Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», який згодом, а саме 20.03.2020 року уточнила, у якому просила визнати кредитний договір № 386897486 від 16.10.2018 року, що був укладений від імені позивача та без її згоди з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину із зобов`язанням виключити зі списку боржників. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.10.2018 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 386897486, за умовами якого відповідач зобов`язується надати позивачу грошові кошти в сумі 5830,00 грн., а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів, але у будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Позивач просить визнати даний договір недійсним так як вона його особисто не укладала, а уклав її неповнолітній син, який без її відому та згодим уклав кредитний договір з відповідачем через інтернет сайт. Про що вона повідомила поліцію та відносно її сина було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 186 КУпАП, постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2019 року було закрито провадження по справі за ст. 38 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адмінісративної відповідальності. В постанові вказано, що неповнолітній [PERSON] в присутності матері визнав вину. Крім спірного договору між сторонами вже було оформлено ще два договори від 22.08.2018 року № 759167430 на суму 465 грн. , процент 1,50 грн., разом до сплати 466,50 грн. . Згідно довідки від 10.01.2020 року, заборгованість за даним договором відсутня. Також договір від 16.10.2018 року № 439513343 на суму 5830,00 грн., проценти 96,78 грн., разом до сплати 5926,78 грн.. Згідно довідки від 10.01.2020 року, заборгованість за даним договором відсутня. Позивач вважає, помилковим кредитний договір від 16.10.2018 року № 386897486 на суму 5830,00 грн., адже вона про його існування дізналася тільки з відзиву наданого відповідачем. Ухвалою суду від 07.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2019 року задоволено заяву позивача та витребувано докази. Позивачем надано заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву з письмовим доказами, відповідно до якого заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки по-перше, позивач з 22 серпня 2018 року є клієнтом фінансової установи і уклала три договори кредитування, та виконала усі його умови та погодившись з усіма умовами в тому числі відповідальністю за порушення зобов`язань по оплаті, сплативши відсотки за користування коштами, які були надані у кредит за такими договорами. По-друге, в договорі, особисто наданому позивачеві, містяться усі істотні умови. По-третя, відповідно до п. 4.1. договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, текс яких розміщений на сайті товариства у відкритому доступу. По-четверте, відповідно до п. 4.7 договору позичальник підтверджує, що отримала від товариства до укладання договору інформацію, вимоги надання якої передбаченні в законодавстві України; отримала кредит не на споживчі цілі; інформація надана товариством з дотримання вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Отже, інформація була надана фінансовою установою з дотриманням усіх вимог законодавства, виклавши їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме позивач ініціювала укладення цього договору, оформивши заявку на сайті фінансової установи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 16.10.2018 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», є акцептом на укладення кредитного договору. 16.10.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір № 386897486, відповідно до умов якого, фінансова установа зобов`язалась надати позичальнику грошові кошти в сумі 5830 грн. 00 коп. строком на тридцять днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірах, визначених п. 1.4 договору. У пункті 1.3 договору зазначено, що кредит надається строком на тридцять днів. Строк дії договору тридцять днів, але, в будь-якому разі, цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Згідно з п. 1.4 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,66% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.6). Згідно з графіком розрахунків до договору (додаток № 1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 149,80% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 8733 грн. 40 коп. Проценти за користування кредитом складають 49,80 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2903 грн. 40 коп. Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] суму кредиту у розмірі 5830, 00 гривень отримала в повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 16.10.2018 року згідно якого на карту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» що належить [PERSON] від ТОВ ««Манівео швидка фінансова допомога», перераховано суму коштів в розмірі 5830,00 грн. Крім спірного договору між сторонами вже було оформлено ще два договори від 22.08.2018 року № 759167430 на суму 465 грн. , процент 1,50 грн., разом до сплати 466,50 грн. . Згідно довідки від 10.01.2020 року, заборгованість за даним договором відсутня. Також договір від 16.10.2018 року № 439513343 на суму 5830,00 грн., проценти 96,78 грн., разом до сплати 5926,78 грн.. Згідно довідки від 10.01.2020 року, заборгованість за даним договором відсутня. Суд критично відноситься до посилань позивача, що договір недійсний так як укладала його не вона, а її неповнолітній син [PERSON] , адже кошти перераховані на її особистий рахунок, що підтверджено матеріалами справи, більше того з наданої суду постанови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2019 року не вбачається, коли саме та який саме кредитний договір був укладений [PERSON] через мережі інтернет без відома матері, вказано лише суму 12000,00 грн. та відомості про оформлення кредиту у жовтні 2018 року, що судом при винесенні рішення не може бути взято до уваги як доказ, який стосується саме даної справи та саме спірного договору. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 627 ЦК України\~та відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема,\~ст. 628 ЦК України\~визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.\~641,\~644 ЦК України\~на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем вимог\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Фінансова установа виконала вказані вимоги закону та визначила термін погашення заборгованості по кредиту, визначила сукупну вартість кредиту і проценти, розписав, які суми позивач зобов`язаний буде сплатити. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Оскільки під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, а доводи [PERSON] ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним. Окрім того, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема\~ЦК\~(статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055),\~статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою\~статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті\~536,\~638,\~1056-1 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed