Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до Обухівського районного суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначила, що вона після смерті своєї матері [PERSON], яка отримала спадщину у виді 11/18 частинн житлового будинку [ADDRESS]. Іншим співвласником даного будинку, якому належить 7/18 частини будинку є відповідачка [PERSON]. земельна ділянка на якому знаходиться будинок перебувала в її користуванні та користуванні відповідачки. В 2014 році позивачка звернулася землевпорядної організації для виготовлення документації на приватизацію земельної ділянки, та в подальшому дізналася , що дана земельна ділянка якою вона спільно з відповідачем користувалася, вже приватизована [PERSON] ще в 2005 році, коли остання вже не являлася власником вказаного будинку. Вважає що дане ріше сільської ради , яким надано дозвіл на приватизацію є незаконним та просить його скасувати, а також визнати недійсним договір дарування земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка уточнила половні вимоги та просить скасувати державну реєстрацію земельних ділянок в поземельній книзі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги з підстав вказаних в позовній заяві. Представник позивачки [PERSON] підтримав заявлений позов з уточненнями та просить його задовольнити, вказавши, що [PERSON] не мала права к приватизувати земельну ділянку оскільки на той час не була вже власником вказаного будинку. Представники відповідача Трипільської сільської ради [PERSON] та [PERSON] визнали заявлені позовні вимоги, вказавши що договір дарування частини вказаного будинку не був зареєстрований в сільській раді, тому не було відомо про зміну власника будинку, та земельна ділянка помилково передана відповідачам, оскільки сільська рада не володіла на час винесення оскаржуваного рішення повною інформацією про спірну земельну ділянку. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову подавши до суду письмові заперечення в яких обґрунтувала не визнання позовних вимог, а також вказала що відчуження майна не тягне переходу права користування земельною ділянкою. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказавши що йому не зрозуміло чому відповідач по справі є сільська рада, а також вказав, що позовна заява не обґрунтована та безпідставна. Представник Держземагенства в Обухівському рані Іщенко С.М. заявлені позовні вимоги підтримав частково та просить їх задовольнити, крім скасування державної реєстрації земельних ділянок, оскільки при розподілі спірної земельної ділянки на дві земельні ділянки, було скасовано реєстрацію. Крім того представник вказав. Що при проведені приватизації спірної земельної ділянки було порушено вимоги ст. ст. 82-89 ЗК України. Суд вислухавши пояснення сторін, представників, вивчивши письмові докази вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні зміст позовних вимог був уточненим, судом роз'яснювались сторонам їх права та обов'язки, позивач та його представник наполягали на розгляді справи в межах заявлених позовних вимог. У відповідності зі статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України. Так ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебуває у власності , користуванні іншої особи, припиняється право власності, користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок , будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з положеннями статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права; припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту. Яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд вважає, що між сторонами виникли спірні земельні правовідносини щодо правомірності набуття, реалізації та оформлення відповідачами права власності на земельні ділянки. Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України; набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України, а згідно статті 118 даного кодексу встановлено, що громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Таким чином для отримання земельної ділянки у власність, шляхом приватизації, зацікавлена особа повинна звернутися з заявою до відповідної адміністрації або ради, за місцем знаходження земельної ділянки, про передачу її заявнику і орган до якого звернувся заявник повинен вирішити питання про надання або не надання земельної ділянки заявнику. Як вбачається з наявних матеріалів справи відповідачем [PERSON] при оформленні права власності на земельну ділянку, не було надано повної достовірної інформації щодо власників будинку, та не повідомила органи місцевого самоврядування про зміну власника будинку. При оцінці доказів суд надає перевагу доказам наданими позивачем та його представником, які є взаємоузгодженими, відповідають показам сторін та фактичним обставинам справи, надані в належним чином, а тому ставиться критично показів представника відповідача, які є не належними та не підтверджуються обставинам справи. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, таким чином суд зобов'язаний розглядати справу в межах пред'явленого позову, не виходячи за його межі.

Outcome: partial