Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання права власності на автомобіль, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, зазначивши третьою особою Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі підписаної нею та ТОВ «Автоприват» 27 серпня 2012 року заяви про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу № DO00А10000370907, а також внаслідок сплати позивачем у повному обсязі лізингових платежів набула право власності на автомобіль марки ЗАЗ, 2008 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) №Y6DTF699P8W397695, тип ТЗ седан/Лифтбек, реєстраційний номер [NUMBER]. Проте відповідач, визнаючи виконання позивачем умов договору лізингу, не вчиняє дій з перереєстрації права власності на [PERSON], мотивуючи свою бездіяльність відмовою МРЕВ в проведенні перереєстрації. У звязку із зазначеним, позивач просила суд визнати за нею право власності на автомобіль марки ЗАЗ, 2008 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) №Y6DTF699P8W397695, тип ТЗ седан/Лифтбек, реєстраційний номер [NUMBER]; зобовязати Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області зняти з обліку зазначений автомобіль з товариства з обмеженою відповідальністю «Автоприват» та провести реєстрацію даного автомобіля на [PERSON]; стягнути з відповідача на користь позивача 100\~000 грн. моральної шкоди та всі судові витрати. Позивач надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду заяву про відкладення розгляду даної цивільної справи у звязку з необхідністю отримання певних документів, що мають значення для вирішення справи. Проте, враховуючи, що дана справа перебуває в провадженні суду з лютого 2017 року, а в минуле судове засідання представник відповідача не зявився, приймаючи до уваги, що в клопотанні про перенесення судового засідання не зазначено які саме документи та на підтвердження яких обставин вони можуть бути подані суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення з приводу даного спору, в яких також просив суд здійснити розгляд справи без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають частково задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 27 серпня 2012 року ТОВ «Атоприват» та [PERSON] була підписана заява про приєднання до публічного договору №DO00А10000370907, за умовами якого товариство передало в користування позивача в лізинг автомобіль марки ЗАЗ, 2008 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) №Y6DTF699P8W397695, тип ТЗ седан-Лифтбек, реєстраційний номер [NUMBER], строком на шість місяців зі сплатою авансового внеску та щомісячних платежів /а. с. 8, 9, 11/. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № СХТ944770 власником автомобіля марки ЗАЗ «Lanos», 2008 року випуску червоного кольору є ТОВ «Автоприват» /а. с. 10/. З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 163513943 від 02 листопада 2015 року, виданої [PERSON], вбачається, що по угоді № DO00А10000370907 (лізинг Автоприват) від 27 серпня 2012 року у ТОВ «Автоприват» заборгованість відсутня /а. с. 13/. В матеріалах справи наявна копія довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 562332 від 23 квітня 2013 року, адресована начальнику МРЕВ, відповідно до якої у звязку з повним погашенням кредиту відповідач просить зняти заборону відчуження з автомобіля [NUMBER], шасі (кузов, рама) №Y6DTF699P8W397695 /а. с. 7/. Крім того, листом № 20.1.0.0.0/7-20170124/3155 від 01 лютого 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» на відповідний запит [PERSON] повідомив, що вирішення питання про переоформлення права власності на заставне авто за договором № DO00А10000370907 від 27 серпня 2012 року потребує додаткового часу, оскільки ТСЦ МВС відмовило у перереєстрації авто на підставі погодженого пакету документів /а. с. 12/. Між тим, згідно з письмовими поясненнями Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, згідно облікових даних Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту Держаної автомобільної інспекції власником транспортного засобу ЗАЗ номер кузова [NUMBER] є ТОВ «Автоприват». На сьогоднішній день, звернень з питань перереєстрації з ТОВ «Автоприват» транспортного засобу ЗАЗ номер кузова [NUMBER] на адресу Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області не надходило /а. с. 32-33/. Положеннями ст. 4 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингодавець юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця; продавець (постачальник) фізична або юридична особа, в якої лізингодавець набуває річ, що в наступному буде передана як предмет лізингу лізингоодержувачу. Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Положеннями статті 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Згідно ч. 2 п. 2. ст. 806 Цивільного кодексу України до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною». Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Юридична природа договору фінансового лізингу та можливість викупу предмета лізингу, дає підстави для висновку, що укладаючи такий договір, споживач послуг має право знати обсяг фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. За таких обставин, та відповідно до положень ст. 655 ЦК України, суд вважає, що погоджена сторонами ціна предмету лізингу є істотною умовою такого договору. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач зазначає про вчинення ним дій щодо перереєстрації права власності на предмет лізингу за відповідним договором з ТОВ «Автоприват» на [PERSON] у звязку з виконанням останньою своїх зобовязань за договором лізингу, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки ЗАЗ, 2008 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) №Y6DTF699P8W397695, тип ТЗ седан/Лифтбек, реєстраційний номер [NUMBER] та зобовязати Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області зняти з обліку даний автомобіль з ТОВ «Автоприват» та провести його реєстрацію на [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В той же час, п. 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме: наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення їй моральних страждань та в чому полягали її моральні страждання. Також позивачем не надано доказів на підтвердження зміни способу її життя. Окрім того, позивачем зазначено, що спричинену їй моральну шкоду вона оцінює в 100 000 грн. В той же час, в своєму позові позивач не зазначила з яких міркувань та критеріїв вона виходила оцінивши свої моральні страждання саме в таку суму. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподілити у відповідності до ст. 88 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial