Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та середнього заробітку в сумі 44200,99 гривень. Позивач посилалась на таке: з 28 жовтня 2016 року вона працювала в ПАТ «Київсоюзшляхпроект» на посаді інженера 1 категорії відділу ОВНС. Відповідно до наказу від 28 листопада 2014 року її було звільнено з посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв,язку зі вступом до аспірантури Національного транспортного університету з відривом від виробництва. З 01 грудня 2014 року вона працювала на посаді інженера 1 категорії в ПАТ «Київсоюзшляхпроект» за сумісництвом та була звільнена з посади відповідно до наказу номер 27-ос від 18 квітня 2016 року. На час звільнення відповідач не сплатив їй заробітну плату. Ця заборгованість складала 28000,99 гривень. При зверненні до відповідача з заявою про здійснення розрахунку, вона отримала відповідь про те, що відсутні грошові кошти. Позивач надалі надала уточнену позовну заяву та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 23800,99 гривень та середній заробіток в сумі 23800,00 гривень з розрахунку 200,00 гривень х 119 робочих днів. Позивач просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає його неявку до суду без поважних причин. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав: : з 28 жовтня 2016 року позивач працювала в ПАТ «Київсоюзшляхпроект» на посаді інженера 1 категорії відділу ОВНС. Відповідно до наказу від 28 листопада 2014 року її було звільнено з посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв,язку зі вступом до аспірантури Національного транспортного університету з відривом від виробництва. З 01 грудня 2014 року вона працювала на посаді інженера 1 категорії в ПАТ «Київсоюзшляхпроект» за сумісництвом та була звільнена з посади відповідно до наказу номер 27-ос від 18 квітня 2016 року. На час звільнення відповідач не сплатив їй заробітну плату. Ця заборгованість складала 28000,99 гривень, що підтверджується виданою довідкою номер 68 від 11 травня 2016 року. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати відноситься: основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців, додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконання виробничих завдань і функцій, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За час роботи позивача відповідач, грубо порушуючи вимоги ст. 115 КЗпП України, заробітну плату не сплачував. Станом на 11 травня 2016 року за відповідачем утворилася заборгованість по заробітній платі в розмірі 28000,99 гривень, яку відповідач не виплатив. Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів не виключає його відповідальності. Відповідно до наданого позивачем розрахунком її середньоденна заробітна плата складає 200,00 гривень, строк затримки виплати заробітної плати складає 119 робочих днів. Таким чином сума середнього заробітку за 119 робочих днів складає 23800,00 гривень. Тому, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача 23800,00 гривень середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні з 19 квітня 2016 року по 05 жовтня 2016 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому при звільнені від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше дня наступного після пред'явлення вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів не виключає його відповідальності. На підставі ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved