Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просить визнати незаконними дії відповідача по нарахуванню комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% від суми кредиту щомісячно за кредитним договором, зобов'язати відповідача припинити нарахування комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% від суми кредиту щомісячно за кредитним договором, та зобов'язати відповідача повернути їй безпідставно одержані кошти по комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% від суми кредиту щомісячно за кредитним договором за період з 29.06.2006 року по 31.12.2009 року в розмірі 7892,50 доларів США, що в еквіваленті складає 213097 грн. 50 коп. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначила, що 29.06.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було підписано кредитний договір, згідно умов якого, позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 55000 доларів США, а також у розмірі 8073 доларів США на оплату страхових внесків, строком погашення до 29.06.2021 року зі сплатою 12,00% річних за користування кредитними коштами. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позивач зобов'язувалася сплачувати відсотки у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, та винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% щомісячно на час сплати кредиту, вказана вище комісія є несправедливою і такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. 17.09.2015 року після проведення незалежного аудиту за кредитним договором позивачу стало відомо про те, що крім відсотків за користування кредитом їй також нараховується і щомісячна комісія за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% від суми кредиту щомісячно (192,50 доларів США на місяць) і яка становить за період з 29.06.2006 року по 31.12.2009 року в розмірі 7892,50 доларів США, що в еквіваленті складає 213097 грн. 50 коп. Вважаючи таке нарахування необгрунтованим, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача зазначав, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.12.2015 року не стягувалась з позивача комісія за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% від суми кредиту щомісячно, на підтвердження чого посилався за розрахунок ефективної ставки відсотку від 17.09.2015 року, що був виконаний ТОВ «Аудиторська Фірма АудитІнформСервіс». Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв»язку з їх необґрунтованістю безпідставністю та недоведеністю, та зазначив, що ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.02.2016 року якою залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.12.2015 року, було стягнуто з позивача окрім іншого і заборгованість по комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% від суми кредиту в розмірі 13860 дол. США, правомірність та законність такого стягнення було підтверджено і ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.02.2016 року, а тому позовні вимоги є безпідставними і зобов'язання банк припинити нарахування комісії за надання фінансового інструменту, і зобов'язання повернути безпідставно одержані кошти по комісії суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсним, залишено без задоволення. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. Судом встановлено, що 29.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № K2F3GK00260001, згідно якого банк надав позивачу кредит в розмірі 55000,00 доларів США, а позивач зобов'язалася повернути кредит в строк до 29.06.2021 року шляхом сплати щомісячних платежів, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками та інші витрати в строк та порядку встановлені договором. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позивач зобов'язувалася сплачувати відсотки у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, та винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% щомісячно на час сплати кредиту. В зв»язку з тим, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у нього виникла кредитна заборгованість, а тому банк змушений був звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25.12.2015 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі №2-983/15 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійсним, первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитним договором №K2А3GK00260001 від 29.06.2006 року в розмірі 161499 доларів США 66 центів, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 3708032 гривні 19 копійок. Зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійсними залишено без задоволення. 04.02.2016 року ухвалою апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.12.2015 року залишено без змін. Зі змісту рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.12.2015 року, вбачається, що судом за первісним позовом стягнуто з відповідачів на користь позивача 161499 доларів США 66 центів, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 3708032 гривні 19 копійок та складається з: 53844,51 дол. США - заборгованість за кредитом; 57838,17 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13860 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 35956,98 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, дане рішення набрало законної сили. А тому вказаним судовим рішенням спростовується твердження представника позивача що з позивача не стягувалась комісія за надання фінансового інструменту в розмірі 0,35% від суми кредиту. Частина 3 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено підстав, та не надано належних та допустимих доказів щодо визнання незаконними дії відповідача по нарахуванню комісії за надання фінансового інструменту, щодо зобов'язання відповідача припинити нарахування комісії, та щодо зобов'язання відповідача повернути позивачу безпідставно одержані кошти по комісії, яка на законних підставах стягнута з позивача на користь відповідача рішенням суду від 25.12.2015 року, як і недоведено що комісія є несправедливою з врахуванням ст..11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів» на які посилається позивач. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed