Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулася в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона народилася в 1938 році. Так склалося життя, що на старості залишилася одна, перенесла важку травму, в результаті якої не може ходити, поховала молодого сина, важко перенесла таку втрату. Загальний стан її здоров'я погіршився і в 2009 році вона вже потребувала сторонньої допомоги, яку стала надавати [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON]. Як зазначено в позовній заяві, гроші за надання допомоги позивач давала періодично, тому що її пенсії недостатньо навіть на придбання ліків і необхідних речей. Однак, вони домовилися із сім'єю [PERSON] про те, що вони будуть здійснювати за нею догляд, а вона за це передасть їм належну їй кімнату №1 в комунальній квартирі [ADDRESS]. 14 січня 2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір дарування квартири, відповідно до якого вона подарувала останній кімнату №1 в комунальній квартирі [ADDRESS]. Договір дарування було посвідчено державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори Кориняк Л.М., за № 1-12, зареєстровано в МПК «Могилів-Подільське МБТІ», що підтверджується витягом про державну реєстрацію від 01.08.2011 року. Проте, в реєстраційній службі Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції договір дарування зареєстровано не було, що підтверджується рішенням від 26 листопада 2013 року. У відповідності до договору дарування вартість подарованої кімнати становить 3595 гривень. [INFO] року [PERSON] померла. Як зазначила позивач, з того часу вона залишилася без будь-якої підтримки. Вона не може самостійно доглянути себе, придбати продукти харчування і ліки. Коли позивач звернулася до [PERSON] про допомогу, то він їй відмовив, мотивуючи тим, що у нього не має часу і можливості здійснювати догляд за нею, оскільки він погоджувався надавати допомогу разом із дружиною, а самостійно він її здійснювати не буде. Після смерті [PERSON] спадкоємцями залишились [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після померлої, тому що на день її смерті були зареєстровані в одній квартирі, що підтверджується довідкою МКП «Житловокомунгосп». Заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори відповідачі не подавали. Спадкової справи заведено не було, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру від 30.01.2014 року. Позивач вказує, що просила [PERSON] оформити спадщину і повернути їй кімнату, про те він відмовився це зробити мотивуючи тим, що кімната належить їй і свої проблеми вона має вирішувати самостійно. Оформляючи договір дарування кімнати, позивач вважала, що укладає з [PERSON] і її чоловіком договір довічного утримання, відповідно до якого вона разом з чоловіком будуть здійснювати догляд за нею, а після її смерті кімната перейде до них у власність. Як вказує позивач, юридичну природу договору дарування вона не знала, наслідків укладення такого договору не усвідомлювала, діяла внаслідок помилки, вважала, що згідно такого договору [PERSON] і [PERSON] будуть здійснювати за нею догляд і отримають у власність квартиру тільки після її смерті. Про те із дня смерті [PERSON] відповідачі жодного разу до неї не з'явилися, будь-якої матеріальної і моральної підтримки не надали. Про дійсні наміри при укладенні договору дарування свідчить і той факт, що оригінал договору дарування і витяг про реєстрацію [PERSON] передала позивачу. Також вона залишилася зареєстрованою в своїй квартирі, особовий рахунок залишився відкритим на її ім'я, а [PERSON] залишилася бути зареєстрованою в своїй квартирі по [ADDRESS]. Про те, що було помилково укладено договір дарування замість договору довічного утримання і про юридичні наслідки укладення такого договору позивачу стало відомо після смерті [PERSON] А тому позивач просить суд визнати недійсним договір дарування кімнати № 1 в комунальній квартирі [ADDRESS], та укладений між нею і [PERSON] 14 січня 2010 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення, та визнання договору дарування недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Заслухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON], [INFO] (а.с.6), є одинокою хворою людиною похилого віку, а саме: перенесла важку травму, в результаті якої не може ходити, поховала молодого сина, важко перенесла таку втрату. Оскільки позивач потребувала сторонньої допомоги, таку в 2009 році стала надавати [PERSON] разом зі своїм чоловіком відповідачем по справі [PERSON]. Між позивачем та сім'єю [PERSON] була домовленість про те, що вони будуть здійснювати за [PERSON] догляд, а вона за це передасть їм належну їй кімнату №1 в комунальній квартирі [ADDRESS]. Викладене в судовому засіданні підтвердив також відповідач [PERSON] 14 січня 2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори Вінницької області Кориняк Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №1-12, відповідно до якого вона подарувала останній кімнату №1 в комунальній квартирі [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, витягом КП «Могилів-Подільське МБТІ» про державну реєстрацію прав, та витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.8,9,10). Проте, в Реєстраційній службі Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції договір дарування зареєстровано не було, що підтверджується рішенням про відмову у наданні інформації від 26 листопада 2013 року (а.с.18). З пояснень позивача вбачається, що під час укладання договору вона вважала, що укладає договір на умовах її довічного утримання сім'єю [PERSON] Однак [INFO] року [PERSON] померла (а.с.13), з того часу позивач залишилася без будь-якої підтримки. Спадкоємцями померлої є [PERSON] та [PERSON], які на час смерті [PERSON] були зареєстровані разом з нею в квартирі [ADDRESS], проте спадщину офіційно не приймали, заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавали, спадкової справи заведено не було, що підтверджується довідкою МКП «Житловокомунгосп», та інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (а.с.15,19). Як зазначила позивач, вона вважала, що за укладеним договором померла [PERSON] та відповідач [PERSON] до її смерті будуть доглядати за нею, її кімнатою, допомагати їй. Будуть морально підтримувати її, щоб вона не відчувала себе самотньою. Тобто позивач вважала, що укладає договір довічного утримання, але помилилася щодо природи даного правочину та уклала договір дарування кімнати, який не мала наміру укладати. Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Як вбачається з п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Тобто, під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Позивач свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що при вчиненні договору дарування вона помилялася щодо природи цього договору, прав та обов'язків сторін, що має істотне значення, оскільки померла [PERSON] та відповідач [PERSON] обіцяли її довічно доглядати, надавати їй матеріальну і моральну підтримку, і тільки на цих умовах вона погодилася укласти договір. На даний час відповідачі відмовляються виконувати свої обіцянки. Судом установлено, що позивач, укладаючи оскаржуваний договір дарування, дійсно мала на меті те, що [PERSON] разом з відповідачами буде за нею довічно доглядати, надавати їй матеріальну і моральну підтримку. Однак, [PERSON] померла, а її спадкоємці - відповідачі по справі відмовляються за нею довічно доглядати, надавати їй матеріальну і моральну підтримку. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивач вчинила правочин, помилившись щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, а тому, суд вважає, що договір дарування кімнати №1 в комунальній квартирі [ADDRESS] слід визнати недійсним. На підставі ст.202-205, 208-210, 215, 229 ЦК України, п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та

Outcome: approved