Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. В обґрунтування вказує, що 17 травня 2008 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб, актовий запис № 273.Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 лютого 2011 року шлюб між сторонами був розірваний. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу відповідач не бере будь-якої участі у житті дитини, не забезпечує її фізичний та духовний розвиток - ще й чинить перешкоди у здійсненні [PERSON] заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її розвитку, забезпечення якісного відпочинку, шляхом фактичної бездіяльності у наданні дозволу на відпочинок дитини за кордоном. [PERSON] зазначає, що в 2015 р. відповідачем була написана заява про надання згоди відкриття віз та на тимчасові виїзди [PERSON] за кордон до Італійської республіки та інших країн-учасниць Шенгенської угоди.Проте, із вказаного часу, відповідач, шляхом фактичного усунення від виконання обов'язків батька щодо утримання дитини, без жодних аргументів не надає згоди на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, на прохання надати такий дозвіл - не реагує. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, позивач просила суд стягувати з [PERSON], останнє відоме місце проживання - [ADDRESS], РНОКПП : [NUMBER], на користь малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі дві тисячі гривень щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття; надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], громадянки України, за межі України до Італійської Республіки без згоди батька - [PERSON], [INFO], останнє відоме місце проживання - [ADDRESS], РНОКПП : [NUMBER], та без його супроводу, на період із моменту подачі заяви по збільшення позовних вимог до 31 грудня 2018 року. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Направив на адресу суду заперечення, в яких визнав позов в частині обов'язку брати участь в утриманні неповнолітньої дитини, але заперечує проти розміру аліментів. Зазначає, що бере участь в утриманні дитини, значною мірою несе витрати на її навчання, просить зменшити розмір аліментів до однієї тисячі гривень, оскільки має невелику заробітну плату та непрацездатну матір-пенсіонерку на утриманні. Оскільки представники позивача не заперечують проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2008 року (а.с. - 13). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.02.2011 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с.-15). Від фактичних шлюбних відносин сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. (а.с.-14), яка проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону № 2037-19 від 08.07.2017), за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-19 від 08.07.2017) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] року, проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи по суті, та визначаючи розмір аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов'язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 2 000 грн., починаючи стягнення з 09.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, [PERSON] просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], громадянки України, за межі України до Італійської Республіки без згоди батька - [PERSON], [INFO], останнє відоме місце проживання - [ADDRESS], РНОКПП : [NUMBER], та без його супроводу, на період із 12.07.2017 р. до 31 грудня 2018 року. Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про порядок на виїзд з України і в'їзд в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Представники позивача у судовому засіданні зазначили, що відповідач не виходить на зв'язок, а тому [PERSON] не має можливості отримати будь-якої згоди батька на виїзд дитини, окрім того позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок неповнолітній дитині для покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Також вказали, що наданий час позивач з дитиною знаходяться в Італії, де дитина проживає з матір'ю та навчається в школі і її перебування на вказаний період слід легалізувати. Відповідно до Конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оскільки виїзд дитини за кордон буде здійснюватися у супроводі матері дитини з метою навчання, що відповідатиме інтересам дитини, суд, приходить до висновку про задоволення вимоги в частині надання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], громадянки України, за межі України до Італійської Республіки без згоди та супроводу батька - [PERSON], на період з 12.07.2017 року до 31.12.2018 року, оскільки надання дозволу сприятиме реалізації прав дитини згідно Конвенції про права дитини. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 640 грн. 00 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів та на користь позивача судові витрати у сумі 640 грн. 00 коп. за позовну вимогу про виїзд дитини за кордон. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved