Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], вартістю 105185,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вартості легкового автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], в грошовій сумі 52592,50 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості легкового автомобіля в сумі 52592,50 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 06.10.2000 року було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто наступне майно: легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. У зв'язку із наявністю спору про поділ майна подружжя, позивач вважає, що зазначене майно підлягає поділу. Також, зазначила, що відповідач є постійним користувачем автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], оскільки він не надає позивачу права на його користування та відмовляється виплачувати їй компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля. На підставі викладеного вважає, що зазначений автомобіль слід залишити у користуванні відповідача з виплатою на її користь вартості 1/2 частини спірного автомобіля, яка становить 52592,50 грн. та що підтверджується звітом про незалежну оцінку майна від 31.07.2018 року, складеним ТОВ «КОАПРИ Д». Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Суд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу до розгляду в судове засідання. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що він не погоджується на виплату позивачу 1/2 частини спірного автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. Також вважає, що вимоги позивача є несправедливими, оскільки за домовленістю між сторонами він подарував 1/2 частину квартири [ADDRESS] позивачу. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, 06.10.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом №581. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РУЮ у м. Києві. Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя спільно набули наступне майно: легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем [PERSON], що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України від 01.08.2018 року. Позивач просила визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], вартістю 105185,00 грн. та визнати за нею право власності на 1/2 частину вартості легкового автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], в грошовій сумі 52592,50 грн., шляхом стягнення з відповідача на її користь 1/2 частину вартості легкового автомобіля в сумі 52592,50 грн. Позивач посилалась на те, що відповідач без її дозволу та на свій розсуд і в власних інтересах володіє та користується належним їх подружжю спірним автомобілем моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] та відмовляється добровільно його поділити. Також, не визнає її права власності на 1/2 його частину, у зв'язку із чим вважає, що вказаний автомобіль повинен залишитись у власності відповідача з виплатою на її користь компенсації його 1/2 частини, на що слід зазначити наступне. Згідно звіту про незалежну оцінку майна: автомобіля «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] від 31.07.2018 року, складеного ТОВ «КОАПРИ Д», ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 105185,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить ш на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у п.п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами. Отже, незважаючи на те, що право власності на спірний автомобіль зареєстроване на відповідача [PERSON], автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Статтею 47 Конституції України затверджено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя, за виключенням майна набутого за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також житла, набутого за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не погоджується на компенсацію за належну позивачу на праві спільної сумісної власності 1/2 частини автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. Також, відповідачем не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. З огляду на те, що придбаний у період шлюбу автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, зазначений автомобіль підлягає розподілу, але в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, враховуючи предмет позову та те, що майно розподілено між сторонами в рівних частинах, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial