Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до територіальної громади с. Литвинець в особі Литвинецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. У позові позивач вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець у визначений законом термін звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, оформити право власності на спадковий житловий будинок не змогла, про що отримала відмову нотаріуса. Тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом, просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Литвинець Канівського р-ну Черкаської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади с. Литвинець в особі Литвинецької сільської ради Шатило Т.Л., яка діє на підставі рішення територіальної комісії №1 від 06.11.2010 року в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечує проти його задоволення, повідомила, що після смерті [PERSON] є ще один спадкоємець, який не прийняв спадщину. Суд, вислухавши пояснення позивача, думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема: - свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.04.2007р. (а.с.5), що [PERSON] померла [INFO] в с. Литвинець Канівського р-ну Черкаської області; - з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.11.1966р. (а.с.4), що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - з технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS], що власник домоволодіння не зазначений (а.с.12-15); - з довідки голови виконкому Литвинецької сільської ради №48/02-37 від 16.01.2014 року, що будинковолодіння, яке знаходиться [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з повідомлення Канівської державної нотаріальної контори №413/02-14 від 12.02.2014року, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадщину за законом прийняла [PERSON] (а.с.22-27). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Крім цього, судом у судовому засіданні встановлено, що представник відповідача не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON]. З огляду на викладене та з урахуванням зібраних у справі доказів суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або право чинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-1У від 01.07.2004 року передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, і її доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved