Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернулася\~до Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~з даним\~цивільним позовом\~у якому просить визнати поважною причину пропуску нею строку для прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк один місяць для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після її матері [PERSON], яка померла 08.10.2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом майна померлої 08.10.2014 року [PERSON] Встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини з часу смерті спадкодавця позивач пропустила з поважної причини, а саме у звязку з хворобою, що підтверджується відповідними довідками. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Відповідно до заяви позивача, остання просила розгляд даної справи провести без її участі. Представник відповідача надіслав до суду заяву, у якій просив розгляд даної справи проводити без участі органу місцевого самоврядування. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою сторін справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності. Суди\~розглядають справи\~не інакше\~як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла 08.10.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 237601, виданого 09.10.2014\~року виконавчим комітетом Виграївської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаській області. [PERSON] за життя належала земельна ділянка площею 1,7766 га (кадастровий номер 7122581000020040012) розташована на території Виграївської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 107581 від 30.12.2003 року. Позивач є дочкою та спадкоємцем майна [PERSON] першої черги за законом, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-АГ № 421298, виданого 10.02.1972 року Бровахівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019076192 від 21.11.2017 року, за змістом якого [PERSON] 19.03.1971 року після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на Миронюк; копією свідоцтва про розірвання шлюбу І-СР № 300518 від 13.09.1979 року, за змістом якого [PERSON] після розірвання вищевказаного шлюбу змінила прізвище на [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу І-СР № 267124, відповідно до якого [PERSON] 16.09.1995 року після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, але виявилося, що спадщину оформити не можна, бо нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] від 24.10.2017 року про відмову у прийнятті заяви на прийняття спадщини. Відповідно до змісту довідки вказаного нотаріуса № 561/02-31 від 24.10.2017\~року крім позивача із заявами про прийняття спадщини після [PERSON] ніхто не звертався, що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 49575725 від 24.10.2017 року. Водночас, позивач пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини через постійні хвороби, що підтверджується виписками з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], а також направленням на патологічне дослідження № 2307 від 04.05.2016 року. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до змісту ст.ст. 1220, 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття. Положеннями ст.ст. 1269, 1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане, оскільки позивач є спадкоємцем за законом, його право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, суд, враховуючи поважність пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що зумовлено її хворобою, задовольняє позовні вимоги, та вважає за доцільне визначити [PERSON] додатковий строк 1 (один) місяць, який, на переконання суду, є достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини, перебіг якого рахується після вступу рішення в законну силу. Крім вказаного, задовольняючи позовні вимоги суд враховує відсутність заперечень щодо задоволення позову зі сторони відповідача, а також те, що визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved