Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 14 січня 2001 року познайомилася із відповідачем, з яким стали проживати однією сім'єю. З того часу вони, мешкаючи спільно, ведуть спільне господарство і мають спільний бюджет. [INFO] у них народився син [PERSON]. У подальшому, 24 січня 2008 року [PERSON] придбано житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. Крім того, 04 липня 2008 року останній придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,8кв.м, що підтверджується відповідним договором. Зазначена нерухомість придбана за їхні спільні кошти. Поділити квартиру і будинок за взаємною згодою шляхом укладання нотаріального договору відповідач відмовляється, що змусило її звернутись до суду. На підставі ст.74 СК України просила позов задовольнити, а саме: встановити факт проживання її із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 14 січня 2001 року по момент ухвалення рішення; визнати квартиру [ADDRESS] їхньою із відповідачем спільною сумісною власністю; визнати житловий будинок [ADDRESS], їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій позов визнав у повному обсязі і не заперечував проти його задоволення (а.с.156). Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2014 року до участі у справі залучено ТОВ «Кредитні ініціативи» в якості третьої особи на стороні відповідача (а.с.86). Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» за довіреністю Курдюмов М.М. позов не визнав, у своїх письмових заперечення просив в задоволенні позову відмовити, справу розглянути без його участі. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], що народився [INFO] і місті Черкаси, батьками останнього зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04 липня 2008 року приватним нотаріусом Жовтоводського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 5288, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,8 кв.м, житловою площею 27,3кв.м. Продаж квартири вчинено за 86000грн. (п.2.1) (а.с.6). Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами посвідченого 24 січня 2008 року приватним нотаріусом Жовтоводського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 365, відповідач також за обгворену грошову суму 80800 гривен прийняв житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 63,2кв.м, житловою площею 37,6 кв.м. з господарськими побудовами (а.с.7). Копія паспорта громадянина України [PERSON] та домової книги будинку [ADDRESS] свідчить, що позивач із сином зареєструвала своє місце проживання у зазначеному будинку з 29.10.2010 року (а.с.4, 8-11). Згідно кредитного договору №0315/0108/71-008 від 30.01.2008 року [PERSON] отримав кредит від АТ «Сведбанк» у вигляді грошових коштів в розмірі 12000 доларів США під 11,9% відсотків річних строком до 29.01.2023 року (п.1.1, 1.3). Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання домоволодіння [ADDRESS] (п.1.4) (а.с.56-59). З метою забезпечення вказаного кредитного договору між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір №0315/0108/71-008-Z-1 від 30.01.2008 року. При цьому [PERSON] передав банку в іпотеку вказане вище домоволодіння [ADDRESS] (п.2) (а.с.65-68). Крім того, відповідно кредитного договору №0315/0708/71-154 від 15.07.2008 року [PERSON] отримав кредит від АТ «Сведбанк» у вигляді грошових коштів в розмірі 15000 доларів США під 11,9% відсотків річних строком до 14.07.2038 року (п.1.1, 1.3). Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] (п.1.4) (а.с.60-64). З метою забезпечення вказаного кредитного договору між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір №0315/0708/71-154-Z-1 від 16.07.2008 року. При цьому [PERSON] передав банку в іпотеку вказану квартиру [ADDRESS] (п.2) (а.с.131-134). Згідно витягу з договору факторингу №15 від 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги по кредитних договорах, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набув право вимоги такої заборгованості від боржників (п.2) (а.с.69-71). В свою чергу ТОВ ФК «Вектор Плюс» передало зазначене право вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» згідно до договору факторингу від 28.11.2012 року та витягу з реєстру заборгованості, в тому числі кредитний договір №0315/0708/71-154, укладений з позичальником [PERSON] (а.с.72-78). Відповідно до п.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Статтею 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячі із наявних доказів, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач проживають однією родиною без реєстрації шлюбу з січня 2001 року, оскільки це підтверджується наявністю у сторін спільної дитини, і тим, що сам відповідач не заперечував факт проживання однією сім'єю з позивачем. Матеріали справи свідчать також про те, що після придбання відповідачем вказаного вище житлового будинку [ADDRESS], ща вказаною адресою зареєстровані позивач та син сторін - [PERSON] Таким чином, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю є доведеною та підлягає задоволенню. Разом з тим, щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю зазначеного вище майна суд виходить з наступного. В силу ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Зокрема, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України № 6-801цс16 від 07.09.2016 року. В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що нерухоме майно придбано за кредитні кошти, які отримував відповідач [PERSON], однак позивач не надала доказів погашення нею кредитних коштів, або яку участь вона приймала в погашенні зазначених кредитів, а також наявності у неї джерела коштів для погашення кредитів, який залишок кредитної заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS], - задоволенню не підлягають. Заява представника третьої особи про застосування позовної давності, як підстава для відмови в задоволенні позову не приймається судом до уваги, оскільки в силу ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позивач же в позовній заяві зазначила, що відповідач відмовляється поділити нерухомість, тому перебіг позовної давності починається не з дня, коли майно було придбано, а з моменту відмови відповідача поділити спірне майно. Докази надання відповідачем такої відмови за межами позовної давності в матеріалах справи відсутні.

Outcome: partial