Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності на майно, яке належить відповідачам, кожному по 1/8 частині квартири [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер [PERSON], з яким [PERSON] перебувала у відносинах (громадянському шлюбі) та має спільну малолітню дитину [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач успадкувала за заповітом 5/8 його майна, [PERSON] успадкувала за законом 1/8 майна, [PERSON] законна дружина померлого та [PERSON] мати померлого успадкували по 1/8 майна кожна на підставі рішення Апеляційного суду Київської області. Отже, позивачу належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3-331 від 03.06.2015 виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38468262 від 03.06.2015 - 5/8 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м. позивачу. Малолітній доньці позивача [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-291 від 15.05.2015 виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 37600754 від 15.05.2015 - 1/8 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м. Так фактично у власності позивача, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки, знаходиться 3/4 вищезазначеної квартири. Решта частки вказаної квартири належить відповідачам. Свідоцтво про право на спадщину відповідачі не оформляли та з їх слів не збираються оформлювати, як вони пояснили через великий податок на спадщину як для нерезидентів України. На сьогоднішній день позивач, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки, має намір продати успадковане майно, але потенційні покупці готові придбати все майно, а не 3/4 від його частки. Отже, зазначені факти обмежують права позивача, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки, на продаж їх майна. Позивач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі в судове засідання також не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, до суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначили, що позов визнають та погоджуються із повторним висновком експерта. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 25.03.2010 визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м. за кожним. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2015 позивач є власником 5/8 частки квартири [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2015 малолітня донька позивача [PERSON] є власником 1/8 частки квартири [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м. Згідно з висновком за результатами проведення повторної судової експертизи оціночно-будівельної експертизи від 17.11.2017 № 9175/17-42 ринкова вартість квартири [ADDRESS], в цінах, станом на 13.03.2017, загальною площею 54,4 кв.м складає 1 479 346 грн. Згідно положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечується рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Статтею 365 ЦК України закріплено можливість припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. За змістом ч. 1 вказаної статті право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому, не має значення, який співвласник не проживає у квартирі та з яких підстав. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник відповідачів у поданій до суду заяві зазначав, що позов сторона відповідачів визнає та погоджується з висновком за результатами проведення повторної судової експертизи оціночно-будівельної експертизи від 17.11.2017 № 9175/17-42. З огляду на те, що частки відповідачів є незначними і не можуть бути виділені в натурі, а таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди їх інтересам та членам сім'ї, то суд вбачає наявність обставин, визначених п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, передбаченої п. 4 ч. 1 вказаної статті. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved