Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернулась з даним позовом до суду і просить постановити рішення про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося і з квітня 2008 року відносини між ними стали погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбу між ними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є громадянином Італії та проживає в Італійській Республіці. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок того, що вони мають різні погляди на життя, світосприйняття, шлюбні відносини між ними фактично припинені, подружні стосунки не підтримуються, вони проживають окремо з квітня 2008 року, спільного господарства вони не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач в даний час проживає на території України в м. Переяславі-Хмельницькому. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився за таких обставин. Судом були вжиті відповідні заходи щодо направлення відповідачу копій судових документів по даній справі, в перекладі на італійську мову. На його ім'я та адресу було направлено міжнародну рекомендовану поштову кореспонденцію, що була повернута на адресу суду без виконання уповноваженим органом Італійської Республіки (Ufficio Unico Degli Ufficiali Giudiziari) з відміткою про зміну місця проживання відповідача. Також Посольство Італійської Республіки через Міністерство закордонних справ України повернуло до суду запит про міжнародну правову допомогу за закінченням строку виконання. Востаннє 23.04.2015 судом було направлено на адресу відповідача через уповноважений орган Італійської Республіки відповідні судові документи щодо предмету спору, в перекладі на італійську мову. Зазначені документи були вручені уповноваженому органу (Ufficio Unico Degli Ufficiali Giudiziari) 04.09.2015. 06.02.2016 відповідач отримав у відділенні поштового зв'язку за місцем свого проживання направлені на його адресу судові документи. Жодного заперечення чи заяви проти позову до суду не направив. Про це свідчить направлена на адресу суду кореспонденція від уповноваженого органу (Procura Della Republika Presso il Tribunale di Modena), що надійшла до суду 26.02.2016. 09.03.2016 на адресу відповідача було направлено повідомлення про розгляд справи, заперечення чи заяви проти позову до суду відповідач не направив. Зважаючи на те, що: a)документ було передано одним із способів, передбачених Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (від 15.11.1965, м. Гаага), b)з дати направлення документу сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c)не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні строки для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави, за нормами ч.2 ст. 15 вищевказаної Конвенції суд приходить до висновку про можливість постановлення рішення по даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». За правилами ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Таким законом, у даному випадку, є Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (коли один з учасників відносин є іноземцем) для визначення застосовуваного права та підсудності судам України справ з іноземним елементом, що врегульовано ст. 2 Закону. Відповідно до ст. 3 Закону «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачені інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Статтею 60 Закону «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначають спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу, що врегульовано ст. 63 Закону «Про міжнародне приватне право». За правилами ст. 75 Закону «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що сторони по справі не мають спільного громадянства, а отже і особистого закону, вони є громадянами різних держав, суд прийшов до висновку, що дана справа підсудна Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суду Київської області та про застосування до даних правовідносин норм Сімейного та Цивільного процесуального кодексів України. Окрім того, відповідно до ст. 4 Закону «Про міжнародне приватне право» визначено право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом. Особистим законом позивача, відповідно до ст. 16 Закону «Про міжнародне приватне право», є право України. Особистим немайновим правом позивача, в силу ст. 22 Закону «Про міжнародне приватне право», також є право України, оскільки шлюб між сторонами було укладено (зареєстровано) на території України. За таких обставин до даного спору слід застосувати норми українського законодавства. Судом встановлено, що 09 березня 2007 року між позивачем та громадянином Італійської Республіки [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 57. Від спільного сумісного проживання сторони дітей не мають. Між сторонами погіршилися стосунки внаслідок різних складів характерів та різного світосприйняття та об'єктивної реальності. Тому, з квітня 2008 року сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають в різних державах, мають окремі бюджети. Мова про примирення сторін не йдеться, оскільки в силу поведінки сторін можна зробити такий висновок. Враховуючи обставини справи, відсутність підстав для примирення у сторін, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими.

Outcome: approved