Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «ПАРІ», третя особа: директор ТОВ «ПАРІ» Ваганов П.В. та просила визнати незаконним наказ про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани та стягнути з ТОВ «ПАРІ» 1000,00 гривень моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 05.05.2003 року і до теперішнього часу у ТОВ «ПАРІ» обіймає посаду головного бухгалтера. Згідно з наказом ТОВ ПАРІ» N 15-09/14 від 22.09.2014 року [PERSON] за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, оголошено догану. Підставою для оголошення догани, як вбачається з наказу, стало подання до податкового органу податкового розрахунку плати за користування надрами для видобутку корисних копалин за серпень 2014 року, що не відповідає чинному законодавству на думку директора Ваганова П.В.. Позивач вважає, що їй оголошено догану без законних підстав. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача та 3-ї особи заперечував проти позову та зазначив, що підприємством дотримано порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбачений ст.147-149 КЗпП України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та 3-ї особи, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засідання встановлено, що [PERSON], з 2003 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПАРІ» обіймає посаду головного бухгалтера. [PERSON], головного бухгалтера, за одноразове грубе порушення трудових обовязків - що виявилось у поданні до податкового органу податкового розрахунку плати за користування надрами для видобутку корисних копалин за серпень 2014 року оголошено догану. Позивач просила суд визнати незаконним наказ ТОВ ПАРІ» N 15-09/14 від 22.09.2014 року про оголошення догани та про застосування дисциплінарного стягнення до неї та його скасувати. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що законних підстав для застосування до неї дисциплінарного стягнення та оголошення догани не вбачається, так як вона діяла в рамках чинного податкового законодавства. Згідно п.п. 263.1.1. ст.263 Податкового кодексу України платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр. Видобування платником запасів природного газу, що не відповідає умові, визначеній у підпункті 263.11.5 пункту 263.11 статті 263 Податкового кодексу України, зі свердловин, у тому числі під час дослідно-промислової експлуатації (геологічного вивчення), які внесені до Державного реєстру нафтових та газових свердловин після 1 серпня 2014 року, - протягом двох років з дати внесення таких свердловин до Державного реєстру нафтових та газових свердловин дає право платнику податків, який підпадає під зазначені вище умови на використання коригуючого коефіцієнта 0,55. Наказом державного комітету природних ресурсів України №76 від 20.04.2005 року, затверджено Порядок ведення обліку нафтових і газових свердловин (надалі - Порядок). Згідно п. 1.4 цього Порядку, облік нафтових та газових свердловин ведеться на підставі паспортів свердловин, що складаються підприємствами незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, які мають на обліку, або орендують нафтогазові свердловини, проводять роботи з буріння, здійснюють спостереження за станом свердловини та видобутком вуглеводнів. Відповідно до п. 1.5. Порядку, обліку у Реєстрі підлягають параметричні, пошукові, розвідувальні та експлуатаційні нафтові і газові свердловини, що знаходяться на ділянках нафтогазоносних надр, у тому числі, що не використовуються. Пунктом 1.8 Порядку зазначено, що паспорт складається на кожну свердловину і передається до ДНВП «Геоінформ України» при первинному обліку, початку будівництва свердловини та зміні показників, що характеризують свердловину. Як вбачається з довідки ДНВП «Геоінформ» свердловини № 8, 10Д, 29, 31, 33 Нікловицького родовища, а також свердловини №№ 2Д, 3, 4, 10, 18, 19 Пилипівського родовища 15.09.2014 внесені до Реєстру нафтових та газових свердловин, що дає право відповідачу на використання коригуючого коефіцієнта 0,55. Суд погоджується з вказаними твердженнями позивача, з огляду на наступне. В наказі зазначено «оголосити догану головному бухгалтеру [PERSON] за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, що виявилось у поданні до податкового органу розрахунку плати за користування надрами для видобутку корисних копалин за серпень 20014р., що не відповідає чинному законодавству.» Слід зазначити, що розрахунок плати за користування надрами для видобутку корисних копалин за серпень 20014р. здійснювався виходячи з положень Податкового кодексу України. Згідно ст.262 ПК, плата за користування надрами - загальнодержавний платіж, який справляється у вигляді: плати за користування надрами для видобування корисних копалин та плати за користування надрами в цілях не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Відповідно до ст.263 