Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача та просила виписати [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], у якій зареєстровані вона, як власник особового рахунку, [PERSON] - син, [PERSON] - син. У травні 2012 року у зазначеній квартирі була зареєстрована дружина [PERSON] - відповідач [PERSON] Однак, з листопада 2013 року [PERSON] не проживає у [ADDRESS], залишила її добровільно, її особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва від 19.11.1999 року. Згідно довідки форми №3 виданої ЖЕД №903 за №834 від 01.07.2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] - власник особового рахунку, [PERSON] - син, [PERSON] - син, відповідач [PERSON] - дружина сина. 23.11.2013 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, про що свідчить відмітка у паспорті [PERSON] Позивач просила виписати [PERSON] з квартири [ADDRESS], на що слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] змінивши своє місце проживання не знялась з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвалась за місцем нового проживання. Відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з листопада 2013 року, залишила її добровільно, особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті. Отже, [PERSON], будучи зареєстрованою у [ADDRESS], співвласником якої є позивач, порушує її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням. Слід зазначити, що рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, а тому в задоволенні вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: partial