Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Слобожанської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позивач надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, визнавши за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №67 по вулиці Василя Макухи у місті Дніпро та п'ятикімнатну квартиру загальною площею 210,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник Слобожанської селищної ради у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви в.о. голови селищної ради просить суд слухати справу за відсутності представника ради. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, оглянувши матеріали спадкової справи суд дійшов до такого. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії IV-УР №137213 від 13.05.1961 p., довідками про реєстрацію шлюбу №547/03-99 від 22.10.2008 р. та Свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №329170 від 05.02.2016 p., яка померла 04 серпня 2008 року. За життя [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.07.2002 p., посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в Реєстрі за №3-4725, укладеного між нею та [PERSON], належало нерухоме майно, що знаходиться за адресою: місто Дніпро (назва до перейменування - Дніпропетровськ), вулиця Василя Макухи (назва до перейменування - Червонопартизанська), будинок №67, та складалось з житлового будинку житловою площею 15,5 кв.м, вбиральні літ. Е, душу літ. Ж, споруд №1-4, огорожі №6-8, водо колонка №5, мостіння I, II та фундаменту. 04 серпня 2008 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серія І-КИ №237511 видане 08 серпня 2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1384. Відповідно ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підстава не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після відкриття спадщини позивач звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 червня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не підтверджується факт належності [PERSON] спадкового майна, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: місто Дніпро (Дніпропетровськ), вулиця Василя Макухи(Червонопартизанська), будинок №67. Державний нотаріус [PERSON] при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій посилається на те, що згідно довідки КП «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1403 від 10.02.2016 р. житловий будинок (1949 року побудови житловою площею 15,5 кв.м), що належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.07.2002 p., було знесено та самочинно побудовано новий житловий будинок (2006 року побудови загальною площею 171,6 кв.м, житловою площею 83,7 кв.м), але право власності на який не перереєстровано. Відомості про анулювання правовстановлюючого документа на знесений житловий будинок та оформлення права власності на новий будинок відсутні. Право власності на новий житловий будинок за померлою не зареєстровано. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Земельна ділянка, на якій було здійснено самочинне будівництво, загальною площею 0,0790 га, яка розташована на території Індустріального району м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 67, кадастровий номер: 1210100000:04:118:0014, належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 207134 Д* N040585, виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів Дніпропетровської області 15.03.2003 р., та була успадкована позивачем в порядку спадкування за законом, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2-657. Цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України). Таким чином, якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК України) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу прав на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дослідженням спадкової встановлено, що позивач є єдиною дитиною померлої [PERSON]. Батько позивача [PERSON] помер 04 серпня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ №237512 від 08 серпня 2008 року. У визначений законодавством строк позивач звернулася до нотаріальної контор із заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.06.2017 р., зареєстрованому в реєстрі за № 2-657, згідно якого позивач успадкувала земельну ділянку площею 0,0790 га, розташовану за адресою м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 67 (кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:04:118:0014). Саме на успадкованій позивачем земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, щодо якого позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 67 по вул. Василя Макухи у місті Дніпрі до складу спадкового майна, яке не є об'єктом самочинного будівництва, належать наступні об'єкти: оглядова яма (літ. під Л), літня кухня (літ. М), погріб (літ. під М), літній душ (літ. О), сарай (літ. Р), вбиральня (літ. С), споруди, замощення, ворота, хвіртки, огорожі, ями вигрібні (№ 1-12,1). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у порядку, передбаченому законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Оскільки постановою державного нотаріуса [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнанні права власності на майно, яке належало померлій [PERSON], в порядку спадкування за законом вбачається можливим лише за рішенням суду. Частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України, суб'єктами права приватної власності є фізичні особи. Фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до вимог ст. ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, п.1 ч.1 ст.16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року №7, у разів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, суд бере до уваги, що на даний час земельна ділянка за адресою о вулиці Василя Макухи, 67 у місті Дніпро, на якій розташований будинок, належить позивачу на праві приватної власності. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України та ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги у частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №67 по вулиці Василя Макухи у місті Дніпро задовольнити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів. Суд звертає увагу на той факт, що позивач просить визнати право власності на п'ятикімнатну квартиру загальною площею 210,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], проте належних та допустимих доказів належності спадкодавцю зазначеного майна, до суду не було надано. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності на п'ятикімнатну квартиру загальною площею 210,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], крім того, не додано доказів на підтвердження того факту, що спір неможливо вирішити позасудовому порядку шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право власності на законом, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial