Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, який в подальшому було уточнено. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 26.12.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу подружжя мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає разом із матір`ю. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 року у справі №2-4691/11 шлюб [PERSON] з [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу подружжя деякий час проживали разом, проте з 2018 року відповідач проживає окремо від позивача та їхньої спільної дочки. Місце перебування відповідача невідомо, зв`язок із [PERSON] та її матір`ю він не підтримує. Позивач має бажання тимчасово виїжджати з дитиною за кордон. [PERSON] вказує на те, що для виїзду з дитиною за кордон потрібна згода одного з батьків, відповідно до «Правил перетинання державного кордону гр. України», затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує частково. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.12.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу подружжя мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.09.2004 року. Дочка проживає разом із матір`ю. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 року у справі №2-4691/11 шлюб [PERSON] з [PERSON] було розірвано. Позивач має бажання тимчасово виїжджати з дитиною за кордон. [PERSON] вказує на те, що для виїзду з дитиною за кордон потрібна згода одного з батьків, відповідно до «Правил перетинання державного кордону гр. України», затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Звертаючи увагу на те, що у позивача [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що [PERSON] зможе самостійно виїжджати за кордон України після досягнення шістнадцятиріччя, тобто з 25.08.2020 року, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог, а саме надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] на території таких держав, як: Туреччина , Єгипет, Німеччина, Франція, Чехія, Словаччина .

Outcome: partial