Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що її батько [PERSON] побудував у 1970-х роках житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, він приватизував земельну ділянку площею 0,25га біля нього. За даними по господарської книги сільської ради він був головою домогосподарства. Належним чином правовстановлюючі документи на його оформлено не було. В 1994 році батько позивача сильно захворів, без сторонньої допомоги обходитися батькам було вже важко. Тому всі обов'язки, пов'язані по догляді за батьком за сумісним рішенням із своєю сестрою [PERSON] взяла на себе. Вона зазначає, що допомагала батькам у веденні домашнього господарства, возила батька на прийоми до лікаря, купляла ліки за рецептом лікаря. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла його дружина - мати позивача [PERSON], яка проживала з ним та була зареєстрована за однією адресою. Вона не відмовилася від спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку. З часу смерті батька позивач стала постійно проживати разом із матір'ю, так як остання тяжко переносила втрату чоловіка, стала гірше себе почувати. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла позивач шляхом фактичного управління спадковим майном. У зв'язку з тим, що мати позивача не переоформила на себе майно, належне батькові, позивач не має змоги оформити спадщину звичайним шляхом, вимушена звернутися до суду. Після уточнення позовних вимог (а.с. 35) позивач просить: 1. Встановити факт належності на праві власності [PERSON] до [INFO] житлового будинку [ADDRESS] 2. Встановити факт, що [PERSON] прийняла після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадщину, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,25 га, наданої для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої по [ADDRESS] 3. Встановити факт належності [PERSON] на праві власності з [INFO] по [INFO] житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,25 га, наданої для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої по [ADDRESS] 4. Встановити факт, що [PERSON], [INFO], постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS], та прийняла спадщину після її смерті [INFO] в порядку спадкування за законом. 5. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на майно: - житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 17,0 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м., позначений в технічному паспорті літерою «А» та будівлі і споруди: «Пг» - погріб з шийкою, площею 29,5 кв.м., «а» - прибудова, площею 8,10 кв.м., «Б» - душ, площею 2,40 кв.м., «В» - вбиральня, «Г» - теплиця, площею 556,80 кв.м., ганок до а, «№ 1» - ворота, «№ 2» - паркан, загальною вартістю 145 947 грн., - земельну ділянку розміром 0,25га, надану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], вартістю 8860,73 грн. До судового засідання сторони не з'явились, позивач надав заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. До судового засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, повністю визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення. До судового засідання третя особа без самостійних вимог, представник Держземагентсва у м. Енергодар Запорізької області не з'явився, надав заяву з проханням справу розглядати без їх участі, заперечень не мають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], що підтверджується її паспортом, свідоцтвом про народження. Її батьками були, як зазначено в свідоцтві про народження мовою оригіналу - російською: отец «[PERSON]», мать «[PERSON]». Факт зміни позивачем прізвища підтверджується копією свідоцтва про укладення нею шлюб серії [NUMBER] від 11.10.1980 року (а.с. 10) Батько позивача [PERSON] мав на праві власності земельну ділянку розміром 0,25га, розташовану на за адресою розташування будинку, надану для його обслуговування: [ADDRESS], що підтверджується державним актом серії ЗП, зареєстрованим за № 328 від 10.11.1994 р. на підставі рішення виконкому Дніпровської сільської ради № 2-7 від 24.02.1994 р., що підтверджується листом з Відділу Держземагенства в м. Енергодар від 16.07.2014 р. за № 1296/03-06 (а.с. 6,7). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2012 року (а.с. 11). Згідно до даних, зазначених у довідці Дніпровської сільської ради за № 657 від 07.08.2014 року [PERSON], 1937 року народження, дійсно мешкав за адресою: [ADDRESS] з 1963 року по день смерті (а.с. 13). Разом з ним проживала дружина [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2012 року (а.с. 12) Як вказується у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно до ч. 2 ст. 7 Конституції (Основного Закону) Української Радянської Соціалістичної Республіки від 11 червня 1937 року кожний колгоспний двір, крім основного доходу від громадського колгоспного господарства, має в особистому користуванні невелику присадибну ділянку землі і в особистій власності підсобне господарство на присадибній ділянці, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський інвентар - згідно з статутом сільськогосподарської артілі. Стаття 10 встановлювала, що право особистої власності громадян на їх трудові доходи та заощадження, на жилий будинок і підсобне домашнє господарство, на предмети домашнього господарства і вжитку, на предмети особистого споживання і комфорту, а так само право спадкування особистої власності громадян - охороняються законом. Згідно до п. 5 Перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року) правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] фактично вступила в права спадкоємця - шляхом оперативного управління на підставі Цивільного кодексу Української РСР (Кодекс введено в дію 1 січня 1964 року Законом Української РСР від 18 липня 1963 року) який діяв на той час. Ст. 549 ЦК України і редакції 1963 року встановлює, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач виконала дії, передбачені п. 1 ст. 549 ЦК України протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідачем позовні вимоги повністю визнано. Згідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, не підлягають доказуванню. В силу до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд з наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ст. 1262 ЦК України [PERSON] належить до числа спадкоємців першої черги як рідна донька спадкодавця. Інша донька [PERSON] спадщину не приймала, на неї не претендує, визнала позовні вимоги повністю. В силу п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 2. постанови пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до п. 9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 01 січня 2004 року). Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні та підлягають задоволенню, інших спадкоємців немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved