Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2017 у справі №420/462/17 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з усіх видів заробітку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з 30.03.2017 до досягнення сином повноліття, та на її утримання, як дружини, з якою проживає неповнолітня дитина, у розмірі 1/9 частки від його заробітку з 30.03.2017 до досягнення сином [PERSON] трьох років до [INFO]. На теперішній час матеріальне становище відповідача поліпшилось, він отримує регулярний дохід у виді заробітної плати, є фізично здоровим, інших утриманців не має. Вона в свою чергу перебуває у вимушеній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до [INFO], у зв'язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватися. Єдиним джерелом її доходу є щомісячна одноразова допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн. Коштів, які вона отримує від відповідача, недостатньо для утримання сина, оскільки левова частка грошей іде на придбання ліків та одягу для дитини, придбання їжі та оплату комунальних послуг. Відповідач є власником нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, враховуючи поліпшення матеріального стану відповідача, наявність у його власності нерухомого майна, відсутність у нього інших дітей та утриманців, просить збільшити розмір стягнутих аліментів. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів його матеріальне становище погіршилося. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених в запереченні. В письмових запереченнях проти позову, долучених до матеріалів справи, відповідач зазначив, що на теперішній час порівняно з дати винесення рішення Новопсковським районним судом Луганської області про стягнення аліментів, його матеріальне становище не поліпшилось, як стверджує позивач, а навпаки. Зазначив, що він як працював так і продовжує працювати трактористом сільськогосподарського виробництва в ТОВ «Айдар-Агро-Плюс», тобто його робота, як і розмір заробітної плати має сезонний характер і залежить від наявності польових робіт, у зв'язку з чим його заробітна плата варіюється від 927,77 грн (січень 2017 року) до 2759,82 грн (липень 2017 року), щомісячний середній дохід складає 2060,50 грн. Таким чином, буває час, коли він сам знаходиться в скрутному матеріальному становищі і його доходу не вистачає навіть на своє утримання, тому йому приходиться звертатися за матеріальною допомогою до батьків. Зазначає, що інших доходів він не має. Аліменти на утримання сина він сплачує щомісяця, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. З часу винесення рішення про стягнення аліментів будь-яких значних витрат він не робив, жодного рухомого або нерухомого майна не придбав. Житловий будинок по [ADDRESS], який до теперішнього часу є непридатним для проживання, було придбано ним до укладення шлюбу з позивачем, про що їй було достеменно відомо. Твердження позивача про те, що вона проживає лише за рахунок державної допомоги при народженні дитини не відповідає дійсності, оскільки вона отримує аліменти від чоловіка, з яким перебувала в попередньому шлюбі, та знаходиться на матеріальному утриманні своїх батьків, з якими на даний час проживає. Крім того, за рішенням Новопсковського районного суду від 15.06.2017 він сплачує щомісяця на користь позивача аліменти у розмірі 1/9 частки від заробітку на її утримання, як дружини з якою проживає неповнолітня дитина. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини станом на 30.09.2017 відсутня. Таким чином, вважає, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів, його матеріальне становище значно погіршилося. Крім того, зазначив, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину є законодавчою підставою та обов'язоком для автоматичного нарахування аліментів у розмірі, визначеному законом. За таких підстав просив відмовити в позові за безпідставністю та недоведеністю. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серія [NUMBER], виданим 09.08.2016 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки виконкому Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 557 від 03.08.2017, неповнолітній син проживає разом з матір'ю. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця з всіх видів заробітку, починаючи з 30.03.2017 до досягнення сином повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання. Судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обов'язку утримувати сина, однак погоджується сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Згідно довідок, виданих Новопсковським районним відділом державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Луганській області від 30.10.2017 за № 512/16/15/22-32 та №512/16/15/22-32, заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.09.2017 відсутня. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивач як на підставу своїх вимог відповідно до ст.192 СК України посилалась на покращення матеріального стану відповідача, зокрема, на те, що він отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати, є фізично здоровим, інших утриманців немає, у його власності знаходиться нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS]. При цьому, обставини щодо покращення матеріального стану відповідача повністю заперечуються останнім, тому такі, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, потребують доведення, однак належних та допустимих доказів на їх підтвердження в ході розгляду справи позивачем та її представником не надано і судом не встановлено, з чого суд робить висновок про відсутність таких обставин. Зокрема, позивач не надала жодних доказів на підтвердження обставин про покращення майнового стану відповідача, зростання його майнових статків, які б свідчили про можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж це було визначено рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2017. Суд не приймає доводи позивача про те, що матеріальний стан відповідача покращився у зв'язку з отриманням останнім заробітної плати, оскільки як вбачається з довідки про доходи № 70 від 18.08.2017 відповідач з 08.05.2014 працює трактористом машиністом сільськогосподарського виробництва в ТОВ «Айдар-Агро-Плюс», і на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів 15.06.2017 працював на тому ж підприємстві, на тій самій посаді, з тим же посадовим окладом. Крім того, розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина, визначений у частці від заробітку (доходу) батька, тому при збільшенні доходів платника аліментів, відповідно збільшується і розмір аліментів, що підлягають виплаті. Відповідач, окрім заробітної плати, інших доходів не має, що підтверджується відомостями ДФС України про суми виплачених доходів №12091 від 31.10.2017. Посилання позивача на те, що про покращення матеріального положення платника аліментів свідчить набуття ним у власність нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], суд не приймає до уваги, оскільки, як встановлено в судовому засіданні вищевказаний житловий будинок згідно договору купівлі-продажу від 18.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2631, був придбаний відповідачем [PERSON] ще до укладення шлюбу з позивачем. Вказані обставини підтверджуються також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50222589 від 18.12.2015. Тобто, зазначені позивачем обставини, а саме: отримання відповідачем заробітної плати та наявність у власності відповідача нерухомого майна існували на момент винесення Новопсковським районним судом Луганської області рішення про стягнення аліментів від 15.06.2017 і з того часу не змінилися. Сімейний стан та стан здоров'я відповідача з часу ухвалення рішення Новопсковським районним судом Луганської області від 15.06.2017 також не змінилися. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що матеріальний стан відповідача погіршився, оскільки згідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2017 відповідач зобов'язаний утримувати позивача та сплачує на її користь аліменти у розмірі 1/9 частки заробітку (доходу) на її утримання, як дружини, з якою проживає неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], починаючи з 30.03.2017 до досягнення сином трьох років - до [INFO]. В той же час, сімейний, матеріальний стан та стан здоров'я позивача з часу ухвалення рішення Новопсковським районним судом Луганської області від 15.06.2017 не змінилися. Як і раніше, на утриманні у позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], інших осіб, які б перебували на утриманні позивача не має. Позивач, як і раніше, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, щомісячно отримує державну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. Вказані обставини були враховані судом при визначені розміру аліментів, відповідно до положень ст.182 СК України. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач 01.09.2017 була зарахована до ДЗ «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» в навчально-науковий інститут педагогіки і психології за спеціальністю «Дошкільна освіта» на денну форму навчання за контрактом, що, на думку суду, свідчить про спроможність останньої сплачувати вартість навчання. Крім того, позивачем, в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, на підтвердження того, що вона несе витрати зі сплати комунальних послуг, в результаті чого її матеріальний стан погіршився, що було б підставою для збільшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Також судом не беруться до уваги при вирішенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів посилання позивача на те, що відповідач взагалі не приймає участі у додаткових витратах на сина, оскільки додаткові витрати на дитину, що викликані особливим обставинами, стягуються відповідно до положень ст. 185 СК України, а тому вказані посилання позивача не є такими, які свідчать про погіршення її майнового стану як отримувача аліментів та давали б підстави для збільшення судом їх розміру, в розумінні ст.192 СК України. Таким чином, при розгляді справи позивачем та її представником всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України доказів на підтвердження покращення майнового стану відповідача у відношенні із тим майновим станом, який існував на час ухвалення Новопсковським районним судом Луганської області рішення від 15.06.2017 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у справі ЄУ № 420/462/17 Отже, підсумовуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин, передбачених ст. 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів, а саме: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я сторін та інші суттєві обставини, які б могли стати підставою для збільшення розміру аліментів. Також, слід зазначити, що визначений рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2017 розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання спільного сина, відповідає встановленому чинним законодавством мінімальному розміру аліментів на одну дитину. Разом з тим, визначений розмір аліментів є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зміна розміру аліментів на дитину у даному випадку потребує звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на викладене, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та внесені зміни до матеріального права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та вважає за необхідне змінити розмір аліментів, визначених рішенням суду, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з усіх видів заробітку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами вирішено відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial