Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує наступним: [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті вона постійно проживала [ADDRESS] у власному будинку. Вона часто хворіє та потребує стороннього догляду. У місті Одеса проживає її внук [PERSON]. В кінці серпня 2014 року він запропонував їй свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утриманням її житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані. Взамін цього, він попросив переоформити йому належний їй житловий будинок по [ADDRESS]. На що вона погодилась та 02 вересня 2014 року уклала із ним у Ямпільській Державній нотаріальній конторі договір, текст якого не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов'язки, про які вони домовились. Після підписання вказаного договору, внук в соціальній службі, оформив за нею догляд після чого виїхав до міста Одеси і тим самим припинив за нею догляд (не став забезпечувати харчуванням, оплату комунальних послуг, інше) навіть і не починаючи його. Після його від'їзду вона знову залишилась проживати одна і вимушена була звернутися за допомогою до своєї доньки [PERSON], яка і так ввесь час їй допомагала. На всі її неодноразові прохання про допомогу та догляд - відповідач ігнорує. В серпні місяці 2017 року вона запропонувала дочці укласти договір довічного утримання (переписати будинок на доньку) на що та погодилась. Позивач почала збирати необхідні документи для укладення договору. Під час отримання в Ямпільській нотаріальній конторі копії документів на будинок, вона дізналась, що фактично між нею та відповідачем було укладено договір дарування, чого вона не бажала. Вважає, що договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання - у удаваним правочином. На підставі викладеного, [PERSON] змушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS], укладений 02 вересня 2014 року між нею та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд визнати договір дарування від 02 вересня 2014 року недійсним та повернути їй житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Вказав, що підставою для скасування договору дарування є неналежне його складання, оскільки в змісті договору відсутні дані, що саме обдаровуваний [PERSON] читав договір дарування. Звертає увагу суду, що позивач [PERSON] має вади зору, а тому особисто прочитати зміст договору дарування не могла. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Вказав, що нотаріусом при укладанні договору дарування було порушено форму його складання. А саме відповідно до наказу22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» глава 9 п.3 перед підписанням документа нотаріус зобов'язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників); глава 9 п.6- якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. В порушення вимог даних норм нотаріусом при укладанні договору дарування не було вказало, що [PERSON] має вади зору самостійно прочитати документ не може та нотаріусом уголос було прочитано текст документа. Тому є всі підстави для визнання договору дарування недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованим та просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що договір дарування відповідав волі [PERSON] та був укладений без будь яких вимог до відповідача. Обов'язок піклування про батьків покладається на дітей, а не на внуків. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області - нотаріус Бешинська Г.А. в судовому засіданні вказала, що договір дарування посвідчувався між сторонами [PERSON] та [PERSON] три роки тому. Посвідчувався у спокійній обстановці в другій половині дня. Сторони прибули до нотаріальної контори з усіма необхідними документами. Вона розповідала про чотири договори, які можуть бути посвідчені на підставі наявних документів: договір дарування, договір купівлі-продажу, договір довічного утримання та заповіт. [PERSON] виявила бажання укласти саме договір дарування, а тому сумніву у волевиявленні сторін саме на укладання договору дарування не було. Позивачу було роз'яснено, що договір дарування не тягне за собою будь-якого матеріального чи іншого утримання, а вона лише зможе проживати та бути зареєстрованою у житловому будинку за адресою [ADDRESS]. Договір дарування читали в голос вона та [PERSON], оскільки так попросила дарувальник ([PERSON].). Сторонам перед підписанням договору було роз'яснено зміст договорута відповідні статті, зазначені у договорі. При цьому позивач жодним чином не скаржилась про наявність у неї вади зору та сторони добровільно підписали договір. Із показів свідка [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що вона є внучкою позивача. Вказала, що здійснює за своєю бабусею догляд. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що остання домовилась із [PERSON] про те, що той буде за нею доглядати, утримувати та здійснювати поховання. Взамін цього вона залишить відповідачу житловий будинок. Про договір дарування вони дізнались місяць тому, при цьому її бабуся розповіла, що зміст договору дарування вона не читала та не знала, а лише здійснила підпис у нотаріуса. Із показів свідка [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що вона є донькою позивача. Вказала, що до неї приходив [PERSON] та повідомив, що буде утримувати її матір [PERSON]. Про існування договору вона дізналась кілька місяців тому зі слів матері, яка їй пояснила, що зміст самого договору вона не бачила і не читала. Із показів свідка [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що вона проживає по сусідству із [PERSON]. Вказала, що [PERSON] проживає одиноко, її внук [PERSON] не з'являється в будинку, не допомагає бабусі. При цьому їй [PERSON] розповідала, що переоформила будинок на внука, а він їй не допомагає. Із показів свідка [PERSON] встановлено, що вона є головою спілки ради ветеранів. Про договір дарування між позивачем та відповідачем їй нічого невідомо. Догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON], однак останнім часом їй ніхто не допомагає. Вказує, що зі слів позивача їй відомо, що у неї був поганий зір. Із показі свідка [PERSON] встановлено, що він був у складі комісії та складав акт обстеження. Зазначив, що догляд за [PERSON] ніхто не здійснював, на житловому будинку був вліплений замок. [PERSON] сказала, що житловий будинок вона подарувала внукові. Ініціатором складання акту обстеження була донька [PERSON]. Із показів свідка [PERSON] встановлено, що більше року тому зі слів [PERSON] їй відомо, що остання подарувала свій житловий будинок [PERSON] взамін того, що її внук обіцяв за нею доглядати. При цьому вона жодного разу не бачила, щоб [PERSON] здійснював догляд за [PERSON]. При цьому догляд за позивачем здійснює її донька [PERSON]. Із показів свідка [PERSON] встановлено, що вона проживає по сусідству із [PERSON] та добре її знає, однак про договір дарування їй нічого невідомо. Суд дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах даної цивільної справи - із копії договору дарування житлового будинку від 02 вересня 2014 року встановив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Даний договір був підписаний дарувальником та обдаровуваним, а це свідчить про те, що сторони його прочитали особисто, зміст цього договору є для них зрозумілий та відповідає їхній волі. Договір було зареєстрований в реєстрі за № 1250 і нотаріально посвідчено(а.с.6). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] року в місті Ямпіль, Вінницької області помер [PERSON] (а.с.7). Із повідомлення від 14 липня 2017 року встановлено, що [PERSON] співробітниками Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області було повідомлено - по зібраним матеріалам перевірки встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення(а.с.8). Із повідомлення від 14 липня 2017 року встановлено, що [PERSON] співробітниками Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області було повідомлено - що її заяву від 25 липня 2017 року було розглянуто з приводу повернення належного їй паспорта громадянина України, однак в ході розгляду заяви було встановлено, що в даній події ознаки кримінального правопорушення відсутні(а.с.9). Із заяви від 26 липня 2017 року начальнику УСЗН від [PERSON] -встановлено, що остання зверталась із заявою та просила припинити за нею догляд у зв'язку із тим, що її внук [PERSON] не здійснює догляд за нею та проживає в Одесі(а.с.10). Із акту № 703 від 03 серпня 2017 року, який складений комісією міської ради встановлено, що [PERSON] пенсіонерка, інвалід праці. Проживає сама, діти проживають окремо. [PERSON] часто хворіє, потребує повсякденної допомоги(а.с.11). Із довідки про отримання допомоги із управління соціального захисту населення Ямпільської райдержадміністрації встановлено, що на період з 02 лютого 2015 року по 26 липня 2017 року догляд за [PERSON]. Євгенівною здійснював сторонній догляд [PERSON],який отримував компенсацію в розмірі 168,40 грн. щомісячно(а.с.12). Із заяви [PERSON] встановлено, що вона надала згоду за її доглядом [PERSON] (а.с.31). Із рішення про призначення компенсації від 06 лютого 2015 року встановлено, що [PERSON] було призначено компенсацію за надання стороннього догляду [PERSON] з 23 січня 2015 року довічно (а.с.32). Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 26 липня 2017 року встановлено, [PERSON] не здійснює догляд за бабусею [PERSON].(а.с.33). Із протоколу про припинення компенсації встановлено, що [PERSON] було припинено здійснення компенсації за надання с/п громадянам похилого віку(а.