Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. Так, вона є власником домоволодіння та земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, згідно кадастрового плану земельної ділянки №2610400000:08:007:0018, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . 18.07.2007 року 0,0468 га нею подарована синові [PERSON] та ця частина ділянки не межує з ділянкою відповідачки. На час приватизації земельної ділянки нею було погоджено всі межі із суміжними землекористувачами ,що підтверджено Актом погодження меж від 15.12.2004 року. У липні 2014 року ,коли вона хотіла встановити нову огорожу по існуючій межі ,відповідачка не дала цього зробити ,оскільки самовільно захопила частину її земельної ділянки вздовж огорожі в розмірі 7 м.кв. та встановила тимчасову споруду і ти самим закрила її доступ до задньої частини її гаражу ,що створила перешкоди в його обслуговуванні .Крім того відповідачка захопила ще частину земельної ділянки вздовж межі площею 1 м.кв.,встановивши огорожу на бетонній основі ,цим самим закривши їй доступ до частини її земельної ділянки.Вона зверталась з вимогою вирішення даного спору до органів поліції та місцевого самоврядування.Згідно відповіді Калуського МВ УМВС від 26.11.2014 року ,факти викладені в її заяві знайшли частково своє підтвердження та їй було рекомендовано звернутися до земельної комісії по вирішенню земельних спорів Калуської міської ради.,яка відповідно рекомендувала звернутися для вирішення даного спору до суду.Оскільки відповідачка добровільно усунути їй перешкоди в користуванні частин її земельної ділянки не бажає змушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки [PERSON] позов підтримали ,просять його задоволити та зобов`язати [PERSON] повернути позивачці самовільно захоплену нею частину земельної ділянки,яка їй належить на праві власності,розміром 8 м.кв. (7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем і 1 м.кв. на межі) та перенести огорожу відповідно до межі її земельної ділянки згідно кадастрового плану земельної ділянки №2610400000:08:007:0018 та стягнути із відповідачки судові витрати. Відповідачка в судове засідання не зявилася повторно з невідомих суду причин,хоча про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.Про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився,однак подав суду заяву у якій вказав,що факт самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем не встановлено у відповідності до вимог Положення про Головне управління Держгеокадастру в області ,оскільки позивачка туди не зверталась,просить взяти до уваги це при винесенні рішення та розглядати справу у їх відсутності. За таких обставин суд визнав можливим розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів у відсутність відповідачки , оскільки неявка відповідачки не перешкоджає всебічному дослідженню обставин справи та винесенню судом законного рішення. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, які сторона вважає достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 90 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно п. г ч.1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. В силу вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.05.2005 року та Витягу з Державного земельного кадастру [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер №2610400000:08:007:0018(а.с. 5) в якому також зазначено ,що 18.07.2007 року нотаріус посвідчив договір дарування частини вказаної земельної ділянки площею 0,0468 га . Відповідно до договору дарування від 18.07.2007 року [PERSON] подарувала [PERSON] частину вказаної земельної ділянки площею 0,0468 га ,що знаходяться за адресою [ADDRESS] (а.с.62) та відповідно до акту про встановлення границь в натурі від 30.11.2007 року межові знаки ,якими закріплена вказана земельна ділянка ,в кількості 10 шт. показані представникам в натурі (а.с.64). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру та кадастрового плану [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0532 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] (а.с. 86-87). Згідно витягу з протоколу засіданні узгоджувальної земельної комісії від 20.03.2015 року комісія щодо розгляду заяви [PERSON] про порушення меж суміжним землекористувачем [PERSON] ,яка на засідання комісії не зявилася, прийняла рішення ,що дане питання має розглядатися в судовому порядку (а.с.9). Відповідно до повідомлення виконкому Калуської міської ради від 20.11.2014 року заява [PERSON] про порушення меж її земельної ділянки межівником [PERSON] розглянута на місці працівниками земельного відділу та відділу у справах архітектури та містобудівного кадастру у разі вчинення перешкод у користуванні її земельною ділянкою їй рекомендовано звернутись до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с. 10). Відповідно до повідомлення Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 26.11.2014 року заява [PERSON] про порушення меж її земельної ділянки межівником [PERSON] розглянута,факти вказані в заяві частково знайшли своє підтвердження ,однак склад будь якого кримінального правопорушення відсутній (а.с.11). Таким чином судом встановлено, що сторони у справі є суміжними землекористувачами. Між сторонами по справі існує довготривалий спір, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Суд встановив, що відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки,яка належить [PERSON] на праві власності,розміром 8 м.кв. ,а саме 7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем і 1 м.кв. на межі та цим самим чинить перешкоди в користуванні позивачкою своєю земельною ділянкою. Наведені обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка зокрема вказала, що відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки,яка належить [PERSON] а саме встановила огорожу за межею своєї земельної ділянки впритул до гаражу [PERSON] тацим самим перекрила позивачці доступ до даної частини земельної ділянки. Судом встановвлено, що відповідачці дозвілу на встановлення загорожі із металічних стовпчиків ніхто не давав. Вищезазначені докази свідчать про те, що відповідачкою по справі - [PERSON] продовжується чинення перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] ,яка належить їй на праві власності. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання третьої особи головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про те,що факт самовільного зайняття земельної ділянки не відповідає дійсності ,оскільки він не встановлений у відповідності до вимог Положення про Головне управління Держгеокадастру в області ,так як позивачка туди не зверталась, оскільки вказане Положення затверджене наказом Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру від 17.11.2016 року,а позивачка із заявою про самовільне захоплення частини її земельної ділянки зверталась до виконкому Калуської міської ради у листопаді 2014 року та узгоджувальна земельна комісія розглядала її заяву 20.03.2015 року,тобто на вказаний період позивачка виконала належні дії щодо розгляду даного питання . Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При цьому, дана норма закону передбачає, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст.ст. 103, 152, 153 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Власник та користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьоюстатті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органівмісцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що слід зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] самовільно захоплену нею частину земельної ділянки,яка належить позивачці на праві власності,розміром 8 м.кв. (7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем і 1 м.кв. на межі) та перенести огорожу відповідно до межі її земельної ділянки згідно кадастрового плану земельної ділянки №2610400000:08:007:0018. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати за надання правової допомоги та судоий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved