Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення коштів, посилаючись на те, що 08 липня 2011 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу майна, згідно якого продавець (відповідач) продала, а покупець (позивач) купила належну відповідачу земельну ділянку площею 870 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак у зв'язку з хворобливим станом відповідачки в той день даний догові нотаріально посвідчений не був. Після чого позивач неодноразово зверталась до відповідачки з вимогами посвідченим даний правочин нотаріально, проте те він так і залишився нотаріально не посвідченим. Виконуючи умови даного договору, позивач в день підписання даного договору сплатила повну вартість вказаного майна в сумі 199 270 грн., що за кусом НБУ на 08 липня 2011 року складає 25 000 дол. США., про що відповідний підпис відповідачки, але належне майно відповідачкою було реалізовано, а тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили стягнути з відповідачки на користь позивача кошти сплачені за нікчемним договором купівлі-продажу майна від 08 липня 2011 року в сумі 199 270 грн. та судові витрати в сумі 1992 грн. 70 коп., а всього 201 262 грн. 70 коп. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти позову, пояснивши, що договір підписала під тиском не зі своєї волі, та в подальшому до судового засідання не з'являлась. Адвокат відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвоката відповідача, дослідивши матеріали справи, цивільну справу № 2-1196/12, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 08 липня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майна, згідно якого продавець (відповідач) продала, а покупець (позивач) купила належну відповідачу земельну ділянку площею 870 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вартістю 25 000 дол. США. Виконуючи умови даного договору, позивач в день підписання даного договору сплатила повну вартість вказаного майна в сумі 25 000 доларів США, що підтверджується підписом відповідачки про отримання коштів в повному обсязі та відсутність претензій до позивача [PERSON] Не зважаючи на підписання даного договору із позивачем, відповідач його умов щодо передачі земельної ділянки покупцю не виконала. В подальшому [PERSON] здійснила відчуження даної земельної ділянки [PERSON] за Договором купівлі-продажу від 18 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу [PERSON] Згідно зі ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, з системного аналізу вказаної норми вбачається, що договір з цього ж предмету (купівлі-продаж житлового будинку/квартири) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В порушення приписів ст.ст. 635, 657 ЦК України даний договір купівлі-продажу майна від 07 липня 2011 року не було посвідчено нотаріально. За правилами ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до норм ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Роз'ясненнями, наданими в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Пунктом 5 даної Постанови встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з п.10 Постанови № 9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. За наведених обставин суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу майна 08 липня 2011 року є нікчемний, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, та в силу приписів ст. 216 ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, задовольнивши вимоги позивача про стягнення з відповідачки грошових коштів, сплачених за даним договором. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно курсу НБУ України 25 000 тис. доларів США станом на 08 липня 2011 року становить 199 270 грн. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат на по ста плату судового збору складає 1 992 грн. 70 коп., які і підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме до стягнення з відповідачки на користь позивача кошти сплачені за нікчемним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08 липня 2011 року в сумі 199 270 грн. та судові витрати в сумі 1992 грн. 70 коп., а всього 201 262 грн. 70 коп.

Outcome: approved