Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 29.09.2009 Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис №03. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що, починаючи з 29.09.2009 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з нею. З відповідачем вони сумісно не проживають вже два роки. Причиною розірвання шлюбу стало те, що в психологічному плані вони не сумісні, між ними не було взаєморозуміння, через що в сімї виникали сварки, які призвели до того, що спільне життя стало неможливим. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Спір про майно подружжя відсутній. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розглянути справу без її участі на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи клопотання сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що, починаючи з 29.09.2009, сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 099523, виданим Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 03. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №162805, виданим Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 01.12.2009, актовий запис №08; доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №206925, виданим виконавчим комітетом Рогівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 22.02.2011, актовий запис №4; та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №243906, виданим виконавчим комітетом Рогівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 06.07.2012, актовий запис №07. Спору щодо місця проживання дітей та щодо майна подружжя не має. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти задоволення позову, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище «Брюховецька». Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved