Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд визнати недійсним договір дарування, укладений 14.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савіною Катериною Павлівною. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 28.12.2012 року відкрито кримінальне провадження за № 12012170500001454 за фактом підробки та надання недостовірних даних по приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] та службовими особами ОМБТІ. В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2015 року накладено арешт на 438/1000 спільної часткової власності по [ADDRESS] у тому числі кухню площею 6,3 кв.м.. По даній справі позивач визнана потерпілою та цивільним позивачем. У серпні 2014 року після смерті [PERSON] набула право власності на спірне майно в порядку спадкування. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суд м. Одеси від 26.09.2017 року обтяження накладне ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2015 року скасовано. 14.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, належної [PERSON] частки 438/1000 часткової власності по [ADDRESS]. Позивач вважає вищезазначений договір недійсним, посилаючись на те він був укладений з порушенням норм цивільного законодавства. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Надали відзиви на позовну заяву, відповідно до яких в задоволенні позову просили відмовити. Третя особа до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення якого повідомлена належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 26.03.2015 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким є спадкоємицею майна покійного [PERSON] , 1958 р.н.. Спадщина на яку видано дане свідоцтво, складається з 438/1000 (чотириста тридцяти восьми тисячних) часток квартири [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2015 року у справі № 522/24078/14-ц накладено заборону відчуження 224/1000 частин квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з семи кімнат, загальною площею 184, 6 кв.м., однак даний об`єкт не є предметом оспорюваного договору дарування, укладеного 14.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савіною Катериною Павлівною. 18.02.2015 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси Капля О.І. у справі № 522/3403/15-к виніс ухвалу про накладення арешту на 438/1000 квартири [ADDRESS] в рамках кримінального провадження № 12012170500001454 від 28.12.2012 року за заявою Позивача, про те, що її сусід [PERSON] надав суду завідомо неправдиві показання та щось підробив у приватизаційних документах (ч. 1 ст. 190 КК України). Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Деруса А.В. від 26.09.2017 року арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2015 року на 438/1000 квартири [ADDRESS] було скасовано. 14.07.2018 року [PERSON] подарувала своєму синові [PERSON] 438/1000 часток квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савіною К.П.. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Куцарова В.І. від 17.10.2018 року у справі № 522/13340/18 провадження 1-кс/522/18029/18 задоволено клопотання про арешт майна у рамках кримінального провадження №12012170500001454 від 28.12.2012 року та накладено арешт на 438/1000 часток квартири [ADDRESS] . Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Куцарова В.І. від 23.01.2019 року по справі № 522/13340/18 частково скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Куцарова В.І. від 17.10.2018 року у справі № 522/13340/18 провадження 1-кс/522/18029/18 на 438/1000 квартири [ADDRESS] за виключенням приміщення №2-окремої кухні площею 6,3 кв.м., згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , складеного 08.09.1995 року. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що оспорюваний договір дарування, укладений 14.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савіною Катериною Павлівною є недійсним оскільки під час його укладання діяло обтяження на дане майно. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд звертає увагу на той факт, що на момент вчинення оспорюваного правочину обтяження на майно, що є його предметом були відсутні. У позовній заяві як на підставу визнання Договору дарування недійсним Позивач посилається на той факт, що його укладено з порушенням норм цивільного законодавства України. З матеріалів справи вбачається, що на момент укладання оспорюваного договору дарування [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 26.03.2015 року, належало 438/1000 часток кв. [ADDRESS] , були відсутні права малолітніх чи неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчуженим нерухомим майном, податкової застави, заборони відчуження, обтяження та арешту нерухомого майна, відчуженого на підставі даного договору, не існувало, оскільки арешт майна накладений 18.02.2015 року було скасовано 26.09.2017 року, а новий накладено 17.10.2018 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного судочинства є свобода договору. Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України одним із юридичних фактів, який є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином (різновидом яких є договори) є дії особи, безпосередньо спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин. Двосторонній правочин - це погоджена дія двох сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних правовідносин. Двосторонні правочини є договорами, для яких характерне узгодження волевиявлення двох сторін. Право на захист є складовою частиною самого суб`єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов`язаних осіб. Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Крім того суд звертає увагу на те, що позивач не набула прав на приміщення № 2 (кухню) площею 6,3 кв.м. Вона набула права лише на ту частину квартири за адресою: [ADDRESS] , які перейшли до неї на підставі Договору довічного утримання № 7-250 від 08.02.2006 року, укладеного з нині покійною [PERSON] , а саме 224/1000 квартири за адресою: [ADDRESS] . У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа та\-кож має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від ха\-рактеру його порушення. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим його слід визнати неждійсним. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за недоведеністю вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed