Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд, площею 0,0600 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю на підставі рішення Синельниківської міської ради від 17.12.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та в Синельниківському БТІ. Єдиним спадкоємцем майна померлої є її син - [PERSON]. 15 березня 2002 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, але право власності на земельну ділянку не зареєстрував. [INFO] батько позивача, [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок,розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Заповіту батько не залишив. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом, який прийняв спадщину, так як подав у встановлений законом шестимісячний строк заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. 28 грудня 2012 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок. А у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку нтаріус відмовив в зв'язку з тим, що позивач не надала йому правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на майно за померлим [PERSON]. Надати нотаріусу правовстановлюючий документ - державний акт на ім'я батька на зазначену земельну ділянку позивач не може, тому що він не встиг його отримати і зареєструвати за життя та помер. Але [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будику і господарчих споруд,площею 0,0600 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], так як він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 15 березня 2002 року на вказану земельну ділянку. Тому позивач вважає, що за нею може бути визнано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку, так як вона є власником житлового будинку, який розташований на спадковій земельній ділянці, тому що ці і будинок і земля - єдиний об'єкт нерухомості. Просить визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач в попереднє судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - Синельниківської міської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, що не суперечить вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ДПСв № 0707 ІІІ-ДП № 009438, виданого 16.03.2000 р. на підставі рішення Синельниківської міської ради від 17.12.1997 року № 339 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 0707 року [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. 15 березня 2002 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку АЕ № 795076, свідоцтво посвідчено державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 207, після смерті [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. З матеріалів спадкової справи № 43/2012 вбачається, що [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. Згідно свідоцтва ро шлюб серія [NUMBER] від 23 липня 2005 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 23 липня 2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO], батьком якої є [PERSON]. Відповідно витягу управління держземагентства у Синельниківському районі Дніпропетровської області від 28.05.2014 року за № 1922-08/5 власником земельнаої ділянки площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд є померла [PERSON]. 28 грудня 2012 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Згідно постанови державного нотаріуса Першої Синельниківської держнотконтори від 30.05.2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що нею не наданий правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на земельну ділянку за померлим [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України підставою набуття права власності на землю громадянами України є також прийняття спадщини. Частиною 1 статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно ч.1 та п. б ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також, право власності на земельну ділянку набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного та ст.ст. 1216, 1217,1220,1221,1225,1261,1268,1269 ЦК України, ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України,

Outcome: approved