с.34). Згідно 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою та пятою ст.203 ЦК України. Оспорюваним є правочин, який ЦК не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін. До них належать переважно правочини з дефектом волі та волевиявлення. Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом даного договору, та виникнення права власності на нього у обдаровуваної особи. Таким чином договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не набуває права вимагати від обдаровуваної особи виконання будь-яких зустрічних дій на його користь. Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає посилання на те, що оспорюваний договір дарування був укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання та є удаваним правочином, є необґрунтованим, та недоведеним відповідними доказами, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 235 ЦК України - удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п.25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-133цс12 - головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. Таким чином, судом було встановлено, що при укладанні договору дарування у сторін було вільне волевиявлення, воно відповідало їх внутрішній волі і було спрямовано на укладання саме договору дарування. Договір дарування не суперечить нормам закону та містить істотні умови передбачені ст.718 ЦК України, а також дотримана форма договору дарування передбачена ст. 719 ЦК України. Надані позивачем заяви та довідки із управління соціального захисту населення про здійснення за нею стороннього догляду [PERSON] не є підставною для визнання договору дарування недійсним та удаваним з метою приховати договір довічного утримання. Під час розгляду справи по суті представники позивача посилались, що договір дарування вчинено під впливом помилки, однак не подавали письмову заяву про зміну підстав позову. Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України позивачу дозволяється до початку розгляду справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Оскільки позивачем такої заяви не було подано, суд не вправі самостійно змінити підстави позову. Виходячи з сукупного аналізу положень статей 203, 638, 717 ЦК України, варто зробити висновок, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди та усвідомлюють всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач є особою похилого віку. Разом з цим в матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи з яких можна було встановити про вади зору позивача. З договору дарування від 02 вересня 2014 року вбачається, що нотаріусом було роз'яснено сторонам зміст ст.ст.182, 210, 334, 717, 719, 721, 722, 727, 728 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 74 Сімейного кодексу України, ст. 81 Земельного кодексу України та те, що зміст договору та відповідні статті, зазначені у договорі, сторонам зрозумілі та відповідає їхній волі, що було прочитано нотаріусом та сторонами в голос. Посилання представника позивача на те, що [PERSON] на момент підписання договору мала вади зору та особисто не читала договір, при цьому в п.14. договору дарування було зазначено, що дарувальник прочитала його особисто, а тому це є підставою для визнання договору дарування недійсним. На думку суд дані доводи представника позивача є непереконливими, оскільки по-перше суду не було надано жодних доказів про те, що на момент підписання договору дарування [PERSON] мала вади зору. В судовому засіданні було також встановлено, що нотаріус особисто в присутності сторін прочитала його в голос, роз'яснила зміст правочину та переконалась, що договір є зрозумілий сторонам та відповідає їхній волі. Також з пояснень нотаріуса Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області було встановлено, що позивач проявила своє волевиявлення саме на укладення договору дарування, а не договору довічного утримання. З доказів досліджених в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] саме подарувала житловий будинок внукові [PERSON], а не здійснила його відчуження якимось іншим чином (договір довічного утримання, купівлі продажу, заповіт). За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON], укладаючи спірний договір дарування, не помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і обдарованим, що не є підставою вважати такий договір укладеним внаслідок помилки щодо істотних обставин. За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов недійсності правочину, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним. Крім того, позивачем не надано доказів, підтверджуючих порушення його прав та законних інтересів у зв'язку з укладеним договором.

Outcome: dismissed