Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 07 березня 2008 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання відповідача спиртними напоями та постійні сварки. З жовтня 2012 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Тому позивач просить суд шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утриманні доньки в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 28 липня 2014 року заперечував проти розірвання шлюбу та просив надати строк на примирення. Окрім того відповідачем було надано письмові заперечення, відповідно до яких він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утриманні дитини в розмірі 500 грн. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 07 березня 2008 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 118 /а.с.7/. Від спільного подружнього життя сторони мають - доньку [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та постійні сварки. З жовтня 2012 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, з того часу вони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2014 року сторонам було надано строк у два місяці на примирення, однак примирення не було досягнуто. При таких обставинах суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить їх інтересам, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що донька сторін [PERSON] - неповнолітня, проживає зі своєї матір'ю, потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач [PERSON] на даний час не має постійного місця роботи, тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття щомісячно в розмірі 800 грн. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки з 11 липня 2014 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial