Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16.03.2011 у цивільній справі №2-132/2011, та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16.03.2011 було розірвано шлюб між нею та відповідачем та з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.02.2011 до повноліття дитини. Спільний син проживає разом з позивачем. Позивач посилається на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальне становище платника аліментів поліпшилося, хоча він офіційно не працює, однак фактично отримує регулярний дохід від роботи по найму у приватних осіб, у власності відповідача є житловий будинок, відповідач є фізично здоровим, інших малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має. В свою чергу позивач стверджує, що її матеріальне становище погіршилося, вона не отримує жодного доходу, на її утриманні знаходиться малолітня дитина від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Коштів, які вона отримує від відповідача у вигляді аліментів у розмірі 300,00 грн, недостатньо для утримання сина [PERSON] , оскільки левова частка грошей іде на придбання шкільного приладдя, одягу та взуття для нього, а також на придбання їжі, ліків та оплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить збільшити розмір стягнутих аліментів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.10.2019. 08.10.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.10.2019. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ј частки від його доходів. Враховуючи заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області 11.05.2005. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області 26.07.2019 за вих. №36324, неповнолітній син сторін проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16.03.2011 шлюб між сторонами був розірваний та з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.02.2011 до повноліття дитини. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на те, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , змінився її матеріальний та сімейний стан. Судом встановлено, що 22.04.2015 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 22, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 22.04.2015. Після державної реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судом також встановлено, що [INFO] у позивача народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 14.05.2015. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області 26.07.2019 за вих. №36324, малолітній син позивача [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 05.08.2019 за вих. № 27643, інформація про доходи позивача [PERSON] за період з 4 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року відсутня. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області за вих. № 569 від 29.07.2019, позивач ніяких видів допомоги не отримує. Відповідно до довідки Рубіжанського міського центру зайнятості від 29.07.2019 за вих. № 11/04-1872, позивач не зареєстрована як безробітна. Таким чином, судом встановлено, що після ухвалення Новопсковським районним судом Луганської області рішення у 2011 році про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , змінився сімейний та матеріальний стан одержувача аліментів, а саме: 22.04.2015 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] у неї народився син [PERSON] , який також знаходиться на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати сина, однак погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), посилаючись на те, що він не працює, не перебуває на обліку як безробітний. Матеріалами справи встановлено, що відповідач, як і раніше, отримує дохід від надання майна в лізинг, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів. Посилання відповідача на відсутність офіційного працевлаштування не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є особою працездатного віку, має рівні з матір`ю сина обов`язки щодо його утримання. Доказів погіршення матеріального стану або зміни сімейного стану, погіршення здоров`я, рівня отримуваних доходів або інших обставин, що унеможливлюють сплату аліментів, відповідачем не надано. Разом з тим, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя та змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесено зміни, в тому числі до ст.182 СК України, та визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», з 01.07.2019 по 01.12.2019 встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2118 грн. Таким чином, розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у сумі 300,00 грн. щомісячно, є значно нижчим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, і вочевидь не відповідає вимогам закону. З огляду на викладене, враховуючи матеріальне становище сторін, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, приймаючи до уваги, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років значно змінився із часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів буде достатнім задля створення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки), імперативна заборона змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження відсутня. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі задоволенню не підлягає, оскільки позивач, всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати у справі, які складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн, від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: partial