Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вона є спадкоємицею першої черги за законом, спадкоємців, які мають обов`язкову частку у спадщині не має, заповіт на користь третіх осіб відсутній. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, оскільки подала до Новопсковського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини. Але реалізувати своє право на спадщину не може, так як відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння, які б підтверджували його належність померлому [PERSON] , тому нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене домоволодіння. У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.05.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 21.06.2019. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.06.2019 клопотання позивача про витребування доказів задоволено та оголошено перерву в підготовчому судовому засідання до 17.07.2019. 17 липня 2019 року підготовче судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебування головуючого судді у відпустці. Підготовче судове засідання призначено на 05.08.2019. 05.08.2019 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2019. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування судового засідання технічним засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Донцівка Новопсковського району Луганської області помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 03.05.2018 виконавчим комітетом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку під літ. А-1 площею 69,9 кв. м, веранди під літ. «а» площею 21,7 кв.м., вхідного ганку від літ. «а'» площею 2,0 кв.м., рік забудови - 1976, літньої кухні, тамбуру, сараїв, гаражів, погребу, колодця, огорожі, ринкова (оціночна) вартість якого згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна складає 52385,00 грн.; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,4054 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.01.2005; майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Чапаєва с. Донцівка на суму 7342,94 грн, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] від 19.06.2002; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,4841 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованих за адресою: [ADDRESS] . Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Донцівським с/ЗАГС Новопсковського району Ворошиловградської області 24.03.1973. Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є також його сини [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформаційної довідки № 53861252 від 30.10.2018 інформація про заповіти/спадкові договори після смерті [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутня. \~ \~ \~ \~За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом першої черги, спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №63227061, (номер у нотаріуса 277/2018) від 30.10.2018, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №53861346 від 30.10.2018. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №277/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадкоємці першої черги за законом після [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини за законом, що залишилась після смерті їх батька, про що протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, надали Донцівській сільській раді Новопсковського району Луганської області відповідні заяви про відмову від спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як спадкоємець за законом після смерті чоловіка [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно. В судовому засіданні встановлено, що на частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,4054 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану на території Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Чапаєва с. Донцівка на суму 7342,94 грн позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННР 762993 від 13.11.2018, зареєстроване в реєстрі за № 2711, та серії ННМ [NUMBER] від 12.11.2018, зареєстроване в реєстрі за № 2765 відповідно. Разом з тим, постановою нотаріуса від 06.11.2018 про відмову вчинення нотаріальної дії позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказаний будинок. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті чоловіка, однак не може цього зробити так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок. З приводу належності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований в 1976 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Відповідно до Інструкції, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по [ADDRESS] , площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по [ADDRESS] , площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по [ADDRESS] , площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки №881 від 09.11.2018, виданої виконкомом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, головою домогосподарства по [ADDRESS] був [PERSON] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, підтверджено право власності померлого [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя, батьки. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ Оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлого чоловіка [PERSON] , інші спадкоємці першої черги за законом відмовилися від прийняття спадщини, спадкоємці за заповітом, а також інші спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні, позивач має право отримати у спадщину зазначене вище домоволодіння. Таким чином, є всі достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння за позивачем. За таких обставин, враховуючи інтереси позивача, а також те, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved