Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «Дінеро» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено договір про споживчий кредит. Вважає, що договір є недійсним, оскільки її, як споживача, не було ознайомлено з умовами кредитування та усіма ризиками. Крім цього, за порушення виконання зобов`язання, щодо погашення кредитної заборгованості передбачена подвійна відповідальність. Позивач вказала, що договір є недійсним та укладений з порушенням вимог законодавства. Просить визнати недійсним договір про споживчий кредит, укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 11.10.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Від представника позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що позивач просить визнати недійсним договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ». Однак відповідачем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «Дінеро». Отже ТОВ «ФК «Дінеро» є неналежним відповідачем по справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, справу просила розглядати без її участі.Позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просить визнати договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші КОМ», недійсними. При цьому, позивач не надала жодного доказу про надання відповідачем фінансової послуги шляхом укладення договору між сторонами у справі. Позивач не зазначила дату оспорюваного договору, розмір фінансової допомоги, тощо. Відповідачем по справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», а позивач просить визнати договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ»» недійсним. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача ( аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суд від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Враховуючи викладене, надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed