Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності №158-к від 24 липня 2019 року та від 12 липня 2019 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4 551 гривень; стягнення моральної шкоди в розмірі 5 065 гривень; зобов`язання розглянути заяву про перенесення відпустки у зв`язку із хворобою і надати відпустку. Позовні вимоги мотивує тим, що є головою профспілкового комітету Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний медичний інформаційно-аналітичний центр» (далі КЗ ЛОР «ЛОМІАЦ»). Також, працює на посаді лікаря статистика в реорганізованому Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я» (далі КНП ЛОР «ЛОЦГЗ»). Наказом відповідача №158-к від 24.07.2019 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за відсутність на робочому місці в період з 20 червня 2019 року по 21 червня 2019 року без поважних причин. 25 липня 2019 року їй відмовились надати відповідний наказ, надали лише його копію. Окрім цього, позивач дізналась про те, що наказом від 12.07.2019 року на неї також було накладено дисциплінарне стягнення, проте належно завіреного наказу їй не надали. В позовній заяві зазначає: «як вбачається із матеріалів справи та не заперечується представником відповідача, відповідач знав, що позивач обраний та є заступником голови профкому, але притягуючи його до дисциплінарної відповідальності з відповідним поданням до зазначеної профспілки на отримання згоди виборного органу не звертався і не отримував. Зазначає, що з 10 червня 2019 року перебувала у відпустці на 5 днів, проте з 10 по 19 червня вона хворіла і перебувала на листку непрацездатності. 20 червня 2019 року позивач написала заяву про продовження відпустки, проте у зв`язку із відсутністю уповноважених осіб на прийняття листка непрацездатності, скерувала відповідну заяву на електронну адресу, проте в такій допустила помилку. Зазначає, що 24 червня 2019 року вона особисто зареєструвала заяву про продовження відпустки і оригінал «лікарняного (витяг з електронної пошти)» дала інспектору кадрів. Проте, заява про перенесення відпустки від 20 червня 2019 року умисно не розглянута в встановлений законом термін, відпустка на 5 днів їй не надана по даний час. Також, позивач вважає, що відповідач умисно не виплатив «і 5 днів лікарняного і не скерували в соцстрах на виплату лікарняного 5 днів», чим завдав матеріальну і моральну шкоду. Зазначає, що жодних порушень трудової дисципліни не вчиняла. Також, в обґрунтування позову зазначає, що «відповідач незаконно стягнув з зарплати позивача з голови профкому КЗ ЛОР ЛОМІАЦ обманним шляхом членські внески в свою профспілкову організацію завдав матеріальну і моральну шкоду». Також, звернутись до комісії з трудових спорів на підприємстві є неможливим, оскільки про існування такого позивачу не відомо. Такими діями відповідача спричинили позивачу психічні страждання: страх та відчай, що пов`язані із душевним болем. Зміни, які спричинили дії відповідача є істотними та такі неможливо відновити. Ухвалою від 7 серпня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Від відповідача до суду 28 серпня 2019 року поступив відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги заперечує, вважає такі безпідставними та необґрунтованими. Позивач перебуває у трудових відносинах із комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я» (КНП ЛОР ЛОЦГЗ), працює на посаді лікаря-статиста у відділенні медико-економічної статистики. Так, згідно наказу КНП ЛОР «ЛОЦГЗ» від 06.06.2019р. №120-к позивачу була надана частина щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 10 по 14 червня 2019 року. У період з 10 по 19 червня 2019 року позивач хворіла, період тимчасової непрацездатності збіг у часі з початком відпустки і повністю охопив та перевищив її тривалість. Після закінчення лікарняного - 19 червня 2019 року, [PERSON] не вийшла на роботу та без поважних причин була відсутня на роботі 20 та 21 червня 2019 року, які для позивача були робочими днями. Лише 24 червня 2019 року [PERSON] подала відповідачу заяву від 20.06.2019 р. (вх.№100 від 24.06.2019р.), в якій просила у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю протягом 10-19 червня 2019 року продовжити відпустку на 2 дні з 20 червня по 21 червня 2019 року включно, на що їй було надана відповідь про неможливість продовження відпустки на два дні з 20 червня, тобто «заднім числом», а тому згідно вимог статті 11 Закону України «Про відпустки» невикористана відпустка має бути перенесена і адміністрація готова узгодити з нею конкретний період. Крім того, позивач у своїй заяві просила продовжити відпустку частково, лише на тих два дні, коли вона була відсутня на роботі, хоча тривалість невикористаної відпустки, на яку припав період тимчасової непрацездатності, становить 5 календарних днів, що не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про відпустки». Факт відсутності на роботі у вказаний період підтверджується як доповідними записками в.о. керівника підрозділу, табелем обліку робочого часу, так і підтверджується (не заперечується) самою позивачкою. Також, в позові позивач сама зазначає, що її заява, що направлена 20.06.2019 року, не могла бути отримана відповідачем у зв`язку із помилкою в адресі отримувача. Позивач не узгоджувала із роботодавцем питання про продовження відпустки, не повідомляла (не попереджала) про свій невихід на роботу після закінчення лікарняного, наказ адміністрації про це не видавався, вона була відсутня на роботі без поважних причин у період 20 та 21 червня 2019 року внаслідок самовільного продовження відпустки, тобто вчинила прогул. Положення чинного законодавства не передбачають можливості для працівника самостійно, без погодження з роботодавцем, продовжувати період відпустки, навіть у разі тимчасової непрацездатності в період відпустки. Окрім цього, в порушення п.3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку позивач своєчасно не повідомила (не попередила) роботодавця про те, що на час наданої згідно наказу відпустки (10-14 червня) припав період тимчасової непрацездатності (10-19 червня), в тому числі про свій невихід на роботу у зв`язку хворобою 18 червня 2019 року, тобто у перший робочий день після закінчення відпустки. А тому, дисциплінарне стягнення до позивача застосовано підставно та у відповідності до чинного законодавства. Також, при обранні виду стягнення (догани) враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, було запропоновано позивачу надати письмові пояснення з приводу вказаних порушень трудової дисципліни,що вона зробила, вказавши, що скерувала заяву відповідачу про продовження відпустки 20.06.2019 року, але така не поступала і сама позивач визнала, що вказала неправильну адресу електронної пошти. Окрім цього, дійсно, наказом відповідача від 12 липня 2019 року №149-к позивачу оголошена догана, підставою для чого стало порушення трудової дисципліни та обов`язків працівника, передбачених п. 3.1. Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Так, 5 червня 2019 року у робочий час позивач була відсутня на роботі у відділенні медико- економічної статистики (м. Львів, вул. Некрасова, 4) у період з 9.00 год. до 10.45 год., про свій невихід чи спізнення не повідомила ні свого безпосереднього керівника, ні адміністрацію відповідача. Інформацією про причини відсутності [PERSON] не володіли також працівники підрозділу. Вказаний факт підтверджується актом, складеним комісією ЛОЦГЗ від 5 червня 2019 року. При застосуванні дисциплінарного стягнення, відповідачем взято до уваги інші порушення трудової дисципліни, а також той факт, що позивач в цей же день, 5 червня 2019 року, на правомірну пропозицію адміністрації підприємства дати пояснення з приводу причин відсутності на роботі зранку, створила на роботі у робочий час конфліктну ситуацію, відмовилася надавати будь-які пояснення причин відсутності на роботі. Оскаржуваний наказ обґрунтований як фактичними обставинами справи, так і нормами права. Позовні вимоги повністю спростовуються доданими до даного відзиву доказами. Окрім цього, у КНП ЛОР «ЛОЦГЗ» діє первинна профспілкова організація Львівського обласного центру громадського здоров`я профспілки працівників охорони здоров`я України, код ЄДРПОУ 35854756, голова - Бартошик Н.О. (надалі - ППО ЛОЦГЗ), яка належить про Професійної спілки працівників охорони здоров`я України та діє на підставі її статуту. Позивач не є членом виборного органу даної первинної профспілкової організації, як і не перебуває в ній на профспілковому обліку. Із заробітної плати позивача взагалі не відраховуються будь-які членські профспілкові внески. У КНП ЛОР «ЛОЦГЗ» відсутні будь-які інші первинні профспілкові організації, що діють відповідно до законодавства у підприємстві. Жодна інша профспілкова організація, окрім ППО ЛОЦГЗ, не заявляла перед відповідачем про свій статус і діяльність, як первинна профспілкова організація, що діє у ЛОЦГЗ. Позивач була головою первинної профспілкової організації Львівського обласного медичного інформаційно-аналітичного центру профспілки працівників охорони здоров`я України (надалі - ППО ЛОМІАЦ), тобто профспілкової організації яка діяла у КЗ ЛОР ЛОМІАЦ, який, як юридична особа, припинений у 2018 році. Окрім цього, вона є лише одним членом вказаної профспілкової організації, а тому профспілковий комітет в принципі не може розглянути жодного питання, в тому числі щодо згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки такого виборного профспілкового органу немає взагалі. Таким чином, відповідачем при притягнені до дисциплінарної відповідальності позивача не були порушені вимоги ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки вказані гарантії не поширюються і не застосовується до позивача, що підтверджується вищенаведеними доказами. Щодо вимоги про стягнення в користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу 20-21 червня 2019 року, відповідач вважає, що вказана вимога є безпідставною та необґрунтованою, оскільки 20 та 21 червня 2019 року позивач не вийшла на роботу та не працювала з власної ініціативи внаслідок самовільного продовження відпустки, що і сама не заперечує, а відтак вказаний період не є вимушеним прогулом та відсутні правові підстави стягнення втраченого заробітку за вказані дні. Окрім цього, безпідставними є і доводи позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та спростовуються матеріалами справи. Позивач подала до суду заперечення на відзив, в якому зазначає, що службу громадського здоров`я було реорганізовано з порушеннями законодавства. Позивач перебувала у відпустці, проте з наказом вона не ознайомлена. Про те, що вона під час відпустки перебувала на лікарняному повідомила по телефону працівників установи , а тому підстав для не продовження відпустки не було. Вважає, що такі дії є зловживанням службовим становищем та помстою позивачу, умисно створеними підставами для вимушеного прогулу. Профспілкова організація не була само розпущена, вона входить до керівних органів профспілки, а тому стягнення на неї накладено незаконно. Тому вважає відзив на позов безпідставним. Відповідач подав до суду заперечення, в якому вважає, що обставини та доводи, зазначені позивачем, жодного відношення до справи не мають, є суб`єктивною думкою позивача та жодними доказами не підтверджується. Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зміну порядку розгляду справи у зв`язку із безпідставністю. Також було відхилено клопотання про витребування додаткових доказів у зв`язку із відсутністю підстав, передбачених ч.1 ст.84 ЦПК України. Позивач також подала заперечення на подане відповідачем заперечення. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що на час виникнення спірних правовідносин позивач [PERSON] , згідно наказу КЗ ЛОР «ЛОЦГЗ» №143-к від 1 жовтня 2018 року, з 1 жовтня 2018 року працює лікарем-статистиком у відділенні медико-економічної статистики у КЗ ЛОР «ЛОЦГЗ», який з 10 січня 2019 року перетворений на КНП ЛОР «ЛОЦГЗ». На даний час Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я» припинив свою діяльність. Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру, який полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника у трудовому колективі. У трудовому законодавстві немає обмежень щодо підстав та періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення. Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Трудова дисципліна у КНП ЛОР «ЛОЦГЗ» регулюється, зокрема, Правилами внутрішнього трудового розпорядку ЛОЦГЗ, затвердженими зборами трудового колективу 07.09.2018 року, з якими позивач ознайомлена (а.с.45). Графік роботи: п`ятиденний робочий тиждень (понеділок-п`ятниця), вихідні дні- субота, неділя; початок робочого дня - 9.00 год, закінчення робочого дня - 17.12 год, обідня перерва: 13.00год.- 13.30год. (п.5.7. ПВТР). Робоче місце знаходить по вул. Некрасова, 4 у м. Львові. Згідно наказу відповідача від 06.06.2019р. №120-к позивачу за її заявою (а.с.35) та на її прохання була надана частина щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 10 по 14 червня 2019 року (а.с.34). У період з 10 по 19 червня 2019 року позивач хворіла, що підтверджується відповідним листком непрацездатності серії АДУ №279220 (а.с.9). З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 19 червня 2019 року [PERSON] не вийшла на роботу та була відсутня на роботі 20 та 21 червня 2019 року, що визнає у позові та запереченнях сама позивач. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] лише 24 червня 2019 року подала відповідачу заяву від 20.06.2019 року (вх.№100 від 24.06.2019 року), в якій просила у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю протягом 10-19 червня 2019 року продовжити відпустку на 2 дні з 20 червня по 21 червня 2019 року включно. Суд також враховує, що позивач визнає, що надісланий нею 20 червня 2019 року електронний лист на адресу відповідача про продовження відпустки не міг бути одержаним відповідачем у зв`язку із допущеною нею у адресі електронної пошти помилкою. Наказом КНП ЛОР «ЛОЦГЗ» №158-к від 24.07.2019р. лікарю-статистику [PERSON] оголошено догану,

Outcome: dismissed