Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, посилаючись на те, що її мати [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу від [PERSON] житловий будинок, розташований в місті Хуст Закарпатської області на вулиці Тичини, № 12. Договір купівлі- продажу вчинений 23 жовтня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2414. Право власності зареєстровано в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації 4 квітня 2006 року, реєстрова книга 1 нез. буд. за № 29. 22 серпня 2012 року мати позивача померла. Житловий будинок за адресою м. Хуст, вул. Тичини, 12 увійшов у склад її спадщини. У визначений законом строк спадкоємці, у тому числі і позивач, звернулись до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу [PERSON] за оформленням спадщини. Під час перегляду документів та перевірки відомостей із реєстрів зясувалося, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на будинок № 12 по вул. Тичини накладено обтяження у вигляді арешту на підставі повідомлення Хустського народного суду б/н від 30.08.1995 р. За відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (дата формування 16.01.2017 10:42:02) обтяження зареєстроване 02.11.2006 р. за № 3994261 Хустською державною нотаріальною конторою на підставі архівного запису. Внаслідок наявності арешту нотаріус не може видати свідоцтва на спадщину на зазначений житловий будинок. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2012 року, житловий будинок № 12 по вул. Тичини в м. Хусті був придбаний [PERSON] у [PERSON], який він придбав за договором купівлі-продажу від 12 серпня 1999 року у [PERSON], [PERSON]С, [PERSON] В обох договорах міститься запис про відсутність заборон на відчуження цього будинку. Обтяження у вигляді арешту на будинок № 12 на вул. Тичини в м. Хуст Закарпатської області накладено ще 1995 року. Після того будинок два рази відчужувався, договори відчуження посвідчувались у Хустській державній нотаріальній конторі і не виникало питання щодо наявності будь-яких обтяжень /арештів. З 23 жовтня 2002 року до 22 серпня 2012 року будинок перебував у власності [PERSON], якій не було відомо про вказаний арешт, оскільки в укладеному нею договорі купівлі-продажу будинку про будь-які обтяження на предмет договору не згадується. Позивачу не вдалося знайти документальні підстави виникнення обтяження, зясувати обставини накладення арешту за браком вихідних даних. Ні в архіві Хустського районного суду, ні в Хустській державній нотаріальній конторі не представилося можливим знайти документи стосовно накладення обтяження у вигляді арешту на вказаний вище будинок. Знайти колишніх власників, за володіння яких будинком був накладений арешт у 1995 році, виявилося неможливим за давності подій. Позивач вважає, що арешт на будинок вже давно втратив своє значення, оскільки не вдалося знайти документальні підстави виникнення обтяження. Наявність арешту на житловий будинок перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права, через що вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задоволити. Представник відповідача завідуюча Хустської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та інтересам інших осіб.

Outcome: approved