ПК, платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення( або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр. Пунктом 263.2 ПК передбачено, що об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій у користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг видобутої у податковому періоді корисної копалини (мінеральної сировини) або обсяг погашених у податковому періоді запасів корисних копалин. Згідно п.263.10 ПК, до ставок плати за користування надрами для видобування корисних копалин застосовується коригуючи коефіцієнти, які визначаються залежно від виду корисної копалини та умов її видобування. Відповідно до Перехідних положень «Підрозділ 9-1. Особливості справляння плати за користування надрами для видобування корисних копалин» Податкового кодексу України тимчасово, до 1 січня 2015 року, ставки плати за користування надрами для видобування нафти, конденсату, газу природного, залізної руди, визначені підпунктом 263.9.1 пункту 263.9 статті 263 цього Кодексу, встановлюються на період, визначений абзацом першим цього пункту, у розмірі 55 відсотків від вартості товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини). Відповідно до довідки ДНВП «Геоінформ» свердловини № 8, 10Д, 29, 31, 33 Нікловицького родовища, а також свердловини №№ 2Д, 3, 4, 10, 18, 19 Пилипівського родовища внесені до Реєстру нафтових та газових свердловин 15.09.2014. Судом не приймається до уваги заперечення відповідача на лист Державної фіскальної служби N 5540/7/99-99-15-04-01-17 від 26.09.2014 р., де в абзаці 6 зазначено, що Порядок ведення обліку нафтових і газових свердловин не регламентує термін реєстрації паспорта платниками плати за користування надрами для видобутку корисних копалин і, відповідно, не встановлює відповідальності за невиконання такої реєстрації, тоді як розділ 5 паспорта містить щонайменше три дати, що пов'язані з початком та завершенням: будівництва, облаштування та експлуатації свердловини, оскільки Податковий кодекс України чітко визначає підстави для використання коригуючого коефіцієнта і не містить будь-яких умов щодо вільного тлумачення норми закону, а зокрема - статті 263 Податкового кодексу України. Отже, податковий розрахунок плати за користування надрами для видобутку корисних копалин за серпень 2014 року позивач складав з урахуванням змін, які були внесені Законом України від 31.07.2014 № 1621-VII, із застосуванням коригуючого коефіцієнта 0,55 відповідно до п.263.10 ст.263 Податкового кодексу України. Згідно п.п. 263.13.1. п. 263.1 ст. 263 Податкового кодексу України платник несе відповідальність за правильність обчислення суми плати за користування надрами для видобування корисних копалин, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних розрахунків згідно з нормами цього Кодексу та інших законів України. Контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння плати за користування надрами для видобування корисних копалин до бюджету здійснюють контролюючі органи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача [PERSON] не вбачається, оскільки в її діях відсутні порушення щодо складання податкового розрахунку плати за користування надрами для видобутку корисних копалин, виходячи із змін, які були внесені Законом України від 31.07.2014 № 1621-VII, із застосуванням коригуючого коефіцієнта 0,55 відповідно до п.263.10 ст.263 Податкового кодексу України. Також, в самому наказі немає жодного посилання на посадову інструкцію посади, яку обіймає позивач, і не вказано, який саме її пункт позивачем не виконано або порушено або неналежно виконано, що також підтверджує той факт, що [PERSON] не порушувала трудових обов'язків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана. Обираючи вид стягнення, відповідач не враховував ступінь тяжкості вчиненого позивачем проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і те, наскільки сумлінно працівник досі ставився до роботи. Отже, видавши наказ, відповідач ТОВ «ПАРІ» порушив вимоги трудового законодавства, а саме: в порушення ч. 1 ст. 147 КЗпП України, відповідач притягнув до дисциплінарної відповідальності [PERSON] не маючи підстав для застосування цієї статті; в порушення ст. 149 КЗпП України, відповідач оголосив догану [PERSON] за порушення, а також не враховував ступінь тяжкості вчиненого нею проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і те, наскільки сумлінно позивач ставиться до роботи. Викладені вище факти та норми закону України свідчать про те, що позивачу догана оголошена безпідставно. Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому вважає за можливе визнати незаконними наказ ТОВ «ПАРІ» №15-09/14 від 22.09.2014 року про оголошення догани [PERSON] та про застосування до неї дисциплінарного стягнення та скасувати їх. Позивач також просила стягнути з ТОВ «ПАРІ» моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Outcome: partial