Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила визнати недійсним правочином повністю довіреність від імені довірителя [PERSON] на ім'я повіреного [PERSON], посвідчену державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. 25.03.2017 року за реєстровим №491. Визнати недійсним правочином повністю договір дарування 5/8 частин квартири, укладений між дарувальником [PERSON] від імені якої діяв [PERSON] та обдарованою [PERSON], посвідчений 06.07.2017 року приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П. та зареєстровано в реєстрі №478. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] за індексним №36014521 від 06.07.2017 року прийняте приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П. на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 324549480000). Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1993 році вона та її чоловік приватизували квартиру [ADDRESS] на двох в рівних частках. У 2013 році чоловік позивача помер. Частку чоловіка позивача в праві власності на квартиру успадкували його син [PERSON] за заповітом у розмірі 3/8 часток та позивач у розмірі 1/8 частки за законом. Таким чином, після смерті чоловіка позивач стала власником 5/8 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS]. У вересні 2017 року позивач дізналась, що відповідно до договору дарування від 06.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №478, її 5/8 часток в праві власності вказаної квартири, від її імені, подаровані [PERSON], яка є донькою [PERSON] - рідної племінниці позивача. 06.07.2017 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П. внесено запис №21258497 про право власності [PERSON] на 5/8 часток квартири на підставі вказаного договору дарування та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36014521 від 06.07.2017 року. Вказаний договір дарування від імені позивача підписаний [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 25.03.2017 року, посвідченої державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. Позивач зазначила, що вона не була обізнана зі змістом цієї довіреності. Після отримання інформації про втрату права власності на 5/8 частин квартири позивачу стало зрозуміло за яких умов це сталося. Зазначила, що після смерті чоловіка [PERSON] проживала в квартирі одна та була здатна себе обслуговувати. Психічними хворобами ніколи не хворіла, у скрутному становищі не перебувала, отримує пенсію. Рідних дітей [PERSON] не має. Має трьох рідних сестер та брата, які вже померли. [PERSON] рідко відвідувала [PERSON] - донька [PERSON] племінниці позивача. В останній рік [PERSON] почала навідувати [PERSON] приблизно один раз у місяць, а інколи частіше. У березні 2017 року з [PERSON] трапився небезпечний випадок. Перебуваючи одна вдома, приймаючи ванну, позивач не зуміла самостійно вибратись з неї і перебувала у ванні чотири дні. Весь цей час вона кликала на допомогу, розраховуючи, що її почують сусіди. На четвертий день, її крики почув хтось з сусідів та викликали рятувальну службу та швидку допомогу. Було виконане аварійне відчинення дверей. Прибула бригада швидкої допомоги. Медичні працівники за допомогою сусідів вийняли [PERSON] з ванни. Їй було надано першу медичну допомогу. Стан здоров'я [PERSON] не потребував госпіталізації, однак був важкий. Вона не була в змозі пересуватись самостійно і лежала в ліжку. Під час перебування у ванній у неї були галюцинації, їй чулась церковна музика, дзвони, похорони, розмови з родичами про смерть тощо. В той же день до [PERSON] приїхала племінниця [PERSON] та її донька [PERSON] [PERSON] відразу почала переконувати позивача та вимагати їхати жити до неї у м. Сквира. Перебуваючи майже в безпорадному стані, не повністю розуміючи, що з нею відбувається, не в змозі заперечувати та опиратись, відчуваючи необхідність чиєїсь турботи, [PERSON] погодилась і поїхала з [PERSON] до неї в м. Сквира. При цьому, у позивача тривалий час продовжувались галюцинації. У м. Сквира для неї викликали лікаря, вона пам'ятає, що їй робили сім уколів від галюцинацій. На четвертий день, її на машині повезли до нотаріуса. Разом з нею поїхали племінниця [PERSON], чоловік [PERSON] - [PERSON], онук [PERSON] - [PERSON] При цьому, [PERSON] не знала куди її везуть. В якомусь місці вони певний тривалий час сиділи у машині. Родичі їй повідомили, що вони приїхали і чекають нотаріуса, і що [PERSON] потрібно буде підписати якісь документи. Після того, як прийшла нотаріус Савченко М.А., вона сіла на сидіння водія та надала позивачу два листа з текстом та запропонувала прочитати та підписати. [PERSON] на той час не могла читати, оскільки недобре себе почувала та не бачила навіть в окулярах. Нотаріус не зачитувала та не пояснювала зміст запропонованих до підпису документів та лише вказала на [PERSON] і сказала, що він по довіреності буде ходити оформлювати документи [PERSON] Оскільки самопочуття позивача було погане та вона бажала скоріше потрапити додому, позивач не ознайомившись зі змістом документів підписала їх. Після цього, [PERSON] пробула у м. Сквира ще три з половиною місяці, однак вона постійно просилась додому до м. Києва. З розмов з [PERSON] їй стало зрозуміло, що у її квартирі проживає [PERSON] із жінкою. Врешті, після постійних суперечок з [PERSON] та її чоловіком, останні погодились відвезти позивача до м. Києва та це трапилось приблизно 17.07.2017 року. В м. Києві дійсно підтвердилось, що у квартирі позивача проживає [PERSON] із своєю співмешканкою. Виселитись відразу вони не погодились і ще близько місяця проживали разом з позивачем. Потім, до позивача приїхала [PERSON] та повідомила, що вона є власницею квартири. [PERSON] про вказані обставини повідомила іншого співвласника квартири [PERSON], який з'ясував, що відповідно до договору дарування від 06.07.2017 року право власності на 5/8 частин квартири [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] Таким чином, позивач зрозуміла, що серед підписаних нею у м. Сквира документів була довіреність, якою вона уповноважила [PERSON] розпоряджатися її власністю, хоча на меті цього не мала. Вважає, що довіреність від 25.03.2017 року на ім'я [PERSON] підлягає визнанню недійсною на підставі ст. 229 ЦК України, як правочин вчинений під впливом помилки позивача щодо прав, обов'язків та повноважень повіреного. Також, договір дарування від 06.07.2017 року підлягає визнанню недійсним, оскільки вчинений внаслідок зловмисної домовленості [PERSON], як представника позивача, зі своєю матір'ю [PERSON] На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 06.10.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 30.10.2017 року заяву позивача про забезпечення позову залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 30.10.2017 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. 25.01.2018 року у судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивача про допит позивача в якості свідка та долучення до матеріалів справи письмових пояснень. 11.06.2018 року у судовому засіданні було задоволено клопотання відповідача [PERSON] про допит свідків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що вони є необґрунтованими та надуманими. Позивач була ознайомлена зі змістом оспорюваної довіреності та знала про її наслідки, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів [PERSON] Третя особа державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати без участі її представника. Третя особа приватний нотаріус КМНО Іванова О.П. надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких зазначила, що порушень чинного законодавства при посвідчення договору дарування від 06.07.2017 року за реєстровим №478 допущено не було. Також, просила справу розглядати без її участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], врахувавши заяви державного нотаріуса Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. та приватного нотаріуса КМНО Іванової О.П., допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації 24.03.1993 року, згідно розпорядження (наказу) №597 від 24.03.1993 року, зареєстрованого КМБТІ 26.04.1993 року в реєстровій книзі за №2349 та 1/8 частина квартири належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори 27.03.2014 року за реєстровим №7-233. Іншим співвласником квартири є [PERSON] 25.03.2017 року [PERSON] видала довіреність на ім'я [PERSON], що була посвідчена державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. за реєстровим №491. Зазначеною довіреністю позивач уповноважила [PERSON] бути її представником в будь-яких підприємствах, установах, організаціях України, незалежно від їх форми власності, галузевого спрямування та підпорядкування, а також перед фізичними особами, з усіх без винятку питань, що стосується укладення договору дарування належної на праві приватної власності квартири [ADDRESS] [PERSON]; отримання необхідних для відчуження вищевказаного нерухомого майна документів від усіх осіб, установ, організацій, підприємств, незалежно від їх форми власності, галузевого спрямування та підпорядкування, а також перед фізичними особами. За цією довіреністю представник користується правом подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання наданих цією довіреністю повноважень, включаючи заяви, в тому числі щодо сімейного стану, повідомлення, правочини; а також одержувати будь-які довідки та документи, дублікати втрачених документів, необхідних для виконання наданих цією довіреністю повноважень; здійснювати державну реєстрацію прав на вищевказане нерухоме майно, укласти договір дарування квартири, а також виконувати всі інші юридично значимі дії, передбаченні чинним законодавством для такого роду повноважень. В подальшому, на підставі вказаної довіреності 06.07.2017 року [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] подарувала [PERSON] 5/8 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування 5/8 частин квартири від 06.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П. та зареєстровано в реєстрі за №478. Позивач вважає, що вказана довіреність та договір дарування підлягають визнанню недійсними, оскільки довіреність на ім'я [PERSON] була видана нею внаслідок помилки та поганого самопочуття, тоді, як договір дарування був вчинений внаслідок зловмисної домовленості [PERSON], як її представника, зі своєю матір'ю [PERSON] Як на підставу своїх вимог посилалась на те, що вона проживала у [ADDRESS] одна та у березні 2017 року вона не змогла самостійно вибратися із ванни і перебувала в ній чотири дні. Після чого сусідами була викликана бригада швидкої допомоги та рятувальна служба. Внаслідок вказаних подій стан позивача не потребував госпіталізації, однак був важкий та вона знаходилась у ліжку. У неї були галюцинації. Внаслідок того, що позивач потребувала сторонньої допомоги вона погодилась переїхати у м. Сквира до своєї племінниці [PERSON] При цьому, ще тривалий час у [PERSON] продовжувались галюцинації, внаслідок чого у м. Сквира їй було викликано лікаря, який зробив їй сім уколів від галюцинацій. На четвертий день перебування у м. Сквира, відповідач [PERSON], її чоловік та онук - відповідач [PERSON] відвезли позивача до державного нотаріуса Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А., де запропонували підписати документи. Оскільки позивач себе дуже погано почувала, вона підписала документи без ознайомлення з їх змістом та як з'ясувалось пізніше вона підписала довіреність на ім'я [PERSON] Зазначила, що вона не бажала надавати повноваження [PERSON] щодо володіння та розпоряджанням своїм майном та зазначена довіреність була підписана нею внаслідок помилки, а договір дарування був укладений внаслідок зловмисної домовленості відповідачів. Однак, зазначені твердження позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Як роз'яснено в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення довіреності суд визначає за такими обставинами, як: вік позивача, стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Встановлено, що позивачем в обґрунтування своїх вимог про визнання недійсною довіреності виданої від її імені на ім'я повіреного [PERSON], посвідченої державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. 25.03.2017 року за реєстровим №491, не надано жодного доказу того, що вона потребувала на момент її укладання стороннього догляду, не надано довідок з медичних установ щодо її стану здоров'я. Також, позивачем на підтвердження подій, що передували укладенню внаслідок помилки довіреності не надано довідок про виклик бригади швидкої допомоги та рятувальної служби. В судовому засіданні клопотання про призначення судової експертизи представником позивача та позивачем не заявлялось. В свою чергу, зі змісту довіреності від 25.03.2017 року, посвідченої державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. вбачається, що зміст ст.ст. 237-250, 1000-1010 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, ст. 67, 74 СК України позивачу нотаріусом роз'яснено. Нотаріусом також позивачу роз'яснено, що за своєю природою договір дарування, який буде кладений за цією довіреністю, є безоплатним, а тому позивач не має право вимагати від [PERSON], як обдарованої за майбутнім договором дарування, вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру, а також те, що квартир, що буде предметом такого договору, перейде у власність обдарованої після укладення договору та державної реєстрації. Зміст цієї довіреності прочитаний позивачем, їй зрозумілий і повністю відповідає їй волі. Позивач не знаходиться на обліку щодо свого психічного стану, не приймає наркотичних та психотропних, а також інших речовин, здатних впливати на свідомість, здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Виходячи з положень ст. 237 ЦК України суд вважає, що довіреність як документ, за яким здійснюється представництво, яке ґрунтується на договорі є правочином, оскільки в даному випадку присутня обов'язкова ознака правочину, встановлена ч.1 ст. 202 ЦК України дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Оскільки довіреність, за якою здійснюється представництво, є правочином, вона повинна відповідати вимогам, встановленим законом, додержання яких є необхідним для їх чинності. Згідно ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчиниш письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його змінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України). Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України). Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК України). Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу (ч.ч. 1-3 ст. 209 ЦК України). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦПК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У судовому засіданні не встановлено тих підстав, що передбачені законом, для визнання довіреності недійсною, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що довіреність від 25.03.2017 року, що видана від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчена державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А., відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину є вільним і відповідало її внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, видана [PERSON] при повному усвідомленні значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання довіреності недійсною слід відмовити. Суд, прийшовши до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання довіреності недійсною на підставі якої був укладений договір дарування від 06.07.2017 року, укладений між [PERSON] від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П. зареєстрований в реєстрі за №478, приходить до висновку про відмову у визнанні вказаного договору дарування недійсним та у скасуванні рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] від 06.07.2017 року. Що стосується пояснень позивача [PERSON], яка також була допитана в якості свідка та свідків зі сторони відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] то суд не приймає їх до уваги, оскільки їх судження є такими, що не розкривають об'єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ними пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про надуманість тверджень позивача про наявність підстав для визнання недійсною довіреності та договору дарування, і не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки судом не встановлено при розгляді справи вини відповідачів і таких доказів не надала суду і сама позивач.

Outcome: dismissed