Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачів, де просить: 1. Визнати недійсним п.29 рішення чотирнадцятої сесії пятого скликання [PERSON] міської ради від 23 листопада 2006 року в частині затвердження розподілу земельної ділянки по вулиці Боброва,53 в місті Прилуки Чернігівської області за згодою землекористувачів; 2. Визнати недійсним рішення двадцять другої сесії пятого скликання [PERSON] міської ради від 03 квітня 2007 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель по вулиці Боброва,53 в місті Прилуки Чернігівської області, ділянка №1, площею 1000кв.м.; 3. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №864411 від 03 липня 2007 року, площею 1000кв.м., розташованої по вулиці Боброва,53 в місті Прилуки Чернігівської області, ділянка №1, кадастровий номер 7410700000:01:004:0152, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, виданий на імя [PERSON]. В обгрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] зазначає, що в 2006 році вона була введена в оману зі сторони відповідачки [PERSON] та підписала документи про добровільний розподіл земельних ділянок за згодою землекористувачів. При тому вона вважала, що підписує документи по землі які необхідні для оформлення субсидії не зясовуючи їх змісту, а тому, як наслідок і просить визнати недійсними обидва вищеназвані рішення [PERSON] міськради та виданий на імя [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку по вул.Боброва,53 в м.Прилуки, яка межує із її неприватизованою земельною ділянкою. Також позивачка [PERSON] вказує на те, що в квітні 2011 року відповідачка [PERSON] почала змінювати межову споруду паркан з порушенням встановленого між ними порядку користування земельними ділянками, із того часу існує спір між ними щодо меж та розмірів їх земельних ділянок, тоді-ж вона і дізналася про здійснену приватизацію 1000кв.м. земельної ділянки відповідачкою [PERSON], що і змусило її звернутись до суду з цим позовом (а.с.2-6). В судовому засіданні : Представники позивачки [PERSON] - її дочка [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримали заявлений позов із наведених в ньому підстав, про що дали відповідні пояснення і просять суд задовольнити позовні вимогу в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечили проти задоволення позову і суть їх пояснень зводиться до того, що у 2006 році [PERSON] міськрадою було затверджено добровільний розподіл земельної ділянки по вул.Борова,53. Вказують, що цей розподіл було проведено у межах фактичного землекористування сторін (Азарової-Федірко), за їх згодою та згідно плану підписаного сторонами, що жодних претензій [PERSON] не заявляла і діяла добровільно та при здоровому глузді. Потому вона ([PERSON]І.) законним шляхом здійснила приватизацію своєї земельної ділянки, а влітку 2011 року саме [PERSON] порушила межі землекористування парканом, який згідно судового рішення підлягає знесенню, а тому вважають надуманими і безпідставними вимоги позивачки [PERSON] у даній цивільній справі. Відповідач [PERSON] міська рада будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, не направила свого представника в судове засідання та не заявляли про розгляд справи за їх обовязкової участі, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності їх представника та копію судового рішення направити [PERSON] міськраді. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову [PERSON], з таких підстав : Судом встановлено, що порядок користування земельною ділянкою по вул. Боброва,53 в м. Прилуки встановлено за згодою [PERSON] та [PERSON] і затверджено рішенням [PERSON] міської ради від 23 листопада 2006 року, відповідно до встановленого порядку, у користування [PERSON] виділено земельну ділянку під №1 площею 996кв.м., [PERSON] земельну ділянку під №2 площею 697кв.м. (а.с.18). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними вищеназваних рішень [PERSON] міської ради від 23 листопада 2006 року, від 03 квітня 2007 року, а також державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку Серії ЯГ №864411 від 03 липня 2007 року, площею 1000кв.м., розташованої по вул.Боброва,53 в м.Прилуки (а.с.18-22), суд приходить до висновку, що орган місцевого самоврядування діяв у межах своєї компетенції і на підставі наявних матеріалів, які вказують про можливість безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема [PERSON], у відповідності до вимог ст.ст. 116, 118, 121 Земельного Кодексу України. Суд не знаходить доведеними твердження сторони позивача про те, що відповідач ([PERSON] міська рада) приймаючи оспорювані рішення від 23 листопада 2006 року, від 03 квітня 2007 року та державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку Серії ЯГ №864411 від 03 липня 2007 року - не погоджували з нею ([PERSON]М.) меж земельних ділянок, оскільки, як вбачається з копії плану розподілу земельної ділянки в м.Прилуки по вул.Боброва,53 (а.с.19) та акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки по вул.Боброва,53 в натурі (а.с.20) маються підписи всіх суміжних землекористувачів, в т.ч. [PERSON] і [PERSON] про погодження таких меж землекористування. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що в 2006 році працювала техніком-землевпорядником Прилуцького МБТІ та складала вищеназвані документи щодо добровільного розподілу та погодження меж землекористувачів [PERSON] і [PERSON], за їх згодою та згідно плану підписаного сторонами, при тому жодних претензій [PERSON] не заявляла і діяла добровільно та при здоровому глузді. Вона особисто розяснювала сторонам, в т.ч. [PERSON] суть питання і остання надала згоду на такий розподіл меж землекористування. Також свідок указала, що невідповідність розмірів земельних ділянок сторін чи проходження меж розподілу поряд із господарсько-побутовими приміщеннями, у даному разі значення не мають, бо самі сторони погодили такий порядок землекористування, унаслідок чого вона і підготувала необхідні документи для відповідного рішення [PERSON] міськради з питання затвердження добровільного розподілу земельних ділянок сторін. В судовому засіданні також допитана в якості свідка [PERSON], яка фактично не заперечила проти правильності пояснень працівника МБТІ [PERSON] щодо фактичного виходу останньої на місце розташування земельних ділянок, та підтвердила вчинення нею ([PERSON]) особистих підписів на складених документах щодо добровільного розподілу (а.с.19-20), але вказує про ніби-то введення її в оману при пидписі вищеназваних землевпорядних документів. Допитана свідком [PERSON] також вказує про те, що її матір (позивачки [PERSON]) ніби-то була неосвідомлена щодо добровільного розподілу меж землекористування. Суд вважає, що такі доводи сторони позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються вищенаведеними доказами у справі, а також бере до уваги ту обставину, що ці учасники цивільного процесу (позивачка [PERSON] та її представник-дочка [PERSON]О.) є зацікавленими особами у даній справі. Суд також бере до уваги результати обстеження спірних земельних ділянок комісією з вирішення питань земельних спорів [PERSON] міської ради, про що було складено акт № 012-10/Ф-1083, №012-10/Ф-1186 від 28.05.2012 року (а.с.23), зі змісту якого вбачається, що земельна ділянка №1 по вул.Боброва перебуває у власності [PERSON] на законних підставах, рекомендовано [PERSON] сприяти [PERSON] у встановленні межової споруди між суміжними ділянками у відповідності до визначених меж, мирним шляхом, а у випадку вчинення [PERSON] перешкод рекомендовано звернутись щодо захисту своїх прав до суду. Таким способом захисту своїх прав в наступному і скористалась [PERSON], про що свідчить Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 20 серпня 2012 року яке набрало законної сили і встановлює, що саме [PERSON] порушила право [PERSON] користування приватною земельною ділянкою площею 1000кв.м. і таке право підлягає захисту шляхом знесення деревяного паркану між межовими знаками від точки Е до точки Д, як це позначено на абрисі земельної ділянки в акті визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки до висновку судової будівельно-технічної експертизи за №С-184 від 7 серпня 2012 року пунктирною лінією червоним кольором (а.с.24-25). Стаття 61 частина 3 Цивільного процесуального Кодексу України вказує на те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, суд вважає безпідставними твердження у даній справі сторони позивача [PERSON] про те, що ніби-то маються порушення її меж землекористування зі сторони відповідачки [PERSON]. Враховуючи положення ст. 60 ЦПК України, якою встановлено обовязок доказування стороною обставин, на які вона посилається як на підставу власних вимог або заперечень та виходячи з того, що в процесі судового розгляду справи стороною позивачки [PERSON] не доведено порушення їх земельних прав внаслідок прийнятих [PERSON] міськрадою рішень від 23.11.2006року та 03.04.2007року та отримання Державного акта на право власності на земельну ділянку відповідачкою [PERSON]І.(а.с.18,21,22), суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відмовляючи таким чином у задоволенні позову [PERSON], суд , за правилами ст.88 ЦПК України вважає необхідним залишити її витрати по сплаті судового збору у межах понесених (а.с.1).

Outcome: dismissed