Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON] ? частину спадщини яка складається з 21/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після реєстрації свого права власності позивач дізналась про наявність заборони зареєстровано Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом на підставі договору застави б/н. у зв'язку з зазначеним, [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про зняття арешту з майна. 06.07.2017 року позивачу було відмовлено. На підставі викладеного, позивач просить скасувати обтяження щодо заборони на належний їй житловий будинок. Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи без її участі на позові наполягає та просить його задовольнити. Від відповідачаПершої Запорізької державної нотаріальної контори до суду надійшло пояснення по справі, згідно яких відповідно до письмового реєстру накладених арештів Запорізької області Першої Запорізької державної нотаріальної контори за 1950 рік та Алфавітної книги заборон Першої Запорізької державної нотаріальної контори є запис від 21.04.1950 року про накладення заборони на 5 років на ім'я гр. [PERSON] [ADDRESS]. До теперішнього часу заборону не знято. Крім того, у відповідача відсутній оригінал договору застави б/н, дата якого не відома, на підставі якого 21 квітня 1950 року накладалася заборона на житловий будинок. Відповідач не має законних підстав вилучити з Державного реєстру прав відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, так як для цього потрібно відповідне рішення суду. З урахуванням положення ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач є власником 21/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.2017 року (а.с.4). Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 02.06.2017 року №88785349, в реєстрі внесено заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2089100, зареєстровано: 15 червня 2005 року Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом на підставі договору застави б/н, об'єкт обтяження: будинок, состав: ціле, адреса: [ADDRESS] (а.с.5, 6). Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст.ст.317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] порушує та обмежує права позивача, як його власника, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved