Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в с.Волокитине Путивльського району Сумської області померла її матір - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на земельну частку (пай), розміром 3,26 в умовних кадастрових гектарах. Як спадкоємець померлої за законом вона звернулася до Путивльської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у зв'язку зі спливом шестимісячного строку, а також наявністю свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] на ім'я іншого спадкоємця. Посилаючись на те, що не зверталась у встановлений шестимісячний строк до нотаріальної контори, оскільки вважала, що вступивши в володіння та управління спадковим майном саме вона є спадкоємцем за законом після смерті матері і має право на спадкове майно, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] тривалістю в один місяць, а судові витрати покласти на неї. Під час підготовчого засідання позивач позов підтримала. В судове засідання 05.04.2018 не з'явилась, надала заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи провести за її відсутності (а.с.20). Представник позивача в судовому засіданні 05.04.2018 позов підтримала з підстав викладених у позові. Представник відповідача та третя особа надали суду письмові заяви, в яких позов визнали повністю і просили справу розглянути за їх відсутності (а.с.22,25). Ухвалою Путивльського районного суду від 05.03.2018 до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON], яка в судове засідання не з'явилась, пояснень не подавала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що [INFO] в с.Волокитине Путивльського району Сумської області померла мати позивача [PERSON] (а.с.6,8). Як роз'яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, оскільки часом відкриття спадщини після померлої [PERSON] є [INFO], спадкові відносини в даному випадку регулюються положеннями ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною першою ст.548 ЦК УРСР 1963 р. встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з ст.549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Таким чином прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить від його власного волевиявлення. Відповідно до ст.553 ЦК України 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст.550 ЦПК України строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Відповідно до довідки Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 24.10.2017 №206 померла [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] Крім того, також в довідці зазначено, що спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняла її дочка [PERSON] вступивши в володіння та управління спадковим майном, розпорядилася особистими речами померлої (а.с.9). Після смерті [PERSON] за заявою чоловіка [PERSON] була заведена спадкова справа №50/1997 (а.с.33-35),якому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої - грошові вклади з належними відсотками, що знаходились в відділенні №3052/029 Ощадного банку України в с.Волокитино. 28 листопада 1996 року [PERSON] склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за №149, в якому все своє майно заповідав онуці [PERSON] (а.с.45). На підставі зазначеного заповіту останній 22.08.2016 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку, загальною площею 2,8926 га, розташованої на території Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області, належну померлому згідно з Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 27 грудня 1999 року (а.с.74). Як роз'яснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином у справах про спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, тобто [PERSON] За наявності спадкоємців у справі Волокитинська сільська рада жодним чином не має відношення до спадкового майна та не може бути відповідачем у справі. При цьому необхідно зазначити, що в силу дії ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами ч.ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Таким чином неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів у визначені ст.51 ЦПК України строки і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно, суд може інформувати позивача про можливість заміни, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглядати справу далі і відмовляти у позові. Судом під час підготовчого засідання було проінформовано позивача про можливість заміни, проте остання заявляти клопотання як про заміну відповідача, так і про залучення в якості іншої особи в якості співвідповідача, відмовилась. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки даний позов позивачем пред'явлено до неналежного відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed