Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до Чугуївсього міського суду Харківської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просила звільнити іпотечне майно, а саме квартиру №13 розташовану в будинку №50 в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуїв Харківської області, від арешту, зареєстрованого державним реєстратором Чугуївського міськрайонного управління юстиції в Харківській області [PERSON] за реєстровим №1929903 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 35988159, виданої 08 липня 2013 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції в Харківській області, [PERSON], а також арешту зареєстрованого державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області [PERSON] за реєстровим № 14233491 на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області, справа № 640/9079/13-к, від 11 лютого 2016 року. В обґрунтування своїх вимог, враховуючи подані 29.06.2016 р. уточнення до позову, позивач посилається на той факт, що вищевказані арешти, порушують її права як іпотекодержателя. Накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотеко держателя, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. На думку позивача, зі змісту ч.6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. Також, в обґрунтування свого позову [PERSON] посилаючись на положення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і п.24 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», зазначала, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, або розгляд справи без його участі не подавав. Представник відповідача ГУНП України в Харківській області до зали судових засідань також не зявився, подавши 02.11.2016 р. заяву з проханням розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судовому засіданні проти позову [PERSON], в частині задоволення її вимог щодо зняття арешту зареєстрованого державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області, який було накладено на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року заперечував, надавши письмові пояснення, які були долучені до матеріалів справи. Представник ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області надавши пояснення відніс питання задоволення позовних вимог [PERSON] на розсуд суду. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 26.09.2008 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON], було укладено договір позики, посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3243, згідно якого [PERSON] надано грошові кошти у розмірі 45500 дол. США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 26.08.2009 р. (а.с.5). На виконання зобовязань за договором позики від 26.09.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON], надав в іпотеку належну йому на праві приватної власності квартиру № 13, розташовану в будинку №50 в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуїв Харківської області. (а.с. 6-7). В звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань за договором позики від 26.09.2008 р. позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики, з урахуванням процентів за користування позикою на рівні облікової ставки, трьох процентів річних від простроченої суми боргу та неустойки. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22.06.2012 р. вказаний позов [PERSON] був задоволений, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 1121619, 93 грн. та судовий збір (а.с.8). Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 11.10.2012 р. рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22.06.2012 р. було залишено без змін (а.с. 9-10). В звязку з невиконанням [PERSON] судового рішення від 22.06.2012 р. про стягнення суми боргу за договором позики [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки житлову квартиру №13 в буд. 50, розташовану в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуєві Харківської області та виселення із вищезазначеної квартири іпотекодавця [PERSON] Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24.10.2014 р. позов [PERSON] задоволено. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 27.10.2015 р. рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24.10.2014 р. було змінено, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON], в іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с.13-14). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на іпотечне майно квартиру №13, розташовану в будинку №50 в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуєві Харківської області було накладено арешт, зареєстрований державним реєстратором Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області [PERSON] за реєстровим номером 1929903 (спеціальний розділ) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія № 35988159, виданої 08 липня 2013 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області [PERSON] Також встановлено, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 р., в рамках кримінального провадження № 12012220060000084 від 24.11.2012 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.1, 2,3 ,4 ст. 190 КК України, було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області [PERSON] про арешт майна, до складу якого входить і квартира № 13 в буд. 50, розташована в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуєві Харківської області (а.с.72-77). Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016 р. про розяснення ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 р. на зазначене у вищевказаній ухвалі майно, в тому числі і квартиру № 13 в буд. 50, в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуєві Харківської області, яка належить [PERSON], накладено арешт, із забороною вчиняти будь-які дії, в тому числі в рамках виконавчих проваджень (а.с.78-79). Згідно ч.1,2\~\~ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦПК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру № 13 в буд. 50, в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуєві Харківської області), накладене державною виконавчою службою обтяження на вищевказане майно, перешкоджає позивачу у реалізації права останньої на продаж зазначеної квартири. В звязку з чим, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині зняття накладеного державною виконавчою службою арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог [PERSON], щодо скасування арешту зареєстрованого державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області [PERSON] за реєстровим № 14233491 на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області, справа № 640/9079/13-к, від 11 лютого 2016 року, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 р. №5, спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Нормами чинного законодавства України врегульовано питання скасування арешту майна накладеного під час кримінального провадження. Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власника або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] щодо звільнення іпотечного майна квартири №13 в будинку № 50 в мікрорайоні «Авіатор» в м. Чугуєві Харківської області з-під арешту, зареєстрованого державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області [PERSON] за реєстровим № 14233491 на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області, справа № 640/9079/13-к, від 11 лютого 2016 року не можуть бути задоволенні, оскільки не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial