Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою до [PERSON], предметом якої є зміна розміру аліментів, які з нього стягуються на підставі судового наказу від 12.01.2018 року (справа №213/3669/17) на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], та встановлення їх в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення від дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття Як на підставу позову позивач посилається на те, що з відповідача з 20 грудня 2017 стягуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На сьогоднішній день відповідач офіційно працевлаштувався слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду у ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», матеріальне становище його значно покращилось, тому позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини є доцільним змінити розмір аліментів. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач не з'явилась, її належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, представник позивача [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує /а.с.44/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання /а.с.43/, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу і мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] народження. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.4/ та відповідачем не оспорюється. Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. За судовим наказом Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.01.2018 року (справа №213/3669/17, провадження №2-н/213/48/18) з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.5/. Дане рішення знаходиться на виконанні. Відповідач працює слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду у ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», отримує стабільну заробітну плату. Встановленим у судовому засіданні фактам відповідають правовідносини з аліментних обов'язків батьків по утриманню своїх дітей. Приписами ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» статтю 183 Сімейного кодексу України було доповнено частиною 5, відповідно до якої, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, законодавцем було визначено, що розмір аліментів на двох дітей складає одна третина. Таким чином, суд приходить до висновку, що, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, принцип розумності та справедливості, є підстави для підвищення розміру аліментів, які на даний час відповідач сплачує на користь позивача за рішенням суду, і відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітної плати. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved