Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Єнакіївської міської ради Донецької області, Донецької обласної ради про визнання права власності в порядку спадкування про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 21 червня 2015 року. Стверджує, що померлій на праві власності належала квартира №32, розташована у місті Єнакієве Донецької області по проспекту Леніна, 116, на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 1998 року, укладеного на товарній біржі «Допомога», та ? частки квартири №15, розташованої у місті Єнакієве, селище Булавинка, Донецької області по вул.Октябрьській, 25, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим 2 липня 2001 року відділом приватизації державного житлового фонду при Єнакіївському міськвиконкомі. Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані обєкти нерухомого майна, оскільки у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відповідні відомості, довідки з Бюро технічної інвентаризації видані на тимчасово непідконтрольній території України, а договір купівлі-продажу від 12 листопада 1998 року укладений на товарній біржі. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на: квартиру №32, розташована у місті Єнакієве Донецької області по проспекту Леніна, 116; ? частки квартири №15, розташованої у місті Єнакієве, селище Булавинка, Донецької області по вул.Октябрьській, 25. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання вимог заяви. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Донецької обласної ради в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Єнакіївської міської ради Донецької області в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представників сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 21 червня 2015 року померла [PERSON] у смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області складено відповідний актовий запис №149 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖС №322496 (а.с.9). [PERSON] є донькою [PERSON], про що свідчать свідоцтво про народження серії І-НО №420303, видане 24 липня 1979 року Булавинським бюро ЗАГС м.Єнакієве Донецької області, та свідоцтво про укладення шлюбу серії V-НО №485901, видане Булавинською селищною радою міста Єнакієве Донецької області (а.с.103). Приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 15 липня 2015 року заведено спадкову справу №70/2015 після смерті [PERSON] за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] (а.с.95-123). Так, згідно зі заповітом від 10 грудня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстровий номер 1893 (а.с.15), [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO]. За договором купівлі-продажу, укладеним 12 листопада 1998 року, [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності, продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,36 кв.м, в тому числі жилою площею 37,65 кв.м (а.с.7). Квартира продана за 3\~000 грн., сплачених покупцем представнику продавців повністю до підписання цього договору. Договір зареєстрований Енакіївською товарною біржою «Допомога» на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року та складений запис в Журнал реєстрації біржових угод, реєстраційний номер 705/98 від 12 листопада 1998 року. Право власності на майно зареєстроване в Єнакіївському міжміському бюро технічної інвентаризації 30 листопада 1998 року, реєстровий номер 19247, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на договорі. Згідно зі ст. 224 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин 12 листопада 1998 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).\~ Однак, статтею 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Суд встановив, що між сторонами договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом договору купівлі-продажу, в якому зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторони повністю виконали договір.\~ У звязку зі смертю сторони договору покупця встановити чи були будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення не можливо. При цьому суд вважає, що договір не був посвідчений нотаріально в звязку із неправильним тлумаченням на той час положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», за яким угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відтак суд вважає, що вимога про визнання права власності квартиру №32, розташовану у місті Єнакієве Донецької області по проспекту Леніна, 116, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] є підставною та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, за свідоцтвом про право власності на житло №330, виданим 2 липня 2001 року, квартира №15, загальною площею 43,6 кв.м, в будинку №25 по вулиця Октябрьській, селище Булавинка, міста Єнакієве, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], частка у власності ? (а.с.19).Право власності на майно зареєстроване в Єнакіївському міжміському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на свідоцтві. При цьому, домова книга складена на квартира №15, загальною площею 43,6 кв.м, в будинку №25 по вулиця Октябрьській, селище Булавинка, без зазначення міста Єнакієвого (а.с.12), а у реєстраційній карті з Єнакіївського міжміського бюро технічної інвентаризації, доданої до домової книги вказана адреса: м.Єнакієве, вул.Октябрьська, 25/15. Суд вважає, що належною адресою обєкта нерухомого майна є та, яка зазначена у правовстановлюючому документі на нього, у цьому випадку у свідоцтві про право власності. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 Цивільного кодексу України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст.1235 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~Цивільного кодексу України). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши за спадкоємцем за заповітом право власності на майно квартиру №32, розташовану у місті Єнакієве Донецької області по проспекту Леніна, 116; ? частки квартири №15, розташованої у місті Єнакієве, селище Булавинка, Донецької області по вул.Октябрьській, 25, - в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 21 червня 2015 року.

Outcome: approved