Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на житловий будинок (А) загальною площею 36,3 м.кв., житловою площею 22,0 м.кв., сарай (Б) площею 60,0 м.кв., що знаходяться на вул. Шевченка, 193 в с. Бишки Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 19.02.1994 року помер її батько [PERSON], а 14.11.1994 року мати [PERSON]. На момент смерті кожного з батьків, вона проживала разом із ними та вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті батьків, так як вступила у фактичне управління спадковим майном. Вказує, що звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено у вчинення відповідної нотаріальної дії, у звязку з тим, що на момент звернення позивача відсутній такий обєкт приватної власності як колгоспний двір і розяснено право на звернення у звязку з цим до суду. На підставі вказаного, просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 11.08.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено попереднє судове засідання. 07.11.2017 року на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення і просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. Позивач у підготовче засідання не зявилася, подавши, при цьому, 14.03.2019 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача також не зявилася у підготовче засідання і подала 14.03.2019 року через канцелярію суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими\~главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Оскільки сторони, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 193, с. Бишки, Козівського району Тернопільської області належав колгоспному двору, що складався з трьох членів, головою якого був [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 02.01.1990 року (а.с.9). Згідно з відомостями виписки з погосподарської книги від 09.03.2017 року №192 станом на 15.04.1991 року членами вказаного вище колгоспного двору були: [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка) (а.с.10). Вказані відомості підтверджуються також і довідкою Козівського РБТІ від 29.12.2016 року №123 (а.с.7). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-ИД №216861 від 06.12.2016 року, виданого повторно, [PERSON] помер 19.02.1994 року (а.с.3). Крім того, 14.11.1994 року померла і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №216862 від 06.12.2016 року, виданого повторно (а.с.4). Із копії свідоцтва про народження серії І-ЯК №466104 вбачається, що [PERSON] народилася 25.05.1952 року, батьками якої були [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). [PERSON], який помер 19.02.1994 року, постійно проживав та був зареєстрований у будинку за адресою: вул. Шевченка, 193, с. Бишки, Козівського району Тернопільської області. На день його смерті у будинку за вказаною адресою також проживали і були зареєстровані: його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.6). [PERSON], яка померла 14.11.1994 року, постійно проживала та була зареєстрована у будинку за адресою: вул. Шевченка, 193, с. Бишки, Козівського району Тернопільської області. На день її смерті у будинку за вказаною адресою також проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON] (а.с.6). [PERSON] після смерті своїх батька та матері, вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідками Бишківської сільської ради Козівського району Тернопільської області від 09.03.2017 року №118 та №119 (а.с.5). З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до Козівської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у звязку з тим, що зазначений будинок, який входить до спадкової маси, відноситься до колгоспного двору, який не передбачений чинним законодавством як обєкт приватної власності (а.с.26). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент смерті [PERSON] та [PERSON]А.) серед іншого було встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління спадковим майном. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218\~ЦК України\~до\~складу спадщини\~входять всі\~права та\~обов'язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинялися\~в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи, що [PERSON] помер 19.02.1994 року, а [PERSON] 14.11.1994 року і після їх смерті [PERSON] фактично вступила в управління їхніми частками у будинку №193 з надвірними будівлями і спорудами на вул. Шевченка у с. Бишки Козівського району Тернопільської області, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на вул. Шевченка, 193 у с. Бишки, Козівського району Тернопільської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved