Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить постановити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 18.09.2010 року між мною та [PERSON] був укладений шлюб від якого вони мають доньку [PERSON] . Після народження дитини реєстрацію її місця проживання, за їх згодою, було визначено в будинку батьків відповідача за адресою: [ADDRESS] , де на даний час зареєстрована дитина. Подружнє життя з відповідачем не склалось, їх сім`я розпалась. Починаючи з січня 2020 року вона з донькою виїхали на постійне місце проживання до помешкання її батьків в с. Чернявка, Пулинського району Житомирської області. Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 21.07.2020 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Судовим наказом, виданим 22.06.2020 року Червоноармійським районним судом Житомирської області, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини. Після розірвання шлюбу вона та відповідач не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Малолітня донька, починаючи з січня 2020 року і по даний час, продовжує проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Дитина навчається в 3 класі Чернявської філії ОЗЗСО Пулинської ЗОШ І-ІІІ ступенів Пулинського району Житомирської області. Вона забезпечена власним житлом, має у приватній власності житловий будинок [ADDRESS] . А тому вважає, що є всі підстави визначити місцем проживання дитини біля неї. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву де вказав, що позов визнає, розгляд даної справи просив проводити без його участі. Представник третьої особи направила до суду заяву про розгляд цивільної справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що шлюб між сторонами було укладено 18.09.2010 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 18.09.2010 року виконавчим комітетом Пулино-Гутської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області. ( а.с. 7). Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 12.10.2012 року Бобрицькою сільською радою Ємільчинського району Житомирської області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 21.07.2020 року. (а.с. 9-10). З довідки № 759, яка видана 24.09.2020 року Пулино-Гутським старостинським округом Пулинської селищної ради Житомирської області вбачається, що малолітня дитина [PERSON] знаходиться на утримані матері [PERSON] та проживають разом за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов життя № 60 від 24.09.2020 року в результаті обстеження умов життя [PERSON] встановлено, що остання проживає з дочкою у житловому будинку матері. Має власне житло. Житлово-побутові умови проживання [PERSON] задовільні (а.с. 14). Дитина [PERSON] навчається в 3 класі Чернявської філії ОЗЗСО Пулинської ЗОШ І-ІІІ ступенів, що підтверджується довідкою № 218 від 23.09.2020 року. (а.с. 15). [PERSON] працює вчителем початкових класів відділу освіти Пулинської селищної ради Житомирської області і її заробітна плата за період з березня 2020 року по серпень 2020 року становила 65137,42 грн., що стверджується довідкою № 587 від 23.09.2020 року. (а.с. 16). Як вбачається з ксерокопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 17). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися Органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1, 2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вищезазначене, інтереси дитини, її прихильність до матері, та ставлення матері [PERSON] до дочки [PERSON] , яка її виховує та утримує, їх спільне проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, оскільки це відповідатиме інтересам дитини та сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню. Крім того визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved