Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що [PERSON] у добровільному порядку визнав батьківство відносно [PERSON], [INFO], яка на даний час перебуває на повному її утриманні у зв'язку з тим, що їх спільне проживання з відповідачем припинено ще з 2011 року, при цьому він, будучи працездатним, добровільно коштів для утримання спільної доньки не надає, тобто ухиляється від виконання батьківського обов'язку утримувати дитину до досягнення повноліття, а її дохід не дозволяє самостійно утримувати доньку. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу за даним позовом розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась. Заперечення щодо позовних вимог, заяви про визнання позову чи про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши всі її фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Задовольняючи позов частково суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], виданого 17.10.2008 року Комінтернівською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області, її батьком вказано відповідача - [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 17.05.2016 року Придніпровським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 17.05.2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації шлюбів 2016 року складено відповідний актовий запис № 101. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до довідки № 211, виданої 21.08.2017 року Ватутінським виробничим управлінням житлово-комунального господарства склад сім'ї [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] - донька, [PERSON], [INFO] Станом на день подачі позову [PERSON], [INFO], яка є спільною донькою сторін, виповнилось повних 8 років. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколу № 7 до неї, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд,

Outcome: approved