Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що 22 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В період шлюбу у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З січня 2018 року вона проживає із дітьми та вони перебувають на її утриманні. Відповідач належним чином не надає коштів на утримання дітей, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо їх утримання. В зв'язку із чим, вона змушена звернутися до суду з вказаною заявою і просити суд стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти. Відповідач на даний час працює офіційно в м. Київ в приватному підприємстві по встановленню вікон та відповідно отримує заробітну плату. Відповідач має задовільний стан здоров'я, матеріальне становище також задовільне, інших дітей у відповідача немає та аліменти він нікому не сплачує, непрацездатних батьків, офіційно дружини у нього немає, на даний час він має змогу утримувати їхніх дитей в межах мінімуму визначеному чинним законодавством. Позивач просить суд стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 травня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву вх.№ 4056 від 11 червня 2018 року з клопотання справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідно до повідомлення Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №02-09/193 від 16.05. 2018 року, яке надійшло до суду 21.05.2018 року, відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день та час першого судового засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження був повідомлений належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. На адресу суду повернувся лист з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №2450000552677 з відміткою «про вручення особисто» 25 травня 2018 року. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомили про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі - встановлено, що 22 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], остання своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» змінила на прізвище чоловіка - «[PERSON]» (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7)). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що 07 квітня 2008 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання свого неповнолітнього сина, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, а оскільки відповідач працює у місті Києві, як на це вказує позивач та не спростовано відповідачем, тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів у частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки повинні забезпечити для дітей утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітніх дітей, які є здоровими та у певній мірі матеріально забезпеченими. Матеріальне становище платника аліментів, який працює в м. Київ в приватному підприємстві по встановленню вікон, а також того, що він не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи його стан здоров'я, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів, який необхідний для забезпечення мінімальних потреби дітей становить 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулась до суду із позовом 11 травня 2018 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 11 травня 2018 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved