Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], у якій просить суд визнати недійсним договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна між співвласниками за правом спільної часткової власності домоволодіння [ADDRESS], посвідчений 15.12.2014 року приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. під реєстровим номером 4446. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 05.06.2009 року, р № 1-1144, зареєстрованого в КП «ХМ БТІ», позивачу належить на праві спільної часткової власності - 42/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Співвласниками позивача за правом спільної часткової власності на домоволодіння є відповідачі: [PERSON], якій належить 41/100 частини домоволодіння, та [PERSON], якій належить 17/100 частини домоволодіння. 15 грудня 2014 року приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. під реєстровим номером 4446 був посвідчений договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна - домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким вказане домоволодіння належало на праві спільної часткової власності. Позивач вважає, що вказаний договір про виділ у натурі частини з нерухомого майна повинен бути визнаний недійсним з наступних підстав. Позивач зазначає, що є людиною похилого віку, страждає на хворобу обох очей, погано баче, тому самостійно не змогла прочитати тексту договору, який підписала. Позивачу було роз'яснено представником [PERSON], що згідно з договором їй буде належати окрема частина домоволодіння, що стане самостійною садибою з окремою адресою. Після підписання договору позивачу стало відомо, що обіцяного не сталося, оскільки їй за договором належить частина житлового будинку з надвірними будовами на праві спільної часткової власності з [PERSON]. Це є суттєвою умовою вказаного договору. Те, що позивача ввели в оману підтверджується наступним. Спочатку позивач одержала з Жовтневого районного суду міста Харкова ухвалу судді Єрмоленко В.Б. по цивільній справі № 639/8796/14-ц про відкриття провадження за позовною заявою [PERSON] від 08.09.2014 року до позивача та [PERSON] про виділення в натурі частки майна із спільно часткової власності. Разом з ухвалою про відкриття провадження судом позивачу була вислана копія позовної заяви [PERSON] з додатками, в якій вказано, що позивачу, [PERSON], в приватну власність виділяється самостійний об'єкт нерухомого майна - цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці Ш площею 0,0137 га. До позову [PERSON] була додана копія висновку КП «ХМ БТІ» від 24.07.2014 року за № 2410565 про те, що при розподілі домоволодіння [ADDRESS] на 3 окремих домоволодіння КП вважає доцільним присвоїти три окремих адреси. Представник відповідача [PERSON] ввів позивача в оману, підтвердив, що в неї буде окреме домоволодіння з окремою земельною ділянкою та самостійною адресою, сказав, що в судове засідання, призначене на 03.10.2014 року йти не треба, а через деякий час вони всі разом підуть до нотаріуса і оформлять те, що написано в позові [PERSON] нотаріально. Пізніше позивачу стало відомо, що ухвалою судді Єрмоленко В.Б. по цивільній справі № 639/8796/14-ц від 10.11.2014 року позовна заява [PERSON] була залишена без розгляду за клопотанням її представника на підставі п.3 ч. 1 ст. 297 ЦПК України. До самого підпису договору про виділ в натурі частки з нерухомого майна позивача завіряли, що в результаті підписання договору в неї буде окреме домоволодіння, як вказано в позовній заяві [PERSON], що договір закріпляє саме, такий поділ домоволодіння між трьома співвласниками. Отже, коли позивач підписувала договір від 15.12.2014 року, вона під впливом омани зі сторони відповідачів помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Окрім того, позивач страждає на тяжку хворобу очей - глаукому, яка'суттєво погіршала її зір. 24.08.2014 року та 05.11.2014 року позивачу були проведені хірургічні операції на обидва ока, і в неї був реабілітаційний період, в який зір ще погіршився, що підтверджується виписками з історії хвороби Харківської міської клінічної лікарні № 14 ім. проф. Л.Л.Гіршмана. Тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним, оскільки цей договір не відповідає волевиявленню позивача. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що уклала договір під впливом омани, так як не могла прочитати текст договору, нотаріус весь текст договору не зачитувала. Підписала договір помилково. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що був присутній у нотаріуса під час укладання договору, приймав участь й його складанні. Нотаріус зачитала текст договору у повному обсязі та наголосила кому які частки будуть належати. Примусу до підписання договору не було, все було узгоджено сторонами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 05 червня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1144 по спадковій справі №1229/2008, [PERSON] належить на праві спільної часткової власності - 42/100 частини домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS]. Право власності [PERSON] було належним чином зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом №23219726 від 07.07.2009 року. Відповідно до Договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна від 15 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4446, [PERSON], [PERSON], [PERSON] розподілили майно, яке є об'єктом спільної часткової власності, що складається з домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищевказане домоволодіння належить не праві спільної часткової власності сторонам у наступних частинах: 42/100 частки - [PERSON], 17/100 частки [PERSON], 41/100 частки [PERSON] Згідно до пункту 4.1. вказаного Договору, у зв'язку з укладанням цього договору для [PERSON], [PERSON] припиняється право спільної часткової власності на нерухоме майно, що є предметом цього договору, та виникає право спільної часткової власності між власниками у співвідношенні: у власність [PERSON] переходять 67/100 частки житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 61,1 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями та спорудами; у власність [PERSON] переходять 33/100 частки житлового будинку літ «А-1» житловою площею 61,1 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до п.4.2. Договору, у зв'язку з укладанням цього договору припиняється право спільної часткової власності на нерухоме майно, що є предметом цього договору, для [PERSON] та виникає право приватної власності для [PERSON] на створений у результаті виділу житловий будинок літ. «Б-1», житловою площею 64,1 кв.м., загальною площею 100,4 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями та спорудами. Пунктом 6 Договору встановлено, що поділ майна здійснюється сторонами в натурі без будь-яких грошових доплат один одному і сторони вважають такий поділ справедливим і рівноцінним. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 8 Договору, передбачено, що вказаний договір зачитано сторонам нотаріусом уголос, а також прочитано сторонами безпосередньо у надрукованому вигляді, цілком і повністю відповідає волевиявленню сторін. Як вбачається з вказаного Договору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] підписали договір, що і не заперечувалось самим позивачем. Таким чином, при укладанні договору сторони погодили усі його істотні умови, форма та зміст договору відповідають положенням ЦК України. Посилання позивача на ту обставину, що нотаріусом не було повністю зачитано тексту договору, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивач як на підставу визання договору недійсним, зазначає, що договір був укладений під впливом омани. Суд зазначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 214 ЦК України). Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Вирішуючи питання про визнання договору недійсним, суд керувався постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року (далі -Пленум). Так, п. 21 Пленуму визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Разом з тим, позивачем не було доведено суду та надано доказів, що оскаржуваний договір був укладений внаслідок омани чи помилки. Враховуючи відсутність будь-яких доказів щодо укладання договору під впливом омани чи помилки, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна між співвласниками від 15.12.2014 року, відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed