Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який надалі уточнила та в якому вказала, що з 30.04.1992р. знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], 12.10.1997р.н. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15.09.2014р. шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 08.09.2015р., з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття в розмірі 700 грн. щомісяця. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 23.11.2015р., з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] до закінчення ним навчання в розмірі 410 грн. щомісяця. Відповідач навмисно приховує свій реальний дохід, щоб не приймати участь в матеріальному забезпеченні свого сина, тому він ніде офіційно не працює, але отримує дохід від здачі в оренду 3 земельних паїв. Також він має город, де вирощує сільськогосподарські продукти та продає їх на ринку, від чого отримує щоденний дохід від 100 до 200 грн. щодня. В той же час позивачка вимушена, окрім загального матеріального забезпечення сина, витрачати додаткові кошти, а саме: на придбання ліків під час його хвороби на загальну суму 867,45 грн.; на придбання джинсів в сумі 357 грн., на ремонт взуття на загальну суму 500 грн.; на заміну блискавок на двох куртках на загальну суму 120 грн., на придбання постільної білизни та ковдри на загальну суму 992 грн.; на придбання зимового, осіннього та спортивного взуття на загальну суму 2280 грн.; на лікування зубів на загальну суму 2559,50 грн.; на придбання гітари та зимового чохла до неї в сумі 2000 грн.; на навчання на курсах водіїв в сумі 2525 грн., а всього 12200,95 грн. Крім того, для сина [PERSON] необхідно придбати окуляри вартістю 900 грн., велосипед вартістю 6600 грн. та ноутбук вартістю 15600 грн., а всього на суму 23100 грн. Тому позивач вважає, що відповідач повинен прийняти участь у вказаних витратах в розмірі 50% від вказаних сум, тому в своєму позові просить стягнути з нього додаткові витрати на утримання сина [PERSON], 12.10.1997р.н., в сумі 17650,48 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що на час розгляду справи в суді ніде не працює, постійного доходу не має. Єдиним джерелом доходу є отримання орендної плати від 1,5 земельних паїв (один раз на рік), а також інколи дійсно торгує на ринку вирощеною на городі продукцією, але це буває лише інколи і у відповідний сезон. Своєму синові він постійно допомагав в межах своїх можливостей грошима або продуктами, але останній час син уникає спілкування з відповідачем, допомогу отримувати відмовляється, в чому відповідач вважає вплив позивачки. За час хвороби сина відповідач допомагав йому у придбанні ліків. Крім того, два роки тому привозив йому 2 комплекти постільної білизни, тому не розуміє, навіщо позивачка придбала йому ще постільну білизну. В подальшому відповідач не заперечує надавати допомогу своєму синові, але сплатити ту суму, що від нього вимагає позивачка, не має можливості. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є рідним сином позивачки та відповідача по справі, на час розгляду справи в суді йому вже виповнилось 18 років, але він продовжує навчання у Державному навчальному закладі «Бердянський машинобудівний професійний ліцей». Підтвердив всі понесені позивачкою витрати на себе, а також ті витрати, що планується в найближчому майбутньому, викладені в позовній заяві. Також підтвердив, що під час своєї хвороби батько (відповідач по справі) дійсно придбав лікарські препарати на суму близько 100 грн., а також передав йому ще 200 грн. на подальші витрати. Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідка, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що з 30.04.1992р. позивач [PERSON] знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], 12.10.1997р.н. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15.09.2014р. шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 08.09.2015р., з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття в розмірі 700 грн. щомісяця. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 23.11.2015р., з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] до закінчення ним навчання в розмірі 410 грн. щомісяця. Вказані факти не заперечувались всіма учасниками судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, діючим законодавством передбачений обовязок участі батьків у додаткових витратах тільки на дитину, такий обовязок після досягнення сином (донькою) повноліття законом не передбачений. Син позивачки та відповідача [PERSON] досяг повноліття 12.10.2015р., тому позовні вимоги в частині стягнення будь-яких додаткових витрат на нього після цієї дати, а також витрат, що плануються позивачкою після досягнення її сином повноліття, задоволенню не підлягають у відповідності до закону. Витрати на купівлю джинсів, ремонт взуття та одягу, придбання постільної білизни та ковдри, придбання взуття не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України і тому також задоволенню не підлягають. Витрати на придбання своєму синові гітари із зимовим чохлом здійснені позивачкою 10.10.2015р., тобто до досягнення ним повноліття. Але суд вважає не доведеним, що ці додаткові витрати викликані необхідністю розвитку здібностей дитини, оскільки згідно довідки Центру дитячо-юнацької творчості, [PERSON] відвідував гурток «Школа гітаристів» з вересня 2014 року, але вказана гітара йому була придбана лише 10.10.2015р. за два дні до повноліття. Крім того, згідно наданих до суду грамот та подяк, [PERSON] активно займається дуже різними видами діяльності, при цьому жодна з цих подяк та грамот не стосується його досягнень в галузі гри на гітарі. За таких обставин, у суду відсутні будь-які підстави вважати це його заняття розвитком здібностей дитини, на які необхідні додаткові витрати, в розумінні ст.185 СК України. Таким чином, дійсно законними є лише позовні вимоги в частині стягнення частини витрат на лікування дитини [PERSON], які за позовними вимогами складають 767,45 грн. (867,45 грн. за виключенням перевірки зору та підбору окулярів в сумі 100 грн.). Але згідно наданої до суду копії «эпикризу-выписки», [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 30.04.2015р. по 03.05.2015р., а згідно наданих до суду копій записів з амбулаторної карти хворого, перший запис лікаря в 2015 році датується 07.04.2015р. При цьому оригінал амбулаторної карти до суду наданий не був, а у вказаних записах відсутнє прізвище хворого. В той же час, згідно наданих чеків, придбання медичних препаратів позивачкою починається з 06.04.2015р., тобто до відвідин лікаря, а закінчується 04.10.2015р., тобто набагато пізніше його одужання. Таким чином, суд вважає недоведеним, що всі ці ліки були придбані дійсно за рекомендаціями лікаря і, відповідно, суму витрат на придбання необхідних ліків. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що за час його хвороби відповідач [PERSON] дійсно придбав для нього ліки на суму приблизно 100 грн. та передав йому ще 200 грн. на подальші витрати. За таких обставин, суд вважає не доведеним дійсні витрати позивачки [PERSON] на лікування її сина і в той же час доведеним, що відповідач [PERSON] приймав участь у цих витратах. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є недоведеними і тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed