Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

позивач звернулась суд із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони з 29.09.2005 уклали шлюб, однак такий був розірваний 25.02.2011. Перебуваючи у шлюбних відносинах у сторін народилась донька, займались спільним господарством, мали намір купити у м.Львові квартиру або іншу нерухомість, що згодом і сталось, однак за особисті кошти позивача, які остання отримала від продажу належного їм нерухомого майна та подарованих їй коштів батькам.Однак, у зв'язку із тим, що відповідач довго підбирав квартиру, то така була куплена ним вже після розірвання шлюбу (20.09.2011), яка належить на праві власності останньому, а позивач із дочкою тільки зареєстровані. Оскільки, відповідач відмовляється від перереєстрації квартири на позивача, яка була куплено за кошти останньої, а тому у відповідності до ст.ст.57 СК України, ст.ст.328, 392 ЦК України, просить позов задовольнити у повному обсязі та таким чином захистити її порушено право. У судовому засідання позивач підтримав позов повністю та просить такий задовольнити. У судовому засіданні відповідач визнав позов повністю; обставини викладені у позовній заяві відповідають дійсності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах, однак 25 лютого 2011 року шлюб між ними розірвано, що підтверджено рішенням Галицького районного суду м.Львова у цивільній справі № 2-1079/2011 р. Так, згідно з інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2014 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON]; відомості про інші речові права відсутні (відомості з державного реєстру іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна). Разом із тим, встановлено, що спірна квартира придбана відповідачем за грошові кошти, які належали позивачу особисто, після розірвання шлюбу між сторонами та такі дані підтвердив відповідач у судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, а тому, у відповідності до вимог ст.57 СК України, ст.ст.328, 392 ЦК України, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], а позов задовольнити повністю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанцій № 24 та №25 від 30.09.201, які знаходяться у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 2240,00 грн. та 121,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 2361,80 грн., що підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст.57 СК України, ст.ст.328, 392 ЦК України та

Outcome: approved