Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що вона є власником є власником 61/100 часток житлового будинку №134 по вулиці Херсонській смт.Антонівка в м. Херсоні, на підставі договору нерухомого майна №ВВА 562398 від 12.07.1999 року та договору купівлі-продажу АВЕ 817323 від 16.12.1999 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 05.02.2015 року, яке набрало законної сили 17.02.2015 року - розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який є сином Позивача. Відповідач фактично не проживала за вказаною адресою, про що було складено акт, через що Позивач вимушена нести надмірні витрати за комунальні послуги та змушена звернутись з позовом до суду. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком №134 по вулиці Херсонській смт.Антонівка в м. Херсоні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, також зазначила, що права дитини [PERSON] по даній справі, не порушені та він має право проживання у належному позивачу будинку разом з батьком, який також зареєстрований за зазначеною адресою. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~Тобто право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права приватної власності на це майно. На підставі вищевикладеного вбачається, що з припиненням права власності особи на будинок (квартиру) припиняється його право на користування ними, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слідує висновок, що права користування членів сімї власника будинку цим будинком та обсяг цих прав залежить від прав власника будинку. З припиненням права власності особи на будинок припиняється право членів її сімї на користування ним, оскільки права останніх є похідними від прав самого власника. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 61/100 часток житлового будинку №134 по вулиці Херсонській смт.Антонівка в м. Херсоні, на підставі договору нерухомого майна №ВВА 562398 від 12.07.1999 року та договору купівлі-продажу АВЕ 817323 від 16.12.1999 року; витягу №4347515 від 04.08.2014 року. Згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 05.02.2015 року, яке набрало законної сили 17.02.2015 року - розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту, який складено у присутності [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені головою квартального комітету №10 підпис якого в свою чергу засвідчено керуючим справами [PERSON] [PERSON], яка зареєстрована у житловому будинку №134 по вулиці Херсонській смт.Антонівка в м. Херсоні за даною адресою фактично не проживає. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що момент внесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є офіційним визнанням та підтвердженням виникнення в особи права власності на нерухоме майно. Наявна в матеріалах справи копія домової книги житлового будинку №134 по вулиці Херсонській смт.Антонівка в м. Херсоні та довідка №1759 від 02.08.2016 року - підтверджують факт реєстрації [PERSON] в житлового будинку №134 по вулиці Херсонській смт.Антонівка в м. Херсоні. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частина четверта статті 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місція проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень. Таким чином, реєстрація та проживання [PERSON] в будинку, що знаходиться у власності позивача, обмежує її право власності. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved