Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 23.02.2017 в с.Варварівка Олевського району Житомирської області. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої увійшов незавершений будівництвом житловий будинок по вул. Будівельна,8 в с.Варварівка, Олевського району Житомирської. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на цю спадщину з посиланням на те, що у встановленому законом порядку [PERSON] права на цей будинок не зареєстрував. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву в якій позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Як розяснено в п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~від 07.02.2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Підтверджується матеріалами справи те, що позивач є\~спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 23.02.2017 року в с.Варварівка Олевського району Житомирсьої області (а.с.7). [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину за законом, так як згідно свідоцтва про укладення шлюбу І-ТП № 377375 від 17.09.1978 року, являлася дружиною спадкодавця, а також відповідно до довідки [PERSON] міської ради №103 від 08.08.2017 року позивач та її покійний чоловік [PERSON] на час його смерті постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] (а.с.11, 12). Право спадкодавця [PERSON] як забудовника обєкту незавершеного будівництва за адресою: с.Варварівка, вул. Будівельна,8, Олевського району Житомирської області, підтверджується копією рішення Руднє-Бистрянської ради народних депутатів №116 від 21.11.1991 року про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво, площею 0,25 га, актом виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від листопада 1991 року, і будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику (а.с.8,9,10). Як вбачається з технічного паспорту виданого [PERSON] КП «Коростенське МБТІ» 24.10.2017 та довідки КП «Коростенське МБТІ» №301 від 24.10.2017, по вул. Будівельна, 8, с.Варварівка Олевського району Житомирської області знаходиться недобудований житловий будинок «А1», державна реєстрації права власності на дане майно не проводилася. Готовність житлового будинку на цій земельній ділянці становить 28% (а.с.13,18-19 ). Постановою державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2017 року [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через те, що не здійснено реєстрацію права власності на незакінчене будівництво (а.с.14). Пунктом 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7\~встановлено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то\~у разі\~смерті\~забудовника\~до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у\~статті 317 ЦК України. Згідно з нормою\~статті 319 цього Кодексу\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 55 Конституції України\~передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. В силу\~ст.392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] у 1991 році отримала дозвіл на будівництво, воно відбулося на відведеній земельній ділянці на законних підставах, відповідач [PERSON] міська рада Житомирської області позов визнала, виходячи з засад справедливості, виваженості та розумності, суд вважає можливим визнати за позивачем право забудовника вищезазначеного житлового будинку. \~\~\~\~ Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів\~інших осіб, а тому може бути прийняте. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial