Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колективній землі КСП «Прапор Леніна». Спадщину після її смерті прийняла її дочка [PERSON] , шляхом вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном відповідно до положень ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року, проте правовстановлюючий документ, свідоцтво на спадщину за законом, за життя не отримала. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колективній землі КСП «Прапор Леніна», який вона прийняла у спадщину після смерті матері. Позивач є спадкоємницею четвертої черги за законом, оскільки проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю з 30.03.1979 року по 29.12.2007 року в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Приватним нотаріусом Хорошівського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у неї оригіналу сертифікату на земельний пай [PERSON] та неможливість його надати нотаріусу. Позивач просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Дворище Житомирського району Житомирської області та визнати за нею [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 3,88 умовних кадастрових гектари, вартістю 6052 грн. в колективній землі реформованого КСП «Прапор Леніна» бувшої Дворищенської сільської ради, нині Хорошівської селищної ради, бувшого Володарсько Волинського, нині Житомирського району Житомирської області, який згідно сертифіката серії ЖТ №029173 належав [PERSON] на підставі розпорядження голови Володарсько Волинської райдержадміністрації №350 від 30.10.1996 року. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02 липня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задоволити у повному обсязі. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився,\~селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії рішення Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 15.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] проживали разом однією сім`єю з 30.03.1979 року по день смерті останньої. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. №318 від 10.10.2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно та рекомендовано звернутись з позовом до суду. Із довідки Держгеокадастру №97-6-0,23-44/170-21 від 23.02.2021 року слідує, що за №172 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Володарсько Волинською райдержадміністрацією по Дворищенській сільській раді зареєстрований сертифікат на право на земельну частку пай серії ЖТ №029173 виданий [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2020 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62019639 від 10.10.2020 [PERSON] отримала у спадщину від [PERSON] Ѕ частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прапор Леніна» с.Дворище Володарсько Волинського району Житомирської області, розміром 3,88 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , а також копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Із довідки Хорошівської селищної ради №375 від 13.05.2021 року слідує, що [PERSON] на день смерті [PERSON] проживали однією сім`єю за адресо [ADDRESS] . Згідно пунктів 1, 4, 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~(в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п.1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки на час смерті спадкодавця, [PERSON] , яка померла [INFO] , діяв Цивільний Кодекс УРСР\~(в редакції 1963 року), то судом при вирішенні частини даного спору, застосовуються його відповідні положення. Відповідно до\~статті 525 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 527 ЦК УРСР 1963 року\~спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.\~\~ Статтями\~529,\~530 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після смерті її матері [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак за життя не отримала правовстановлюючий документ, а тому позов в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із\~ст.1220\~ЦК України слідує, що\~часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На підставі\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~\~ Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2\~ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В силу\~ст.116 ЗК України\~громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до\~ст.125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті\~81,131 ЗК України\~передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом постійно проживала з [PERSON] однією сім`єю з 30.03.1979 року по 29.12.2007 року та фактично прийняла спадщину після смерті останньої. Оскільки [PERSON] за життя не отримала правовстановлюючий документ свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а тому зазначене перешкоджає позивачу реалізувати право спадкування на все спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] і отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як спадкоємець, що прийняла спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну частку (пай) буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Outcome: approved