Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження, які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, інших дітей не має та є працездатним. Оскільки відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, вона звернулася з позовом до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.07.2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому пояснила, що відповідач з січня 2020 року взагалі ніякої допомоги на утримання дітей не надає, а її заробітку не достатньо для належного утримання дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, погодився на стягнення аліментів, але у меншому розмірі, оскільки він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі, заявленому в позові, також надав довідку про заробітну плату та посвідчення, згідно якого він є інвалідом 3 групи. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, 08.10.2006 року Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 72, згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 8, 9). Діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, відповідно до довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1874 від 09.11.2020 року (а.с. 40). Відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Разом з цим, відповідач у судовому засіданні пояснив, що він працює, отримує заробітну плату, пенсію за інвалідністю, стан його здоров`я задовільний, інших неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків на утриманні він не має. Відповідачем надано суду довідку про доходи № 5775 8175 6477 4713 від 16.11.2020 року, згідно якої відповідач є пенсіонером та перебуває на обліку в Малиновському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності, загальна сума якої за період з червня 2020 року по листопад 2020 року складає 10198 грн. (а.с. 43). У відповідності до довідки ТОВ «Плато-Н» № ПЛ00-000008 від 11.11.2020 року, [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Плато-Н» з 01.09.2020 року та займає посаду «Представник торгівельний», дохід за період з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року склав 2500 грн. (а.с. 42). Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Ч. 3 ст. 75 СК України визначено, що непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Статтею 17 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», передбачено працевлаштування осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації з метою реалізації творчих і виробничих здібностей на підприємствах, в установах, організаціях, а також на займання підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд на підставі ст.12 СК України враховує стан здоров`я відповідача - він є інвалідом 3 групи, тобто непрацездатним, його матеріальний стан - він працює та отримує пенсію по інвалідності, а також ту обставину, що відповідач на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частині від доходу як раз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, але підлягає задоволенню частково - суд вважає можливим визначити аліменти в частці від доходу відповідача - у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, оскільки відповідач не звільнений від обов`язків щодо матеріального утримання дітей, який передбачений ст. 180 СК України та права на можливе працевлаштування згідно своєї індивідуальної програми реабілітації. При цьому, суд враховує, що відповідач станом на теперішній час працевлаштувався та отримує пенсію по інвалідності. Також при визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

Outcome: partial