічний звіт відносно земельної ділянки позивача, про який згадується у висновку експерта. Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне правило закріплено в частині 1 статті 153 ЗК України, за якою власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (стаття 16 ЦК). В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], та двох земельних ділянок : площею 0,25 га, що має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0, 178 га, що має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки розташовані по [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджені свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори 01.08.2008, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20467192, виданим КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 06.10.2008, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно № 8781974 та № 8782995, виданими реєстраційною службою Миронівського РУЮ Київської області 02.09.2013, витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8782077 та № 8783130, наданими реєстраційною службою Миронівського РУЮ Київської області 02.09.2013. Належні позивачу на праві власності земельні ділянки межують із земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS]. Власником жилого будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га є відповідач [PERSON] Вказані обставини підтверджені договором купівлі - продажу, посвідченим секретарем Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області 02.07.1988, державним актом на право приватної власності на землю серії Р 2 № 418019, виданим Ємчиською сільською радою Миронівського району Київської області 20.08.2004, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3201049792013, виданим відділом Держземагенства у Миронівському районі 30.07.2013. Відповідно до положень ст.ст. 91, 103 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані дотримуватися правил добросусідства, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Оскільки відповідно до земельного законодавства України право власності на землю чи право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж такої ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право, для вирішення даного спору про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд має з'ясувати, чи було і як саме вирішено питання про межі в зазначеному порядку. Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686. Відповідно до пунктів 2.1., 2.3. Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої : технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок; проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає : підготовчі роботи, топографо - геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. На підставі даних кадастрової зйомки, інженер-землевпорядник, під час розробки такої технічної документації, складає кадастровий план земельної ділянки з відповідними координатами поворотних точок, визначенням складу угідь, власників суміжних земельних ділянок, відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки, тощо. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, виготовлена за зверненням [PERSON] ТОВ «Земприватцентр», містить, в тому числі, кадастрові плани земельних ділянок. На кадастрових планах відображені : площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки. Технічна документація затверджена рішенням ХХ сесії VI скликання Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області від 05.04.2013. Вказані обставини підтверджені матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленими ТОВ «Земприватцентр». Основною метою виготовлення технічної документації по встановленню меж є визначення на місцевості меж (кордонів) земельної ділянки. Межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. Точне визначення меж важливе для правильного встановлення огорожі земельної ділянки. Межі земельних ділянок [PERSON], призначених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, в натурі (на місцевості) були закріплені межовими знаками, що підтверджено актами про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків, що зберігаються в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Акти містять підпис відповідача, як суміжного землевласника. Жодних претензій при встановленні зовнішніх меж відповідачем заявлено не було. Встановлено, що відповідач облаштувала огорожу металеву та із сітки - рабиці на земельній ділянці, належній позивачу. Даний факт підтверджено висновком експерта, складеним за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 2570/14-41 від 08.2014, даними кадастрового плану земельної ділянки як додатку до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.07.2013 (а. с. 53), плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 418019 (а.с., а.с. 57, 123), кадастрового плану з каталогом координат технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], виготовленої ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 125). Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи в користуванні позивача [PERSON] перебуває земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд( присадибна ділянка) площею 0,2397 га (2397 кв.м.), в користуванні відповідача [PERSON] перебуває земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2537 га (2537 кв.м.). Земельна ділянка по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], частково накладається на земельну ділянку по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Житловий будинок, який належить на праві власності [PERSON], та розташований по [ADDRESS], частково розташований на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON], та розташована по [ADDRESS], яка належить на праві власності. При проведенні судової земельно-технічної експертизи в результаті топографо - геодезичних робіт було встановлено, що площа земельної ділянки, яку фактично використовує відповідач [PERSON] становить 0,2537 га, тобто фактична площа земельної ділянки більша від площі, визначеної правовстановлюючим документом на 0,0037 га. Площа земельної ділянки, яку використовує [PERSON] становить 0,2397 га, тобто фактична площа земельної ділянки менша від площі, визначеної правовстановлюючим документом, на 0,0103 га. Експертом встановлено, що конфігурація земельної ділянки згідно каталогу координат, наданого відповідачем (а.с. 44), виготовленого ФОП [PERSON] 02.07.2013, та меж, визначених під час проведення топографо - геодезичних, і проміри ліній меж земельної ділянки відповідача не співпадають з конфігурацією та промірами ліній згідно плану цієї ділянки в додатку до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.07.2013 (а. с. 53) та плану Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 418019 (а.с., а.с. 57, 123), а також з конфігурацією згідно Публічної кадастрової карти України, яка відповідно до ст. ст. 1, 2, 35, 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є офіційними відомостями Державного земельного кадастру. Згідно даного каталогу координат (а.с. 44) та меж, визначених під час проведення топографо-геодезичних робіт, земельна ділянка [PERSON] має 11 поворотних точок (кутів), а згідно плану цієї ділянки в додатку до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.07.2013 (а с. 53) та плану Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 418019 (а.с., а.с. 57, 123), земельна ділянка має 9 поворотних точок (кутів). Межі, площа та конфігурація земельної ділянки відповідача [PERSON] згідно додатку до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.07.2013 (а.с. 53), плану Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 418019 (а.с., а.с. 57, 123), та відомостей Публічної кадастрової карти України, співпадають з каталогом координат, наявним в матеріалах цивільної справи (а.с. 125), який міститься в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], виготовленій ДП «Центр державного земельного кадастру». Експертом встановлено, що координатами, які визначають межі, площу та конфігурацію земельної ділянки, належної відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 418019, є координати, наявні в матеріалах справи на а.с. 125, тобто координати, що відображені в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], виготовленій ДП «Центр державного земельного кадастру». За результатами експертного висновку площа накладання житлового будинку [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] становить 0,0007 га (7 кв. м.). Під час обстеження об'єктів дослідження відповідач [PERSON] не була присутня, у зв'язку з чим доступ до її ділянки був обмежений, кадастрова зйомка (комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок) з метою геодезичного встановлення меж земельної ділянки та житлового будинку [PERSON], були проведені з території суміжних земельних ділянок та вулиці Чубаря. При цьому, геодезичні межі стіни належного [PERSON] будинку зі стороні [PERSON] встановлені. Межі, площа та проміри ліній накладання земельної ділянки, яка фактично використовується сторонами, описані експертом в дослідницькій частині висновку та схематично зображені в додатках до нього. Згідно додатків до експертного висновку площа накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача дорівнює 0,103 га, площа накладання житлового будинку відповідача на земельну ділянку позивача становить 0,0007 га. За зверненням позивача у вересні 2013 року землевпорядною організацією ТОВ НВФ «Кадастр Універсал» виготовлено топографічний план належної позивачу земельної ділянки та прилеглої до неї території. Даний план суд вважає неналежним доказом з наступних підстав. За ст. 5-1 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність» професійною топографо-геодезичною і картографічною діяльністю можуть займатися особи, які мають вищу освіту за спеціальностями та кваліфікаціями у галузі геодезії. Сертифіковані інженери-геодезисти несуть відповідальність за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт. До матеріалів справи позивачем не додано документа, що підтверджує факт володіння ТОВ НВФ «Кадастр Універсал» необхідним технічним та технологічним забезпеченням та наявність у складі товариства сертифікованих інженерів-геодезистів, що є відповідальними за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт, та той факт, що таким є [PERSON]. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При проведенні експертизи експерт використовував, в тому числі, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, [PERSON], а тому посилання представника відповідача на ті обставини, що експертиза проведена без урахування даних технічної документації, є безпідставними. Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на ті обставини, що експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Дані посилання спростовуються ухвалою суду від 24 січня 2014 року, якою експертизу призначено. При призначенні експертизи судом було зобов'язано експерта провести огляд земельних ділянок в присутності сторін. Огляд земельних ділянок проводився у відсутності відповідача, яка про проведення експертизи повідомлялася за адресою, зазначеною у поданій до суду позовній заяві, при цьому повідомлення суду відповідач отримала 02.08.2014, оскільки за місцем проживання була відсутня, перебувала за межами України. Експерту також не надані на його клопотання матеріали технічної інвентаризації на будинок [ADDRESS] та оригінали чи копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS]. Незважаючи на вказані обставини, експерт дав вичерпні відповіді на порушені перед ним питання, його висновок викладений чітко і має конкретний характер, при проведенні експертизи всі обставини були вияснені. Висновок експерта викликав сумнів відповідача та її представників у його правильності. Ця підстава давала можливість клопотати перед судом про призначення повторної експертизи з метою перевірки висновку експерта. Відповідних клопотань стороною заявлено не було, доказів на спростування висновку експерта суду не надано. Таким доказом суд не може розцінювати кадастровий план з каталогом координат (а.с. 44), виготовлений ФОП [PERSON] 02.07.2013, оскільки саме він суперечить іншим матеріалам справи: кадастровому плану земельної ділянки як додатку до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.07.2013 (а. с. 53), плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 418019 (а.с., а.с. 57, 123), кадастровому плану з каталогом координат технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], виготовленої ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 125), а також даним Публічної кадастрової карти України, яка відповідно до ст. ст. 1, 2, 35, 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є офіційними відомостями Державного земельного кадастру. Вказані письмові докази містять відомості про межі земельної ділянки відповідача, належної їй на праві власності. Не ґрунтуються на законі посилання представника відповідача на ті обставини, що без відновлення меж не можливо було визначити межі земельної ділянки відповідача. Такі межі експертом визначені на підставі даних державного акта на право приватної власності на землю та Публічної кадастрової карти України. Вимог про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у справі не заявлено. Посилаючись на ті обставини, що межі земельних ділянок могли бути невірно визначені при проведенні приватизації землі, відповідач зустрічних вимог до позивача не заявляла. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач як на підставу заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними. В судовому засіданні доведено факт накладання земельної ділянки, якою фактично користується відповідач, на земельну ділянку позивача та накладання житлового будинку відповідача на земельну ділянку позивача. Відповідач перешкоджає власнику вільно користуватись та розпоряджатись належною їй земельною ділянкою, з метою відновлення її порушеного права необхідно покласти на відповідача обов'язок усунути перешкоди в користуванні майном. Такі перешкоди підлягають усуненню шляхом зобов'язання відповідача демонтувати паркан, зведений нею із металу та сітки - рабиці на межі земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Факт зведення паркану не оспорено відповідачем. Вимоги позивача про зобов'язання відповідача перенести огорожу згідно меж, встановлених ліцензійною землевпорядною організацією, не підлягають задоволенню, оскільки облаштування такої огорожі на межі між суміжними земельними ділянками не є обов'язком сторони суміжного землекористування. У відповідності до правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з вказаних правил, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню на її користь. Матеріалами справи підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 114 грн. 70 коп., решта витрат документально не підтверджені. На підставі викладеного, ст.ст. 91, 103, 152, 153, 158 ЗК України, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 35, 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7,

Outcome: approved