Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 11 листопада 2013 року, за час перебування в якому у них народилося двоє спільних дітей, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак подружнє життя у сторін не склалося, постійні конфлікти та суперечки були спричинені небажанням відповідача матеріально забезпечувати сім`ю. Ситуація погіршилася вже після народження першої дитини, оскільки відповідач працювати не бажав, витрачаючи кошти, які виділялися державою на народження дитини. Так, рішенням Перечинського районного суду від 06 листопада 2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно. Вимоги про розірвання шлюбу вона тоді не ставила, оскільки прагнула зберегти сім`ю, однак з народженням другої дитини ситуація лише погіршилася відповідач не лише самоусунувся від матеріального забезпечення власних дітей, а ще й почав її постійно принижувати та ображати. Крім того чоловік не цікавиться жодними потребами дітей, з початку 2019 року не проживає разом з ними та не надає жодної допомоги на утримання дітей. В той же час на сьогоднішній день вона самостійно не може утримувати неповнолітніх дітей, оскільки коштів, які вона заробляє ледь вистачає для цього. На підставі наведеного просить позов задовольнити та розірвати шлюб між ними, стягнувши з відповідача аліменти на утримання доньки Елеонори у розмірі 1 000 грн щомісячно та збільшивши розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] до 1 000 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 19 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 08, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане виконкомом Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 19 листопада 2013 року (а. с. 5). Також встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 7). Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітніх дітей. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Крім цього, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) (далі Конвенція) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у\~\~\~ розмірі 1 000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття, а також збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання старшої доньки [PERSON] , [INFO] , рішенням Перечинського районного суду від 06 листопада 2015 року з 800 грн до 1 000 грн щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Встановлено, що заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2015 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10-12). Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, спільні діти сторін потребують матеріального забезпечення, відповідач офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1 626 гривень, з 1 липня 1 699 гривень, з 1 грудня 1 779 гривень. Суд вважає, що з часу ухвалення судом рішення від 06 листопада 2015 року про стягнення аліментів на спільну доньку сторін Софію, відбулася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, а тому є підстави для задоволення позову і в цій частині. Отже, при визначенні розміру аліментів на доньку Елеонору, суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків та водночас враховує відсутність відомостей про офіційне та постійне місце роботи та щомісячного доходу відповідача, а також відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоров`я, матеріальне становище відповідача, та матеріальне становище позивача, а відтак, з врахуванням вказаних положень закону і позиції відповідача, вважає за необхідне визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Крім цього, визначаючи розмір аліментів на доньку [PERSON] , суд враховує матеріальне\~ та сімейне становище позивача, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду, є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у нього постійного місця роботи, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, та вважає за можливе збільшити розмір аліментів стягуваних на користь позивача на утримання доньки [PERSON] до 1 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому судом не може бути задоволена вимога про стягнення аліментів з відповідача з моменту звернення до суду з позовом, оскільки згідно вказаних роз`яснень, в разі задоволення судом\~ вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Тому,

Outcome: partial