Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу з [PERSON] з 05.05.2000 року по [INFO], визнання за нею права на спадкування зі спадкоємцями другої черги на майно [PERSON], який помер [INFO]. В позовній заяві зазначила, що 01.11.1982 року уклала шлюб з [PERSON], який було розірвано 05.05.2000 року. Після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім'єю як чоловік та жінка, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, однак шлюб не реєстрували. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку вона бажає прийняти. Відповідач є спадкоємцем другої черги за правом представлення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що з 1976 року проживала з [PERSON], разом будували будинок. Шлюб розірвали, оскільки вона бажала отримати житло по переселенню, а чоловік не хотів здавати будинок. Вони розділили будинок, але проживали разом до смерті чоловіка, якого вона доглядала, вели спільне господарство, тримали курей та козу, отримували пенсію. На отриману пенсію [PERSON] купував продукти харчування, витрачав її на алкогольні напої. Про соціальне обслуговування померлого та зміст його заяви їй нічого не відомо. Їй також надавалась допомога в побуті соціальним працівником, тому вона вважала, що соціальний працівник приходить лише до неї . Після судового розподілу будинку фактичний його розподіл на частини проведено не було. Тривалий час вона була зареєстрована в іншому будинку ([ADDRESS]), оскільки мала намір його здати для отримання житла за переселенням, однак фактично постійно проживала в [INFO]. Будинок має чотири кімнати, вони з покійним проживали в одній кімнаті, разом зберігали пенсію (він отримував 1800 грн., вона - 1250 грн.). Чоловік самостійно пересувався, обслуговував себе, однак останні 5 місяців перед смертю був лежачим. Соціальний працівник приносила продукти, воду, а вона готувала їжу. На поховання чоловіка було витрачено 7000 грн., які той назбирав на операцію, пенсію на поховання отримав відповідач. Відповідач позов не визнав та пояснив, що померлий [PERSON] доводився йому дядьком. Разом з позивачем сім'єю він не проживав, спільного господарства не вів, спільно не харчувався, догляд за дядьком позивач не здійснювала. Вони нічого спільно не купували, дядько харчувався сам, гроші позивачеві не давав, її їжу не вживав. Дядько жив у своїх кімнатах, мав окремий вхід на свою половину, свій посуд. Будинок було поділено судовим рішенням, судовий спір тривав з 2006 по 2012 рік. Після розподілу будинку стосунки з позивачем ще більш погіршились. Допомогу по господарству дядькові надавала соціальний працівник, його сестра та він. За два місяці до смерті дядька він почав за ним доглядати, через день привозив продукти харчування, ліки. Померлий за життя хотів оформити свою частину будинку на нього, однак позивач забрала документи. Для того, щоб виготовити документи, дядько дав йому довіреність. До цього позивач взагалі не дозволяла йому та тітці приходити до будинку, тому дядько сам ходив до своєї сестри. Позивач коштів на поховання [PERSON] не давала, а її сини навіть відмовились допомогти винести труну з будинку. Всі витрати ніс він, отримав 2 пенсії на поховання. Вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про спадкування, який регулюється положеннями книги шостої Цивільного кодексу України. Позивач звернулась з вимогою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлення вказаного факту пов'язує з можливістю спадкування після смерті [PERSON]. Чинне законодавство передбачає можливість встановлення таких фактів, кожен з яких тягне за собою певні правові наслідки та є правопороджуючим фактом реалізації певних прав: факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, які не перебувають в шлюбі між собою, який відповідно до ст.74 СК України породжує право таких осіб на майно, набуте ними за час спільного проживання, та факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, який відповідно до ст.1264 ЦК України породжує у такої особи право на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги. Правопороджуючими такі факти є з 01.01.2004 року. Враховуючи, що метою позивача при поданні позову є набуття права на спадкування після смерті [PERSON] та в позовній заяві зроблено посилання як на правову підставу позову на ст.1264 ЦК України, то вище зазначена вимога розглядається відповідно до положень вказаної норми Закону. Згідно ст.3,ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.1259,ч.2 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Право, передбачене вказаною нормою, може бути набуто спадкоємцем за таких умов: спадкодавець перебував у безпорадному стані; безпорадний стан спадкодавця був викликаний похилим віком, тяжкою хворобою, каліцтвом; спадкоємець опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві протягом тривалого часу. Позивач [PERSON] та покійний [PERSON] перебували в шлюбі з 01.11.1982 року по 05.05.2000 року. З 01.11.1982 року по 27.02.2013 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки від 08.06.2015 року у вказаний час без реєстрації проживала за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.08.2006 року, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16.08.2007 року по справі №2-п-2035/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власністю та його розподіл житловий будинок [ADDRESS] було визнано спільною сумісною власністю, проведено виділення в користування сторін певних приміщень будинку, визнано за ними право власності на виділені частки. Розподіл вказаного житлового будинку було проведено після розірвання [PERSON] та [PERSON] шлюбу, під час судового розгляду суд 1-ї інстанції зробив висновок про те, що на час судового розгляду (2006 рік) між сторонами склались неприязні відносини, сама позивач посилалась на те, що [PERSON] вчиняв відносно неї неправомірні дії, заперечував її право на майно. Апеляційний перегляд був ініційований [PERSON], який не погодився з прийнятим рішенням щодо визнання права позивача на будинок. Апеляційним судом було призначено додаткову експертизу та прийнято рішення про розподіл будинку в нерівних частинах. Спір між сторонами тривав до 2012 року. 31.05.2012 року Апеляційним судом Житомирської області було постановлено додаткове рішення, яким визначено право власності на частки житлового будинку (33/100 - [PERSON], 67/100 - [PERSON]), здійснено поділ надвірних будівель та господарських споруд. Своє право власності позивач зареєструвала, на час смерті право власності [PERSON] на іншу частину домоволодіння зареєстровано не було. Вказані обставини спростовують твердження позивача про те, що розподіл житлового будинку було проведено за згодою [PERSON] з метою отримання іншого житла за переселенням та є доказом того, що позивач та [PERSON] мали окремі власні інтереси, самостійно реалізували їх. Позивачем 14.08.2014 року було укладено договір про соціальне обслуговування одинокого (проживаючого самотньо) громадянина, за яким їй надавалась соціальна допомога як одинокій особі за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] також як одинока особа 04.03.2014 року звернувся з заявою про прийняття на обслуговування та 13.03.2014 року уклав договір про соціальне обслуговування як одинокої особи за адресою: [ADDRESS]. Зміст вказаних договорів свідчить про те, що позивач та [PERSON] як одинокі особи отримували соціальну допомогу Територіального центру соціального обслуговування, до того ж за різними адресами. Свій статус вони визначали як одиноких осіб, прийняли на себе зобов'язання (п.3.2 Договору) надавати інформацію про зміни сімейного та матеріального стану, появу осіб, які зобов'язані забезпечити догляд і допомогу. Пояснення позивача про те, що їй не було відомо, що соціальний працівник на підставі договорів надавав допомогу не лише їй, а й померлому [PERSON], свідчить про те, що позивач не була обізнана в питаннях, які мали бути відомі члену сім'ї. Свідок [PERSON] показав, що як сусіду йому відомо про те, що позивач та покійний [PERSON] проживали разом, мали господарство, обробляли город, допомагали один одному, мали спільний бюджет, нормальні стосунки. Він та його дядько носили їм воду, допомагали виконувати сільгоспроботи. [PERSON] хворів, син позивача возив його до лікарні. Останні 1-2 місяці перед смертю [PERSON] був лежачим. Свідок [PERSON] свідчив, що його земельна ділянка розташована поряд з земельною ділянкою, яку обробляли позивач та [PERSON]. Знає про те, що вони жили разом в одному будинку. За проханням позивача возив [PERSON] до лікарні в м.Житомир, с.Бондарівку. Позивач також їздила, купувала ліки, говорила, що вони для [PERSON]. За місяць до смерті [PERSON] зліг, не міг ходити. До цього не знав про те, що він хворий, в будинку був декілька разів. Свідок [PERSON] (двоюрідна сестра першого чоловіка позивача) дала показання про те, що позивач проживала з [PERSON] з 1974 року, тримали господарство, мали спільний бюджет, харчувались разом. Вона допомагала їм білити будинок, садити картоплю. Позивач до смерті доглядала [PERSON], який майже рік був лежачим. Свідки [PERSON] та [PERSON] (сини позивача) показали, що їх мати з 1979 року проживала з [PERSON], вели спільне господарство. [PERSON] зазначив, що 4-5 разів на місяць перевідував їх, допомагав по господарству. Відповідача бачив за 3-4 дні до смерті [PERSON], мати в будинок його не впустила. Похованням [PERSON] займався відповідач. Відповідач повідомив, що вказаний свідок по місцю проживання позивача веде своє господарство, тому доглядав за своїм господарством, а не господарством [PERSON]. Свідок [PERSON] (сусід позивача) показав, що позивач два рази просила його допомогти перевдягти [PERSON]. Вони проживали разом. Після допиту вказаного свідка відповідач повідомив, що той має освіту два класи та перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Свідок [PERSON] (сусід позивача) свідчив про те, що позивач та [PERSON] проживали спільно, вели спільне господарство, він часто бував в будинку, допомагав. В останнє в будинку був за тиждень до смерті [PERSON], бачив, що той був лежачий, догляд за ним здійснювала позивач, приїздили її сини. В тяжкому стані [PERSON] був місяць до смерті. Свідок [PERSON] (соціальний працівник) повідомила, що надавала соціальну допомогу позивачеві та [PERSON], відвідувала їх тричі на тиждень, приносила продукти харчування, купувала ліки, проводила оплату послуг, прибирання, два останніх роки раз на рік білила будинок. Обслуговування позивача та [PERSON] здійснювалось в різний період. Грошові кошти на оплату послуг їй окремо надавали позивач та [PERSON], в будинку встановлений один лічильник, однак квитанції надходили на дві особи. Сприймала їх як родину. Стан здоров'я [PERSON] погіршився в грудні 2014 року, останній місяць він лежав, його доглядала позивач. До цього він самостійно пересувався, обслуговував себе сам. Свідок [PERSON] (фельдшер служби медичної допомоги) зазначила, що в квітні 2015 року їздила до хворого [PERSON], якому вводились наркотичні препарати. Хворий проживав в будинку з позивачем. При ній позивач міняла хворому пелюшку, мила його. Про харчування [PERSON] їй нічого не відомо, він був доглянутий, не скаржився. Позивач також викликала меддопомогу, яка надавалась їй в іншій кімнаті. Відповідач щодо показань свідків про те, що лежачим [PERSON] доглядала позивач, повідомив, що позивач не допускала рідних [PERSON] майже до його смерті до будинку, тому вони не мали можливості його перемістити в інше місце. Лише незадовго до смерті дозволила перевідувати, передавала йому лікарські призначення для придбання ліків, які купував він. Вказані факти позивач не заперечила. Вищевказані свідки свідчили про те, що позивача та [PERSON] вони сприймали як подружню пару, оскільки ті проживали разом в одному будинку. Однак їх показання не підтверджують той факт, що вказані особи підтримували саме подружні (а не сусідські, як співвласники майна) стосунки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати на утримання родини, майна, ведення господарства, оскільки спільне знаходження в одному житловому приміщенні, допомога у вирішенні побутових питань не є обов'язковою ознакою сім'ї як союзу чоловіка та жінки, пов'язаного спільним побутом, взаємними правами та обов'язками. В той же час свідки відповідача [PERSON] (сестра покійного [PERSON]), [PERSON] (чоловік сестри [PERSON]), [PERSON] (працював з [PERSON]), [PERSON] (приватний нотаріус) свідчили про те, що хоча позивач та [PERSON] і проживали в одному будинку, однак окремо, мали окремі бюджети та витрати, мали напружені стосунки, покійний [PERSON] вважав себе одинокою людиною. [PERSON] показала, що її брат та позивач після розлучення жили окремо - в різних кімнатах, окремо купували та готували собі їжу, окремо садили город, мали окремий бюджет. Коли брат був відсутній у селі, то його пенсію отримувала вона. Брат ховав гроші від позивача, бо та їх забирала. 