Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування, в обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору дарування їй та [PERSON] по ? частині на кожного належала квартира [ADDRESS]. На підставі договору дарування від 18.12.2007 року, укладеного між нею та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] належна їй ? частина вказаної квартири була подарована відповідачу. Вказувала, що ніколи не мала наміру подарувати свою квартиру та у неї була домовленість із своєю донькою [PERSON]. яка є дружиною відповідача [PERSON], лише про реєстрацію неповнолітнього сина чоловіка її доньки - [PERSON] Оскільки в той час її донька разом зі своїм чоловіком продавали свою квартиру, в якій був прописаний неповнолітній син [PERSON], то потрібний був дозвіл на проживання неповнолітнього в її квартирі. Після цього, позивач підписала папери, що були надані їй та вважала, що це є договором оренди на проживання неповнолітнього [PERSON] Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] від 18.12.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] з підстав, передбачених ст. 229 ч.1 ЦК України, як такий, що укладений внаслідок помилки щодо обставин природи договору. Відповідач [PERSON] в судову засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, направив заяву до суду, в якій вказував, що дійсно під час продажу, належної йому квартири потрібна була реєстрація неповнолітнього [PERSON], що було зроблено через оформлення договору дарування ? частини квартири, належній позивачці. Просив розглянути справу у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224, 169 ч.4 ЦПК України Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як було встановлено у судовому засіданні, на підставі договору дарування від 02.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] належала по ? частині на кожного квартира [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування від 18.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] була подарована належна позивачці ? частина вказаної квартири [PERSON] Як вбачається з копії домової книжки, розрахункових книжок, [PERSON] ніколи не виїжджала зі спірної квартири, та продовжувала сплату комунальних послуг за користування нею. В судовому засіданні свідок [PERSON], підтвердила, що дійсно для отримання дозволу на продаж належної їй та її чоловіку [PERSON] квартири, потрібна була реєстрація неповнолітнього [PERSON], тому вона попросила свою маму - позивача [PERSON] оформити договір дарування ? частини квартири, належній позивачці, який би надавав тимчасове право проживання неповнолітнього. [PERSON] в даний час проживає разом з нею та її чоловіком [PERSON] Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст. 229 ЦК України вказано, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 229, 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Враховуючи наведене та надані докази, підтверджують той факт, що позивач, укладаючи з відповідачем договір дарування мала на меті договір оренди житла для надання право проживання останнього в цій квартирі, тому неправильно сприймала істотні умови угод щодо безоплатності та неможливості в подальшому користуватися та володіти цим майном, оскільки діяла під впливом помилки. У зв'язку з чим, суд вважає ця помилка має істотне значення, що є підставою для визнання договору дарування недійсним та задоволення позову.

Outcome: approved