Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ГТО», фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, стягнення збитків за ненадані послуги та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 13.12.2017 між нею та відповідачем ФОП [PERSON], як діяла від імені туроператора ТОВ «ГТО», було укладено договір №\~1874 на туристичне обслуговування. За даним договором позивачем була придбана туристична подорож на 4 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Луізу та [PERSON] в ОАЕ на шість ночей з 19.12.2017 по 26.12.2017. З слів позивача, у звязку з тим, що повертатись назад 26.12.2017 туристи не планували, то викупили у компанії зворотні квитки на 03.01.2018 на всю сімю. Позивач стверджувала, що вона була запевнена турагентом, що виселитись з готелю вони зможуть 25.12.2017 до 00:00 годин, у звязку з чим дати в турі стоять 19.12.2017-25.12.2017. Вартість туристичних послуг становила 85\~586,00 грн. також позивачем була здійснена доплата за номер категорією вище deluxe sea view у розмірі 400 доларів США, що станом на дату оплати склала 11\~084,00 грн. і підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1874 від 14.12.2017. Таким чином, загальна вартість туру склала 96\~652,00 грн. Проте, зі слів позивача, прибувши до готелю, їй стало відомо, що туроператором було оплачено проживання лише до 24.12.2017, тобто виїзд повинен був бути на добу раніше ніж було обумовлено в договорі та сплачено позивачем. Позивач звернулась до менеджера туристичної фірми, і вона пообіцяла спочатку вирішити проблему з проживанням шляхом оплати готелю на добу, а потім обіцяла компенсувати завдані збитки. Поруч із цим, позивач стверджувала, що вона самостійно придбала ніч в готелі з 24.12.2017 на 25.12.2017 та харчування HH (сніданок + вечеря) на чотирьох чоловік за свій рахунок на суму 15\~000,00 гривень (2\~136 дирхам). Позивач вказувала, що проживання в готелі з 24.12.2017 на 25.12.2017 не було забезпечено відповідачами, у звязку з чим їй не було надано туристичні послуги у повному обсязі та завдано збитки. З розрахунку позивача вбачається, що загальна вартість туру становила 96\~652,00\~грн., в яку входили вартість візи на 4 осіб в розмірі 320 доларів США та вартість 4 білетів по ціні 229 доларів США. Курс долара США був встановлений в Договорі та дорівнював 27,71 грн. за 1 долар США. Отже, вартість одного дня проживання в готелі становив 10\~400,40 грн. ((96\~652,00 грн. (320 доларів США + 229 доларів США х 4) х 27,71 грн.)/6 днів), тобто різниця між оплаченими туристичними послугами і тими, які були надані становить 10\~400,40 грн. На думку позивача, з боку відповідачів відбулося порушення умов договору, що спричинило їй збитки у звязку з ненаданням туристичних послуг в обсязі, обумовленому договором. Також позивач зазначала, що після повернення на Україну вона неодноразово намагалась врегулювати спірні правовідносини у позасудовому порядку шляхом предявлення вимоги: 23.01.2018 до відповідачів було направлено вимогу № 23/01/2018-1 про компенсацію вартості ненаданих послуг та відшкодування завданих збитків та 21.02.2018 було повторно направлено вимогу № 21/02/2018-01, які були проігноровані, а тому позивач змушена звертатись до суду. Посилаючись на викладене вище та законодавство, позивач просила суд: стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальності «ГТО» на її користь збитки у розмірі 25\~400,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн. У процесі розгляду справи було вчинено наступні процесуальні дії. 24.05.2018 ухвалою судді було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 08.10.2018 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. У судове засідання зявилась представник позивача, позов підтримали, просила суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «ГТО» у судове засідання теж зявилась, позов не визнала, просила його залишити без задоволення у частині, що стосується стягнення збитків та моральної шкоди з ТОВ «ГТО». У поданому суду відзиві відповідач наголошував на тому, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач вважав, що умови договору були ним виконані у повному обсязі, здійснено всі обумовлені замовленням дії та непорозуміння 24.12.2017 щодо виселення з готелю сталися у звязку з тим, що відповідач ФОП [PERSON] не було надано повної інформації позивачу. У судовому засіданні представник відповідача доводи, викладені у відзиві підтримала. Відповідач ФОП [PERSON] та її представник у судове засідання не зявились, подали до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача, а також відзив на позовну заяву, в якому позов не визнали, просили його залишити без задоволення у частині, що стосується стягнення збитків та моральної шкоди з ФОП [PERSON] Свою позицію сторона відповідача ФОП [PERSON] обґрунтувала тим, що з її боку ніяких непорозумінь з позивачем не було, нею чітко було вказано, що виселення з готелю та виселення з номеру це різні речі, виселення з номеру відбувається о 12:00. Зі слів відповідача, позивач при бронюванні туру заявила, що має намір залишитись в ОАЕ на кілька днів, тому що має знайомих у цій країні і купила зворотній білет на 03.01.2018, але коли вона заявила про це гіду, у нього виникла підозра, що позивач планує залишитись в ОАЕ нелегально, позивач влаштувала скандал і відмовилась виселятись з готелю та їхати в аеропорт, гід викликав поліцію, проте відповідачі шляхом тривалих переговорів вирішили цю ситуацію, оскільки позивач мала білет на зворотній виліт. Відповідач стверджувала, що вона ніколи не обіцяла позивачу спочатку вирішити проблему з проживанням шляхом оплати готелю на добу, а тим більше, не обіцяла компенсувати завдані збитки, і навіть якщо позивач і самостійно придбала ніч з 24.12.2017 по 25.12.2017 з харчуванням «сніданок + вечеря», то вечерю 25.12.2017 вона не отримала, так як її виселили з номеру 25.12.2017 о 12:00, оскільки з позовної заяви вбачається, що послугою «пізнє виселення» вона не скористалась. Також на переконання відповідача ніяких листів чи вимог від позивача вона не отримувала, позивач до неї ніколи не дзвонила та в офіс не приходила. Вислухавши думку осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що 13.12.2017 між відповідачем ФОП [PERSON], як турагентом, яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Туристична компанія «GTO», та позивачем було укладено договір № 1874 на туристичне обслуговування. За даним договором була придбана туристична подорож на 4 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Луізу та [PERSON]. Країна та місце призначення: ОАЕ, Дубаї. Термін подорожі: з 19.12.2017 по 25.12.2017. Транспортне обслуговування літак. Розміщення в готелі: Fairmont The Palm Dubai 5*. Поселення до готелю 20.12.2017, виселення з готелю 25.12.2017. Трансфер груповий. Харчування HB. Страховка включена. Додаткові послуги: 4 візи по 320 доларів США. Також включено 4 білети на 03.01.2018 по ціні 229 доларів США по курсу 27,71 грн. Вартість туристичних послуг 85\~568 грн. Згідно з двома квитанціями до прибуткового касового ордера № 1874 від 14.12.2017 позивач сплатила 85\~568 грн. та 400 доларів США, що згідно із закріпленим курсом долара США у спірному договорі склала 11\~084,00 грн. Як стверджує позивач, доплата у 400 доларів США була здійснена нею за номер категорією вище deluxe sea view. Загальна вартість туру склала 96\~652,00 грн. Відповідачі не оспорювали вартість оплачених за договором туристичних послуг. Відповідно до підтвердження заявки № 131406 від 13.12.2017 від замовника ФОП [PERSON], копію якого було надано ТОВ «ГТО» разом з відзивом, було замовлено тур на 4 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Луізу та [PERSON]. Країна та місце призначення: ОАЕ, Дубаї. Термін подорожі: з 19.12.2017 по 24.12.2017. Готель Fairmont The Palm 5* (Дубаї). Харчування HB. Номер deluxe room sea view + 2 CHD. Транспортне обслуговування літак. Страховка включена. Додаткові послуги: 4 візи до ОАЕ. З пояснень сторін вбачається, що 24.12.2017 мав місце конфлікт, коли позивача та інших осіб, які подорожували з нею, адміністрація готелю та гід просили виселитись з номера та готелю. З огляду на наявний в матеріалах справи інформаційний рахунок-фактуру № 0540 за період з 20.12.2017 по 25.12.2017 з офіційним перекладом позивач самостійно оплатила проживання в готелі Fairmont The Palm 5* (ОАЕ, Дубаї) з 24.12.2017 на 25.12.2017, обслуговування номера та муніципальний податок у розмірі 2\~136 дирхам, що станом на 24.12.2017 становило за курсом НБУ 15\~792,94 грн., проте позивачем було заявлено суму лише 15\~000,00 грн. У вказаному рахунку зазначено й інші суми за 24.12.2017-25.12.2017, в тому числі й харчування, однак позивачем не заявлено вимог щодо них. З рахунку вбачається, що його було оплачено готівкою та карткою Mastercard. Оплата карткою також підтверджується чеком. Позивач вказувала, що проживання в готелі з 24.12.2017 на 25.12.2017 не було забезпечено відповідачами, відповідачі стверджували, що відповідно до вимог договору вони не повинні були забезпечувати позивачу та особам, які її супроводжували, проживання в готелі з 24.12.2017 на 25.12.2017. З розрахунку позивача вбачається і це не оспорювалось відповідачами, що вартість одного дня проживання в готелі становив 10\~400,40 грн. ((загальна вартість туру 96\~652,00 грн. ( візи на 4 осіб 320 доларів США + вартість авіаквитків на 03.01.2018 229\~доларів США х 4) х визначений у договорі курс долара США 27,71 грн.)/6 днів туру, обумовлених в договорі), тобто різниця між оплаченими туристичними послугами і тими, які були надані становить 10\~400,40 грн. 23.01.2018 позивачем до відповідачів було направлено вимогу № 23/01/2018-1 про компенсацію вартості ненаданих послуг та відшкодування завданих збитків та 21.02.2018 було повторно направлено вимогу № 21/02/2018-01. Відповіді на вказані вимоги сторонами суду надані не були. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)\~визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається\~зі ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від майнової\~шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов'язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як визначено ч. 1 ст. 295 ГК України, комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє. Частиною 1 ст. 303 ГК України визначено, що комерційний агент несе відповідальність у повному обсязі за шкоду, заподіяну суб'єкту, якого він представляє, внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов'язків, якщо інше не передбачено агентським договором. З огляду на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. Статтею 19-1 Закону України «Про туризм» передбачено, що будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Інформація про умови надання туристичних послуг, яку туроператор (турагент)\~поширює до\~укладення договору\~на туристичне обслуговування, має доводитися у доступній,\~наочній формі,\~бути розбірливою,\~зрозумілою та\~містити відомості\~про: 1) місце надання туристичних послуг,\~програму туристичного обслуговування; 2) характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення,\~зокрема їх\~вид і\~категорію; 3) характеристику готелів\~та інших\~об'єктів,\~призначених для надання послуг з тимчасового розміщення,\~у тому\~числі місце\~їх розташування, категорію, строки і порядок оплати готельного обслуговування; 4)\~види і\~способи забезпечення\~харчування під\~час туристичної подорожі; 5) мінімальну кількість туристів у групі, а також інформування туриста про\~те,\~що туристична\~подорож не\~відбудеться через недобір групи, не пізніше ніж за три дні до початку туристичної подорожі; 6)\~ціну туристичних\~послуг. Туроператор (турагент) зобов'язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг,\~про які\~був поінформований споживач до укладення\~договору на\~туристичне обслуговування,\~крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача\~до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі\~угоди, укладеної між\~сторонами договору. До укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного\~продукту надається\~інформація про: 1) основні вимоги до оформлення\~в'їзних/виїзних\~документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування),\~у тому\~числі строк\~їх оформлення; 2) медичні застереження стосовно здійснення туристичної подорожі, зокрема протипоказання через певні захворювання, особливості фізичного стану (фізичні\~недоліки)\~і вік\~туристів,\~а також умови безпеки туристів у країні (місці) тимчасового перебування; 3) туроператора (турагента),\~його місцезнаходження,\~поштові реквізити, контактний телефон,\~наявність ліцензії\~на провадження туристичної діяльності та інші відомості відповідно до законодавства про захист прав споживачів; 4) керівника групи\~та засоби\~зв'язку\~з ним\~у разі\~здійснення туристичної подорожі за кордон чи перебування за кордоном неповнолітньої та/або малолітньої особи з метою встановлення законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи прямого зв'язку\~з нею; 5)\~час та\~місце проміжних\~зупинок і\~транспортних сполучень\~та категорію місця, яке споживач займатиме в певному виді транспортного засобу; 6) види і тематику екскурсійного обслуговування,\~порядок здійснення зустрічей\~і проводів,\~супроводу туристів; 7) стан навколишнього природного\~середовища,\~санітарного та епідеміологічного благополуччя; 8) назву, адресу та контактний телефон представництв туроператора або організації (організацій), уповноваженої туроператором на прийняття скарг і претензій\~туристів,\~а також адреси і телефони дипломатичних\~установ України\~у країні\~(місці) тимчасового перебування або місцевих служб, до яких можна звернутися у разі виникнення труднощів під час туристичної подорожі; 9) порядок забезпечення туроператором обов'язкового\~та/або добровільного страхування туристів, розмір, порядок і умови виплати страхового відшкодування, а також можливість та\~умови добровільного страхування витрат, пов'язаних з розірванням договору на туристичне обслуговування за ініціативою туриста, страхування майна; 10) розмір фінансового\~забезпечення туроператора\~(турагента) на випадок його неплатоспроможності (банкрутства) та кредитну установу, яка надала таке забезпечення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобовязується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше\~не передбачено законом. Згідно з ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування\~сталося з\~вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов'язаних з наданням послуг, зазначених у цьому\~договорі,\~та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла\~знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб'єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. За приписами абз. 5, 8 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб'єкти туристичної діяльності зобов'язані надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані туристам (екскурсантам), іншим особам та довкіллю. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про туризм» суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 25 Міжнародної готельної конвенції щодо укладання контрактів власниками готелів та турагентами власник готелю звільняє від клієнтів заброньоване приміщення з 2 годин дня в день прибуття і зберігає його до полудня в день відїзду. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. У спірному договорі позивач та відповідач туроператор ТОВ «ГТО», від імені якого діяв відповідач турагент ФОП [PERSON], чітко погодили, що датою виїзду з готелю є 25.12.2017. А отже, з огляду на ст. 25 Міжнародної готельної конвенції щодо укладання контрактів власниками готелів та турагентами позивач з особами, які її супроводжували, повинні були виселитись з готелю о 12:00 25.12.2017. Проте, відповідачем турагентом ФОП [PERSON] було зроблено відповідачу туроператору ТОВ «ГТО» заявку на тур на 4\~особи з проживанням в готелі лише до 24.12.2017, тобто всупереч умовам договору, хоча, як визнала сама відповідач ФОП [PERSON], їй було відомо, що позивач та її сімя, не летіли назад до України 25.12.2017, тому до зворотного перельоту привязуватись не потрібно було, оскільки білети на літак позивач придбала на 03.01.2018. Тобто, суд визнає, що збоку відповідачів мало місце неповне виконання умов договору на туристичне обслуговування, що призвело до додаткових втрат з боку позивача, які заявлені нею у розмірі 15\~000 грн. та підтверджені доказами. Також суд приймає розрахунок позивача, що різниця між оплаченими туристичними послугами та наданими складає 10\~400,40 грн., оскільки це відповідає наданим суду письмовим доказам. Суд вбачає, що неповне виконання умов договору на туристичне обслуговування мало місце з вини відповідача турагента ФОП [PERSON], яка діяла відповідно до ст.\~295 ГК України від імені відповідача туроператора ТОВ «ГТО» та зробила туроператору заявку на тур, що не відповідала умовам підписаного договору, і відповідно, туроператор придбав у готелю проживання та харчування не відповідно до умов зазначеного договору. Проте, не зважаючи на те, що невиконання умов договору мало місце з вини відповідача ФОП [PERSON], відповідно до вимог ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» саме туроператор, тобто у даному випадку відповідач ТОВ «ГТО», несе відповідальність перед туристом (позивачем) за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. У звязку зі встановленими обставинами та відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 23 ЦК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «ГТО» і моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн., що, на думку суду, відповідає принципам розумності та справедливості, враховуючи, що позивач не з власної вини потрапила у конфліктну ситуацію разом зі своєю сімєю за межами України. З огляду на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заявлених позивачем збитків у загальному розмірі 25\~400,40\~грн. та моральної шкоди у розмірі 5\~000 грн. лише з відповідача ТОВ «ГТО», що не позбавляє останнє в подальшому звернутися до відповідача ФОП [PERSON] згідно з ч. 1 ст. 303 ГК України з вимогами про відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено агентським договором, укладеним між ними. Заперечення відповідача ФОП [PERSON] щодо витрат позивача на харчування суд відхиляє, оскільки з огляду на наявний у матеріалах справи рахунок готелю та заявлений позивачем розмір збитків, вона не піднімає питання про стягнення збитків за оплату харчування в готелі, а лише просить стягнути кошти, витрачені нею на оплату проживання, обслуговування номера та муніципальний податок. Задовольняючи частково вимоги позивача, суд відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України також стягує з відповідача ТОВ «ГТО» до державного бюджету судовий збір у розмірі 704,80 грн., який позивач мала б сплатити у разі, якби не була звільнена від його сплати в силу вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи наведені обставини,

Outcome: partial