5-6 років тому брат зимував в неї. В будинку брата вона була лише тоді, коли брат захворів, лежав 2 тижні. Вона його перевідувала, приносила їжу, прала одяг. До цього позивач її в будинок не допускала і з братом вона спілкувалась у себе. [PERSON] свідчив про те, що позивач та [PERSON] після розлучення проживали окремо, поділили будинок. [PERSON] жив в окремій кімнаті, вів своє господарство, окремо заготовляв дрова, мав окремі кошти, позивача вважав чужою людиною, погано відгукувався про неї, у 2013 року зиму жив у нього. Грошей позивачеві не давав, ховав їх від неї, зберігав у нього. Часто приїздив до нього, мився та прав свій одяг. Коли захворів, то відповідач його перевідував, купував ліки. [PERSON] повідомив, що відносини між позивачем та [PERSON] були ворожі, скаржився на позивача через постійні сварки, вони мали окреме господарство, окремий город, свою пенсію накопичував та зберігав в інших людей. Позивач та [PERSON] жили в одному будинку, коли ж він приходив, то позивач його виганяла. За два місяці до смерті [PERSON] не міг ходити, хто доглядав за ним не знає. [PERSON] дала показання про те, що до неї як до нотаріуса звертались [PERSON] та відповідач з приводу посвідчення договору дарування. [PERSON] хотів оформити договір дарування на користь відповідача, однак в нього не було необхідних документів. Тому він доручив оформлення свого права на будинок відповідачеві. Щоб пересвідчитись в добровільності його намірів, розпитувала його про особисте життя. Той повідомив, що він одинока людина, в будинку проживає з бувшою дружиною, але окремо, довго з нею судився, вона відсудила частину будинку та хоче отримати і іншу, через що бажає оформити своє право на будинок. Був занепокоєний тим, що не може оформити своє право. Повідомив, що документи знаходяться у позивача, тому він не зміг зареєструвати своє право. Про позивача відгукувався негативно, повідомив, що сім'ї в нього немає, давно розлучився. Проаналізувавши всі представлені докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не представлено достатніх, належних та достовірних доказів того, що протягом п'яти останніх років вона та [PERSON] проживали однією сім'єю: мали спільний бюджет, несли спільні витрати, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права на обов'язки, тобто, що між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю, які б спростовували твердження відповідача про те, що відносин між позивачем та покійним [PERSON] як сімейних не існувало, що вони лише проживали в одному будинку, оскільки являлись його співвласниками, не провівши фактичний поділ на окремі частини. Показання свідків позивача носять характер суб'єктивного враження щодо взаємовідносин осіб, які проживають в одному житловому приміщенні, однак не містять достовірних доказів того, що між позивачем та покійним [PERSON] існували саме сімейні відносини. Враховуючи, що позивачем не доведено факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, то доведення факту опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, протягом тривалого часу правового значення по даній справі не має. В той же час, суд зауважує, що таких доказів позивачем суду і не було представлено. Як було встановлено, в безпорадному стані покійний [PERSON] перебував нетривалий час, матеріально забезпечував себе сам, отримуючи пенсію, розмір якої перевищував розмір пенсії позивача, отримував безоплатну соціальну допомогу як одинока особа. Не представлено і доказів того, що [PERSON], будучи в безпорадному стані, потребував допомоги саме позивача, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, позивач обмежувала інших осіб в доступі до будинку, в якому знаходився [PERSON]. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed