Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради, залучених до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача відділу освіти Тульчинської РДА про стягнення заробітної плати, виплат за проходження курсової перепідготовки та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працює на посаді завідувача [PERSON] дошкільного навчального закладу ([PERSON] ДНЗ) з 1990, який на той час належав КСП «Бортники». Наказом відділу освіти Тульчинської РДА № 3 від 01.02.2001, вона була перепризначена завідувачем [PERSON] ДНЗ за безстроковими умовами у зв'язку з перепідпорядкуванням [PERSON] ДНЗ згідно рішення [PERSON] сільської ради від 17.02.2001, 15 сесії 23 скликання, яким вирішено взяти на баланс [PERSON] сільської ради [PERSON] ДНЗ. Згідно наказу відділу освіти Тульчинської РДА № 3 від 01.02.2001 вона прийнята на роботу відділом освіти Тульчинської РДА, де і зберігається трудова книжка з відповідними записами. Штатний розпис ДНЗ [PERSON] сільської ради з фондом оплати на місяць погоджується між відділом освіти Тульчинської РДА та [PERSON] сільською радою. Нарахування та виплата заробітної плати здійснює [PERSON] сільська рада згідно відповідних наказів відділу освіти Тульчинської РДА. Наказом відділу освіти Тульчинської РДА № 42-В від 23 жовтня 2014 їй надано щорічну відпустку 42 календарних днів з 24 жовтня 2014. Іншим наказом № 123 від 23 жовтня 2014, її переведено на 2/3 заробітної плати завідувача на опалювальний період, поклавши відповідальність за збереження майна ДНЗ у зв'язку з початком опалювального сезону та неспроможністю створення відповідних умов по забезпеченню температурного режиму у [PERSON] ДНЗ. Однак [PERSON] сільською радою не виконано даний наказ та не виплачено їй заробітну плату з 05 грудня 2014 по 15 квітня 2015 на суму 7390 грн., зокрема за грудень 2014 - 1492 грн., за січень 2015 - 1685 грн., за лютий 2015 - 1685 грн., за березень 2015 - 1685 грн., за квітень 2015, (з 01 квітня по 15 квітня) - 842 грн. Наказом відділу освіти № 28 к від 16 квітня 2015 її переведено на повний місячний оклад, але [PERSON] сільською радою і цей наказ не виконано, і не доплачено з 15 квітня 2015 по 28 квітня 2015 заробітну плату в сумі - 541 грн. Крім цього [PERSON] сільською радою не проведено їй виплату за проходження курсової перепідготовки з 12.01.2015 по 23.01.2015, згідно розпорядження відділу освіти Тульчинської РДА № 4 від 5.01.2015. Загальна сума виплати складає - 485 грн., зокрема за проїзд згідно чеків - 70 грн., за проживання в гуртожитку - 55 грн., за добові витрати - 360 грн. Її звернення до [PERSON] сільського голови, начальника відділу освіти Тульчинської РДА щодо не виплати заробітної плати та невиплати за проходження курсової перепідготовки не взяті до уваги, в результаті чого питання по суті не було вирішено. Рішенням [PERSON] сільської ради № 280 від 01 грудня 2014, проведено реорганізацію [PERSON] ДНЗ, утворивши [PERSON] ДНЗ, як юридичну особу, і було погоджено її на посаді завідувачем [PERSON] ДНЗ за поданням відділу освіти Тульчинської РДА та покладено обов'язки про проведення державної реєстрації [PERSON] ДНЗ, як юридичної особи. Отже, окрім своїх посадових обов'язків, вона також виконувала роботи пов'язані з виконанням рішення сесії. Всі зазначенні вище дії [PERSON] сільської ради призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Її стан здоров'я погіршився, вона отримала нервовий стрес, знаходиться в постійному нервовому напружені, що призвело до погіршення роботи серцево-судинної системи, її, як педагогічному працівнику приходиться прикладати зусиль для нормального відношення до своєї роботи та виховання дітей, відшуковувати кошти для забезпечення свого прожиткового мінімуму за час невиплати заробітної плати та не виплати за проходження курсової перепідготовки. Цим самим [PERSON] сільською радою нанесено їй моральну шкоду на суму - 5000 грн. , За таких обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх трудових прав та законних інтересів і просить стягнути з [PERSON] сільської ради на її користь невиплачену заробітну плату в сумі в сумі 7390 грн., а також кошти в сумі 485 грн. за проходження курсової перепідготовки, та 5000 грн. відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю (а.с. 38), позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити з підстав зазначених в позовній заяві, надавши суду пояснення аналогічні тим, що й в позові. Представник відповідача [PERSON] сільський голова [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі. На обґрунтування своєї правової позиції суду пояснив, що він працює на вказаній посаді з жовтня 2015 з часу його обрання. Всі зазначенні події відбувались за керівництва попереднього голови. [PERSON] сільська рада не взмозі сплатити кошти зазначені в позовній заяві, так як такі кошти не передбачені в бюджеті. Крім того, позивач просить стягнути заробітну плату за період, коли дошкільний навчальний заклад не працював про, що є відповідні накази та рішення. Представники третьої особи відділу освіти Тульчинської РДА [PERSON] та [PERSON], які діють за довіреністю (а.