Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що 13.07.2004 року помер її батько [PERSON], проте позивач не була зареєстрована з ним за однією адресою, тому просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, фактично, ставить питання про встановлення факту прийняття позивачем спадщини. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися. При цьому відповідачі просили справу розглядати без їх участі, проти позову не заперечували, сторона позивача також просила справу розглядати без їх участі. Отже, у порядку ст. 223 ч.3 п. 1 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13.07.2004 року помер батько позивача [PERSON], про що слідує із свідоцтва про його смерть. При цьому факт кровного споріднення позивача із спадкодавцем належно підтверджується свідоцтвом про народження позивача. Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (чч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України). Таким чином, спадкове майно позивач прийняла за законом згідно з ч .4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент відкриття вона спадщини була неповнолітньою, при цьому, вона не відмовлялася від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: approved