Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит» про стягнення коштів обґрунтувавши його тим, що 24.12.2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк «[PERSON] та кредит» , від імені якого діяло відділення № 38 у м. Кіровограді було укладено договір заява № 300131/154496/5-14 про банківський вклад (депозит) «Пенсійний», на 5 місяців, в національній валюті, внаслідок чого вона передала відповідачу на вкладний рахунок № 2630.6.094597.002 грошові кошти у сумі 60 742,36 грн., під 24,60% річних, на умовах Договору та Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та кредит». За час відкриття Вкладу позивачем залучались кошти, сума яких складає на 25.05.2015 року 62 445, 62 грн. Позивач зверталася до відповідача із письмовими заявами про повернення коштів, проте договірні зобовязання відповідачем не виконані. Вважаючи порушеним майновий інтерес і право клієнта банку, позивач з даним позовом звернувся до суду та просить стягнути з відповідача внесені кошти, а також моральну шкоду та витрати на правову допомогу. До початку розгляду справи по суті позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду в частині стягнення з відповідача процентів за користування коштами понад строк дії договору, яку ухвалою суду від 30.07.2015 року задоволено. Позивач та представник позивача у судове засідання зявилися, позов підтримали та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, письмових заперечень на позов та заяву про розгляд справи без його участі до суду не надав. З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за даної явки, заочно. Заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2014 року між сторонами було укладено договір заяву № 300131/154496/5-14 про банківський вклад (депозит) «Пенсійний», на 5 місяців, в національній валюті, внаслідок чого позивач передала відповідачу, а відповідач прийняв від позивача на вкладний рахунок № 2630.6.094597.022 грошові кошти у сумі 60 742,36 грн., під 24,60% річних, на умовах Договору та Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та кредит». Факт приймання відповідачем від позивача коштів підтверджується меморіальним ордером № 45177 від 24 грудня 2014 року. Згідно з довідкою відповідача від 25.05.2015 року № 112/38, в відділенні № 38 Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит», МФО 300131, на імя позивача відкрито депозитний договір № 300131/154496/5-14. Залишок коштів на рахунку № 26207094597004 відкритому до даного депозиту станом на «25» травня 2015 року складає 62445.62 грн. Після закінчення строку, визначеного у п.1 Договору заяви, вклад повертається Вкладнику в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. Основних умов (п.6 Договору). Позивач зверталася до відповідача із письмовими заявами про повернення коштів, проте договірні зобовязання відповідачем не виконані Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.. 611 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На користь позивача підлягає стягненню сума залишку коштів, розміщених на депозитному рахунку позивача у розмірі 62 445.62 грн. Разом з тим, позивачем на доказування отриманої моральної шкоди не додану жодного доказу, який би свідчив про заподіяну шкоду, а також не зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Крім того, позивачем не доведено факту понесення ним витрат на правову допомогу, у звязку з чим правові підстави для задоволення вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу відсутні. Враховуючи викладене та

Outcome: partial