Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1987 року. Шлюб був зареєстрований Вільнянським райвідділом ЗАГС Запорізької області, за актовим записом №113. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені між сторонами два роки тому. Сімейне життя не склалось, через те, що чоловік декілька років принижував людську та жіночу гідність позивача, коли знаходився в нетверезому стані, не бажав працювати, ображав дітей, також з причин відсутності взаєморозуміння між сторонами, байдужості до життя та проблем кожного. Вважає, що сімя розпалась остаточно і подальше збереження шлюбу неможливо. Розірвати шлюб у добровільному порядку відповідач не бажає. Спору про поділ майна немає. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився з невідомих суду причини, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями , які є в матеріалах справи. Згідно зазначених повідомлень відповідач відмовився від отримання поштової кореспонденції про виклик в суд. Відповідно до ч. 8 ст.76 ЦПК України- у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Отже, з урахуванням зазначеної норми процесуального права, суд приходить до висновку про те, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце судового засідання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя, наявність неповнолітніх дітей та відсутність спору про спільно нажите майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією свідоцтва серії ІІ-ЖЄ №382026 про одруження [PERSON] з [PERSON] (а.с.3) в якому зазначено, що шлюб між сторонами у справі був зареєстрований 17.06.1987 року Вільнянським райвідділом ЗАГС Запорізької області, за актовим записом №113. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Оскільки відповідач в судове засідання не зявився, свої заперечення суду не повідомив, то суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved