Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. В позові зазначив, що 23 серпня 2016 року померла, [PERSON]. За життя[PERSON] залишила заповіт від 22 березня 2001 року за реєстровим №911, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON], яким все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те що буде належати їй на день смерті заповіла позивачу, [PERSON]. До спадкової маси післясмерті [PERSON] увійшло нерухоме майно у вигляді житлового будинку №29/42 по вул. Камянсько - Дніпровській /Трясила у м. Запоріжжі з господарськими спорудами і будівлями, якийналежав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 22 березня 1980 року за №2146, на підставі чого, 24 серпня 1988 року Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності за № 1р №91. Інші спадкоємці, в тому числі, особи, що мають право на обовязкову частку у спадщині - відсутні. Отже, позивач успадкував після смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом, вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями. Водночас, оформити спадщину у позасудовому порядку, у нотаріальній конторі, не має можливості через наявність розбіжностей у правовстановлювальному документі на житловий будинок та технічному паспорті, про що свідчить постанова Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON], від 12 квітня 2017 року за №116/02-31, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті, [PERSON], на житловий будинок №29/42 по вул. Камянсько - Дніпровській /Трясила у м. Запоріжжі з господарськими спорудами і будівлями. Оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] окрім позивача, немає, то відповідачем у справі зазначено орган територіальної громади в особі Запорізької ї ради. Позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок літ.А з господарськими спорудами і будівлями: погріб під А - літ. пг; літня кухня - літ. В, сарай - літ. Б, сарай - літ. Ж, вбиральня - літ. М. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Камянсько - Дніпровська /Трясила, буд. № 29/42, в порядку спадкування за заповітом після смерті, 23 серпня 2016 року, [PERSON]. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вирішення справи залишила на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, спеціаліста ТОВ ЗМБТІ, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 22 березня 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №911. (а.с. 15). 23 серпня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №363811 від 24 серпня 2016. (а.с.13) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку №29/42 по вул. Камянсько-Дніпровська/Трясила у м. Запоріжжі з господарськими спорудами і будівлями, якийналежав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 22 березня 1980 року за №2146, на підставі чого, 24 серпня 1988 року Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності за № 1р №91. (а.с.16-18) Інші спадкоємці, в тому числі, особи, що мають право на обовязкову частку у спадщині - відсутні. Як передбачено ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст.1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. 28.09.2016 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом. (а.с. 38) 12.04.2017 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку із наявністю розбіжностей у наданих заявником документах, що підтверджують склад спадкового майна. Так, у спадковій справі №43/2016 після померлої 23.08.2016 року [PERSON] є заява про прийняття спадщини за законом де в складі спадкового майна вказаний житловий будинок №29 по вул. Камянсько-Дніпровській в м. Запоріжжі, наданий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок №29 по вул. К.-Дніпровській в м. Запоріжжі, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №29/42 по вулиці Камянсько-Дніпровській/Трасила в м. Запоріжжі, технічний паспорт на житловий будинок № 29/42 вулиці Камянсько-Дніпровській/Трясила в м. Запоріжжі, та відповідь ТОВ ЗМБТІ, в якій повідомляється, що даними про зміну поштової адреси БТІ не володіє. (а.с. 77) В судовому засіданні було заслухано спеціаліста ТОВ «ЗМБТІ» [PERSON], який надав для огляду технічну документацію та надав наступні пояснення, що з матеріалів інвентаризаційної справи житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Камянсько- Дніпровська/Трясила, 29/42 вбачається, що: - до первинної інвентаризації, проведеної у 1940 р. вказаний житловий будинок предявлено до інвентаризації за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Дніпровська, 3. - до поточних інвентаризацій проведених у 1948р., 1961р., 1963р., 1972р. зазначений житловий будинок предявлено до інвентаризації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпровська, 29. - до поточної інвентаризації проведеної у 1972р. зазначений житловий будинок вредявлено до інвентаризації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Камянсько-Дніпровська, 29. - до поточних інвентаризацій проведених у 1986р., 1988р., 2001р., той же житловий судинок предявлено до інвентаризації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Камянсько- Дніпровська/Трясила 29/42. Крім того ТОВ «ЗМБТІ» надав з матеріалів інвентаризаційної справи копію технічної документації на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Камянсько-Дніпровська/Трясила 29/42. (а.с.134-137) Частиною 5 статті 1268 ЦК передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори, однак не має можливості оформити спадщину через наявність розбіжностей правовстановлювальному документі на житловий будинок та технічному паспорті, та постановою Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 12.04.2017 за №116/02-31, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно що залишилося після смерті [PERSON], суд приходить до висновку, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадщини, а задоволення його позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved