Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до відповідача про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначила, що 27.11.2020 року надала відповідачу в позику грошові кошти у сумі 22\~000 доларів США, яку остання зобов`язалася повернути до 31.03.2021 року. В подальшому, 28.12.2020 року відповідачу надала в позику грошові кошти у сумі 22\~500 євро, які відповідач зобов`язалася повернути до 31.03.201 року. Зазначила, що підтвердженням укладення договору позики та умов її надання є розписки позичальника, які посвідчують передання останній грошових коштів. Просила стягнути з відповідача борг у сумі 22\~000 доларів США та 22500 євро. Представник позивача в судове засідання не з`явився, раніше надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, будь-яких клопотань, відзиву не надала. Відповідно до ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.\~280\~ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27.11.2020 року [PERSON] , отримала кошти в сумі 22\~000 доларів США та зобов`язується повернути їх до 31.03.2021 року, окрім того, зі змісту розписки від 28.12.2020 року вбачається, що [PERSON] , отримала кошти в сумі 22500 євро та зобов`язується повернути до 31.03.2021 року (а.с.10-11). Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047\~ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки». Як вбачається з наданих копій розписок від 27.11.2020 р. та 28.12.2020 р., вказані розписки засвідчують факт отримання грошових коштів відповідачем від позивача саме в сумі 22 000 доларів США та 22 500 євро та повернення їх до 31.03.2021 року. Окрім того, згідно з ст.\~192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Враховуючи те, що відповідач грошові кошти позивачу у розмірі 22000 доларів США та 22500 євро не повернула, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення боргу.

Outcome: approved