Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що в 1999 році в селі Осітна Христинівського району померла спадкодавець [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Осітнянської сільської ради Христинівського району від 3.08.2020 року позивач проживала зі спадкодавцем, вела з нею спільне господарство. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається зокрема з земельної ділянки паю, право спадкодавця на який посвідчено державним актом на право приватної власності на землю на бланку ІІ-ЧР №005942, яку фактично прийняла позивач. Обставину фактичного прийняття спадщини підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтверджують, що [PERSON] проживала з [PERSON] , вела з нею спільне господарство, похоронила спадкодавця , поставила їй пам`ятник, та прийняла спадщину та доглядає за могилою. Так, з огляду на те, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Ухвалою судді Христинівського районного суду Черкаської області від 21.01.2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Христинівського районного суду Черкаської області від 04.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, в поданій до суду заяві вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просила справу розглянути в підготовчому судовому засіданні за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача, Територіальна громада с.Осітна Христинівського району, в судове засідання не з`явився, староста села Христинівської міської ради Реоесунько Н.С. подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника старости села, зазначив що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3, 4ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями206,207цьогоКодексу. Відповідно до частини 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В 1999 році в селі Осітна Христинівського району померла спадкодавець [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Осітнянської сільської ради Христинівського району від 3.08.2020 року позивач проживала зі спадкодавцем, вела з нею спільне господарство. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається зокрема з земельної ділянки паю, право спадкодавця на який посвідчено державним актом на право приватної власності на землю на бланку ІІ-ЧР №005942, яку фактично прийняла позивач. Обставину фактичного прийняття спадщини підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтверджують, що [PERSON] проживала з [PERSON] , вела з нею спільне господарство, похоронила спадкодавця , поставила їй пам`ятник, та прийняла спадщину та доглядає за могилою. Згідно пунктів 1, 4, 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК України(в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п.1постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином судом, при розгляді даної справи, застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР(в редакції 1963 року), тобто чинне на час смерті [PERSON] законодавство. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтями529,530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач є ріднею [PERSON] . Вказана обставина підтверджується даними довідки Виконавчого комітету Осітнянської сільської ради, показами [PERSON] , [PERSON] . В силуст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно дост.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону, є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позивач, який є спадкоємцем за законом першої черги, прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, має право на спадкове майно успадковане нею після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved