Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування вимог за яким зазначила, що між відповідачем та третьою особою, 19.06.2006 року було укладено кредитний договір № 014/5550/74/81705. Для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між позивачем та відповідачем було укладеного договор поруки згідно п. 2.2 якого поручитель зобов'язується на протязі 2 календарних днів після моменту настання строку платежу сплатити банку несплачену позичальником суму заборгованості, а також нарахованих відсотків, штрафу, пені та інших платежів за вищевказаним кредитним договором. Однак позивач вказала, що договір поруки від 19.06.2006 року не підписувала, а тому вважає, що у договорі поруки її підпис було підроблено. Тому оскільки її волевиявлення на вчинення правочину у виді договору поруки не було, просить визнати недійсним договір поруки № № Р014/5550/74/81705/2 від 19.06.2006 року року, укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача до суду подав письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності сторін, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту свого права зокрема може бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.1,2 ст. 16 ЦК України). Порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань, що передбачено статтею 546 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України, існує вимога, яка міститься у частині 3 цієї статті та згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що 19.06.2006 року [PERSON] уклала кредитний договір № 014/5550/74/81705 з відповідачем. В цей же день, на забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки ( № Р014/5550/74/81705/2) між [PERSON] та відповідачем./а.с.4/. Позивач просить визнати договір поруки від 19.06.2006р. недійсним на підставі ст. 203 ЦК України, оскільки волевиявлення позивача як позичальника в момент укладення правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, спірний договір позичальник не підписувала. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Крім того, у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 8 якої зазначено, що суд встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, визнає цей договір недійсним за нормами ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення). Як вбачається з висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1/176 від 24.04.2017 року, підписи від імені [PERSON] на договорі поруки № Р014/5550/74/81705/2 від 19.06.2006 року, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]./а.с.64/. Таким чином, посилання позивача у позовній заяві на те, що договір поруки підписаний не нею, підтверджується висновком експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1/176 від 24.04.2017, який свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивача та відповідності її внутрішній волі на укладення оспорюваного нею договору поруки від 19.06.2006 року. Доказів на спростування висновку експерта щодо невиконання позивачем підписів у договорі поруки представниками відповідачів не надано. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи позивача вбачаються переконливими, а позовні вимоги обґрунтованими, які підлягають до задоволення. При поданні до суду позову позивач понесла судові витрати, а саме 580 грн. судового збору, що підтверджено документально та підлягає стягненню з відповідача на її користь у відповідності зі ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved