Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування ПРА ОМР до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Надали до суду висновок, в якому зазначили, що вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач та відповідач в період часу з 2005 по 2006 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичного шлюбу [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Ренійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 11. У вищезазначеному свідоцтві про народження в графі батько зазначено - « [PERSON]», в графі мати - « [PERSON]». [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на - « [PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2296, наявною в матеріалах справи. Як зазначає позивач в своєму позові, відповідач долею дитини станом здоров'я,участі у його вихованні не приймає, матеріально не утримує. В матеріалах справи наявний висновок Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. № 01-11/928/3 від 21.06.2018 року, в якому зазначено, що комісія вирішила вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов'язок виховувати, ростити дитину - найважливіший обов'язок матері та батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.3 цієї ж статті, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.15 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З наведеного вище суд вважає за можливе вимоги з приводу позбавлення батьківських право задовольнити. Відповідно до ст. 166 п.2 СК України, особа , позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Так позивач просить суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Суд вважає встановленим, що дійсно відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому його необхідно позбавити батьківських у відношенні його малолітньої дитини, ухваливши також обов'язок про виплату аліментів. На підставі викладеного і

Outcome: approved