с. 68, 69), позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В наданих суду поясненнях зазначили, що [PERSON] НДЗ знаходиться на балансі [PERSON] сільської ради. Завідуюча даним ДНЗ [PERSON] призначена на посаду відповідно до наказу відділу освіти. На зимовий період дитячий садок не працював, однак на завідуючу було покладено обов'язки по збереженню майна, тому відповідно до наказу, на вказаний період їй було встановлено оплату праці в розмірі 2/3 заробітної плати. Вказаний наказ був направлений до сільської ради, однак заробітна плата не була виплачена. Крім того, завідуюча ДНЗ [PERSON] відповідно до наказу відділу освіти була направлена на проходження курсової перепідготовки. Однак, кошти за її проходження також не були виплачені сільської радою. З цього приводу відділ освіти неодноразово звертався до сільського голови про виплату заробітної плати. Заслухавши представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив: На підставі рішення 15 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради Тульчинського району від 17.02.2001, сільська рада погодила безоплатну передачу дитячого садка, який знаходився на балансі дочірнього підприємства «Бортники» у комунальну власність на баланс сільської ради. (а.с. 127). Згідно наказу № 13 від 01.03.2001, [PERSON] призначено на посаду завідувачки [PERSON] дошкільним навчальним закладом с. Бортники з 01.04.2001. (а.с. 139). Штатним розписом ДНЗ «Бджілка» [PERSON] сільської ради, затвердженого 1.09.2013 [PERSON] сільським головою, встановлено фонд заробітної плати завідуючої ДНЗ в сумі 2709 грн. на місяць. (а.с. 5). Штатним розписом ДНЗ [PERSON] сільської ради, затвердженого 12.01.2015 [PERSON] сільським головою, встановлено фонд заробітної плати завідуючої ДНЗ в сумі 2528,40 грн. на місяць. (а.с. 6). В судовому засіданні також встановлено, що нарахування та виплату заробітної плати здійснює [PERSON] сільська рада згідно відповідних наказів відділу освіти Тульчинської РДА та поданих табелів робочого часу завідуючою дошкільним навчальним закладом. Вказані обставини також визнанні сторонами, а тому відповідно до вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Відповідно до наказу відділу освіти Тульчинської РДА № 42-В від 23.10.2014, [PERSON] надано щорічну відпустку 42 календарних днів з 24 жовтня 2014, з виплатою матеріальної допомоги. (а.с. 7). Згідно наказу № 123 від 23 жовтня 2014 відділу освіти Тульчинської РДА «Про зміну істотних умов праці завідувачки [PERSON] ДНЗ», [PERSON] попереджено про зміну істотних умов праці з 23.12.2014 і переведено на 2/3 заробітної плати завідувачки на опалювальний період, поклавши відповідальність за збереження майна ДНЗ. (а.с. 8). Наказом відділу освіти № 28 к від 16 квітня 2015, [PERSON] встановлено здійснювати оплату праці згідно штатного розпису. (а.с. 9). На підставі розпорядження № 4 від 05.01.2015 та посвідчення про відрядження № 5 від 12.01.2015, завідуюча [PERSON] ДНЗ [PERSON] була відряджена та проходила курсову перепідготовку у Вінницькому ОІПОПП в період з 12.01.2015 по 23.01.2015. (а.с. 17, 140). Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Відповідно до вимог ст. 33 КЗпП України, визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Частиною першою статті 94 цього ж Кодексу визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 113 ч.1 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Частина 2\~ст. 23 КЗпП України дозволяє укладати\~трудовий договір на\~визначений строк, встановлений за погодженням сторін, з урахуванням характеру наступної роботи. Стаття 7 КЗпП України регламентує, що особливості регулювання праці в тому числі і сезонних працівників встановлюються законодавством. На час виникнення спірних правовідносин, правове регулювання роботи сезонних працівників визначається Указом Президії Верховної Ради СРСР від 24.09.74 № 310-IХ «Про умови праці робітників і службовців, зайнятих на сезонних роботах» (далі Указ), який діє на території України в частині, що не суперечить законодавству України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.91 № 1545-ХІІ, та постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.1997 № 278 «Про затвердження Списку сезонних робіт і сезонних галузей» із змінами, внесеними постановами КМУ № 2167 від 29.11.99, № 35 від 25.01.2012. Тому укладення\~сезонного трудового договору\~на роботах, не\~зазначених\~у списку, не допускається. Даючи оцінку доводам представника відповідача, що завідуюча навчальним дошкільним закладом с. Бортники [PERSON] працювала в період з 5.12.2015 по 15.04.2015, як сезонний працівник, суперечить вимогам чинного законодавства. Разом з тим, переведення [PERSON] на 2/3 заробітної плати завідувачки на опалювальний період, з покладенням відповідальності за збереження майна ДНЗ, відповідно до наказу відділу освіти Тульчинської РДА, відповідає вимогам ст. 33 КЗпП України. При цьому, суд також враховує згоду працівника на таке переведення. Судом також враховано, що при винесенні наказів відділ освіти Тульчинської РДА керувався ч.4 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1999 р. N 347 «Про внесення змін і доповнень до Типового положення про управління освіти обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації і затвердження Типового положення про відділ освіти районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрації», відповідно до якого відділ має право вносити органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо фінансування навчальних закладів та установ освіти, брати безпосередню участь у формуванні бюджету освітньої галузі району. За таких обставин, заробітна плата завідуючій дошкільним навчальним закладом с. Бортники [PERSON] в період з 5.12.2015 по 15.04.2015 мала проводитись із розрахунку 2/3 від заробітної плати встановленого штатним розписом. Так, штатним розписом затвердженим сільським головою 01.09.2013, заробітна плата завідуючої ДНЗ [PERSON] становила 2709 грн., відповідно 2/3 від вказаної суми, з врахуванням кількості відпрацьованих днів, згідно поданого табелю робочого часу становить 1492 грн. Штатним розписом затвердженим сільським головою 12.01.2015, заробітна плата завідуючої ДНЗ [PERSON] становила 2528,40 грн., відповідно 2/3 від вказаної суми, з врахуванням кількості відпрацьованих днів, згідно поданих табелів робочого часу, становить 1685 грн. на місяць. Крім цього, в період з 15.04.2015 по 27.04.2015 заробітна плата мала нараховуватись та виплачуватись в повному обсязі, у зв'язку із функціонуванням ДНЗ в штатному режимі. Вирішуючи питання щодо стягнення невиплачених коштів за період проходження курсової перепідготовки, судом враховано вимоги ст. 122 КЗпП України, якою визначено, що при направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством. Оплата проходження курсової перепідготовки врегульовані Постановою КМУ від 28червня 1997 р. № 695«Про гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання інших професій з відривом від виробництва», відповідно до якої працівнику встановлені наступні гарантії, як збереження середньої заробітної плати за основним місцем роботи за час навчання; оплата вартості проїзду працівника до місця навчання і назад;виплата добових за кожний день перебування в дорозі у розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень. Із представлених доказів, зокрема квитків від 12.01.2015 та 23.01.2015 [PERSON], останньою було витрачено кошти в сумі 70,50 грн. на проїзд до м. Вінниці і в зворотному напрямку. Відповідно до квитанції від 14.01.2015, оплачено за проживання в гуртожитку кошти в сумі 55 грн., та добові витрати в сумі 360 грн., які мали б бути виплачені [PERSON] сільською радою. При вирішенні вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, судом враховано вимоги ст. 2371 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В свою чергу, за загальним правилом передбаченим ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В судовому засіданні представником позивача доведено, що позивач, внаслідок порушення її права на своєчасне отримання заробітної плати та компенсації виплат за проходження курсової перепідготовки, доклала додаткових зусиль для організації свого життя, що обумовлено психологічними переживаннями. Грошовим еквівалентом відшкодування моральної шкоди, суд вважає буде стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 1500 грн. Відповідно до вимог ст. 10 ч. 3 (якою визначено принцип змагальності сторін), ст. 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на, які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ч.1\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 57 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та стягнення невиплаченої заробітної плати і коштів на курсову перепідготовку в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ч.2 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено судове рішення звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Законом України «Про судовий збір» визначено п.3 ст. 6, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за вимогами про стягнення заробітної плати та моральної шкоди на загальну суму 2436 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved