Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Пришибської селищної ради, Михайлівського району, Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в зв`язку з набуттям права на житловий будинок. На обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 04 жовтня 1997 року між нею, як обдарованою з однієї сторони, та громадянином [PERSON] , як дарувателем, з іншої сторони, був укладений договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на який вона здобула право власності за згаданим правочином знаходиться на земельній ділянці площею 0,13 гектара, яка в свою чергу розташована на території Пришибської селищної ради, Михайлівського району, Запорізької області, і має ту ж саму адресу, що й будинок, а саме [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності [PERSON] на земельну ділянку було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серія ЗП 000011 № 515 від 4 січня 1996 року, під час вчинення договору дарування, останній запевнив її, що земельна ділянка також переходить у її власність. З 4 жовтня 1997 року позивач вважала себе власником, як вищевказаного будинку, так і земельної ділянки, на якій він розташований, і тому на протязі часу, що минув з моменту отримання нею будинку, відкрито користується, як ним самим, так і земельною ділянкою, без зміни її цільового призначення, тому, що обидва зазначені об`єкти нерухомого майна є двома складовими однієї складної речі садиби, і не можуть бути відокремлені одне від одного без істотного знецінення, крім того фізично не можливо використовувати будинок без користування земельною ділянкою, на якій він розташований. Однак у 2019 році їй стало відомо, що питання, щодо переоформлення на неї земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, під час укладення договору дарування вирішене не було, за таких обставин: маючи намір зареєструвати право власності на будинок у відповідності з вимогами Закону від\~01.07.2004\~№\~1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вона дізналась, що не може цього зробити через те, що за документами власником земельної ділянки, на якій він розташований, продовжує значитись даруватель [PERSON] . Звернувшись до фахівця у галузі права за консультацією, вона отримала роз`яснення, щодо того, що на час укладення договору дарування, земельні відносини взагалі та питання переходу до неї права власності на земельну ділянку, на якій розташований отриманий нею в дар будинок зокрема, регулювались Земельним кодексом України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, який було введено в дію 15 березня 1991 року. Тобто, фактично з переходом до неї права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, площею: 0,13 гектара згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЗП 000011 № 515 від 4 січня 1996 року. Юридично посвідчити перехід до неї права власності на земельну ділянку повинна була зробити Пришибська селищна рада шляхом видачі відповідного Державного акту. Проте, такі дії вчинені не були. З прийняттям нормативних актів повноваження щодо державної реєстрації прав на земельні ділянки та скасування державної реєстрації цих прав не розповсюджуються на компетенцію органів місцевого самоврядування. Тобто, на даний час можливість оформлення за нею права власності на земельну ділянку в порядку, що діяв на час укладення договору дарування, втрачена, а відтак вирішити питання про визнання її права на земельну ділянку в інший спосіб, аніж шляхом звернення до суду, неможливо. Внаслідок зазначеного просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,13 гектара, розташовану на території Пришибської селищної ради, Михайлівського району, Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю Серія ЗП 000011 № 515 від 4 січня 1996 року у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок. В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача [PERSON] надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що згідно Договору дарування житлового будинку від 04.10.1997 року, між позивачем [PERSON] як обдарованою з однієї сторони, та громадянином [PERSON] , як дарувателем, з іншої сторони, був укладений договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЗП 000011 за № 515 від 04 січня 1996 року, [PERSON] належить право приватної власності на землю, площею 0,13 гектара, розташовану на території Пришибської селищної ради, Михайлівського району, Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Пришибською селищною радою 19.12.2007 року [PERSON] помер [INFO] у віці 54 роки, про що в Книзі реєстрації смертей 19.12.2007 року зроблений відповідний актовий запис № 90. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, закріплений і в ч. 2\~ст. 12 ЦПК України. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 30.\~Земельного кодексу в ред. 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.23 Земельного кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. З переходом до позивача [PERSON] права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, площею: 0,13 гектара згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП 000011 № 515 від 4 січня 1996 року. Згідно Закону Украї\-ни від\~06.09.2012\~№\~5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за яким з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної влас\-ності відповідних територіальних громад вважаються: б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунк\-тів, крім земельних ділянок приват\-ної власності. Крім того, 01.01.2013 набрали чинність: Закон України від 7 липня 2011 року № 3613-VI«Про Державний земельний кадастр», Постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та Закон України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З прийняттям зазначених нормативних актів повноваження щодо державної реєстрації прав на земельні ділянки та скасування державної реєстрації цих прав не розповсюджуються на компетенцію органів місцевого самоврядування. Тобто, на даний час можливість оформлення за позивачем [PERSON] права власності на земельну ділянку в порядку, що діяв на час укладення договору дарування, втрачена, а відтак вирішити питання про визнання її права на земельну ділянку в інший, позасудовий спосіб, неможливий. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved