Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Танюшівську сільську раду Новопсковського району Луганської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В належному їй будинку зареєстрований відповідач, яка більше п'яти років в будинку не проживає. На сьогоднішній день позивач має намір оформити житлову субсидію, але факт реєстрації там відповідача створює перешкоди в цьому, на підставі чого вона змушена звернутись до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.03.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі третю особу. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника, з позовом згодні, заперечень не мають. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.02.2005 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Корнієнко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №304 (а.с. 7 на звороті) належить Ѕ житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7872929 від 26.07.2005 (а.с. 7). З довідки, виданої 17.12.2018 виконавчим комітетом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №905, вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Має склад сім'ї: син - [PERSON], [INFO], невістка - [PERSON], [INFO], онука - [PERSON], [INFO] - зареєстрована, але фактично не проживає. Згідно акту про фактичне не проживання особи, складеного 05.02.2019 депутатом Танюшівської сільської ради Новопсковського району [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає з 01 січня 2013 року, про що також засвідчили сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім'ї позивача, втім не проживає з 01 січня 2013 року, тобто понад один рік без поважних причин в житловому будинку, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація [PERSON] в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач позов визнала, суд, вважає, що позовні вимоги в частині визнання відповідача, такими, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області зняття відповідача з реєстрації, з наступних підстав. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно із ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. За вимогами ст. 11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування особи (так само й зняття з реєстрації) здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На теперішній час реєстрація місця проживання здійснюється органами місцевого самоврядування. Задовольняючи позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, суд не вправі вирішувати питання щодо зняття відповідача з реєстрації, оскільки реєстрація осіб за певним місцем проживання або зняття з реєстрації не входить до компетенції суду. Зняття осіб з реєстрації проводиться відповідним органом на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений ним при зверненні до суду, у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial