Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про припинення права власності [PERSON] на 1/8 частку у квартирі [ADDRESS] , виплату відповідачу компенсації вартості частки квартири у розмірі 69530,25 гривень та визнання за позивачем [PERSON] права власності на вказану 1/8 частку у квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та [PERSON] . Позивачу належить 3/8 частки квартири, а відповідачу [PERSON] належить 1/8 частка квартири. Позивач набула право власності на Ѕ частку квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , на 3/8 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] . Відповідач у вказаній квартирі не проживає та має у власності інше житло. Оскільки частка відповідача у вказаній квартирі є незначною, виділення такої частки у натурі неможливо. Квартира є однокімнатною, а тому спільне володіння та користування нею не допускається. Припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки відповідач проживає разом зі своєю сім`єю у трьохкімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] . Визначена вартість відповідає дійсній ринковій вартості квартири, а тому компенсація на користь відповідача вартості спірної частки у вказаній квартирі визначена відповідно до встановлених вимог закону. Враховуючи наведене та наявність обставин, визначених ст.365 ЦК України щодо припинення права особи на частку у спільному майні, просить позов задовольнити у повному обсязі. Справа поступила до суду 01 листопада 2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених вище. Додатково зазначив, що спірна квартира є спільною частковою власністю сторін. В цілому квартира є однокімнатною та неподільною. Відповідач у вказаній квартирі не проживає. На депозитний рахунок суду внесено грошові кошти у розмірі 69530,30 гривень, як компенсація вартості 1/8 частки спірної квартири. Просить позов задовольнити. Також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,0 гривень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 04.03.2020 року позов визнав, просить такий задовольнити. Проти стягнення судових витрат заперечує частково. Просить врахувати, що він є інвалідом 3-ої групи, також ним подано довідку про доходи, відповідно до якої за останні шість місяців він отримав лише 9606,0 гривень пенсії по інвалідності. Додатково зазначає, що не в змозі виплатити у повному обсязі витрати на професійну правову допомогу, оскільки значна частина грошей іде на придбання ліків. Вважає розрахунок, який поданий представником позивача не обґрунтованим. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, матеріали спадкової справи № 779/2018, заведеної після смерті [PERSON] та матеріали спадкової справи № 915/2005, заведеної після смерті [PERSON] та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.06.2005 року (а.с.4), [PERSON] помер [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 4159. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.11.2018 року (а.с.5), [PERSON] померла [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 1725. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2006 року № 11678701 (а.с.6), [PERSON] на підставі свідоцтва право на спадщину № 3-353 від 03.03.2006 року, належить на праві приватної спільної часткової власності Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Як з вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 168316357 (а.с.8), 28 травня 2019 нотаріус П`ятої львівської державної нотаріальної контори Ясинська Н.М. зареєструвала за позивачем [PERSON] право спільної часткової власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] . Квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/8 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії та номер 1045 від 23.08.2019 року (а.с.79). Як вбачається із звіту про оцінку нерухомого майна від 24.10.2019 року (а.с.12-24) та висновку про вартість об`єкту оцінки, ринкова вартість 1-кімнатної квартири [ADDRESS] становить 556242,0 гривень. Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] загальною площею 31,3 кв.м. складається з 1 кімнати, житловою площею 16,5 кв.м., кухні 6,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., балкон -0,8 кв.м., коридор 5,0 кв.м (а.с.20). Також представником позивача подано квитанцію від 12.12.2019 року відповідно до якої на депозитний рахунок суду внесено в якості компенсації вартості 1/8 частки квартири у розмірі 69530,30 гривень(а.с.41). Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року, суд зазначає, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Згідно зі ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу та відповідачу належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . Спірна квартира є неподільною, оскільки фактично житлова квартира не має ізольованих часток, допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні та припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу. Крім цього, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] у розмірі 3/8 частини (1/2 частини) квартири та [PERSON] 1/8 частини квартири (а.с.9-10). Згідно технічного паспорту квартира складається з однієї кімнати, площею 16,5 кв.м., а загальна площа становить 31,3 кв.м. Відповідач позов у судовому засіданні визнав. Проти стягнення з нього витрат на професійну правову допомогу заперечує частково, покликаючись на те, що він є інвалідом 3-ої групи (а.с.88) та отримує пенсію по інвалідності (а.с.87). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Так, відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки, ринкова вартість 1-кімнатної квартири [ADDRESS] становить 556242,0 гривень. Як вбачається із квитанції № 29 від 12 грудня 2019 року (а.с.41), позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду (отримувач: Територіальне управління державної судової адміністрації у Львівській області) грошову компенсацію у розмірі 69530,30 гривень. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що реалізація права позивача щодо виплати компенсації належної відповідачу частки у спірному майні жодним чином не порушить прав відповідача та відповідатиме інтересам співвласників спірного майна, а тому позовні вимоги про виплату грошової компенсації вартості частки в майні та припинення права власності на цю частку підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з вимогами ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). З представленого суду акту здавання-приймання виконаної роботи (а.с.85) вбачається, що позивач здійснила витрати, пов`язані з правовою допомогою у розмірі 6000,0 гривень, що підтверджено відповідною квитанцією. Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує той факт, що відповідач [PERSON] являється інвалідом 3-ої групи загального захворювання (а.с.88) та його дохід за період часу з вересня 2019 року по лютий 2020 року становить лише 9606,0 гривень (а.с.87). Беручи до уваги наведене вище, суд враховує суть спору, що не вимагає значного обсягу юридичної та технічної роботи, а також те, що нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось, а тому вказаний розмір судових витрат не відповідає критерію реальності та розумності таких витрат. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,0 гривень.

Outcome: approved