Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить стягнути з відповідача 30000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків. Свої вимоги мотивує наступним. В період з 01.06.1983р. по 23.07.2007р. вона працювала на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля» та звільнена з роботи у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров'я. 19.07.2007р. складено акт професійного захворювання - хронічний обструктивний бронхіт ІІст., пневмосклероз ДН І-ІІст., хронічна попереково крижова радикулопатія. 23.08.2007р. їй встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати працездатності. Внаслідок профзахворювання їй завдано моральної шкоди, яка проявилася у виді фізичного болю та душевних стражданнях, втраті соціальних зв'язків, неспроможності ведення домашнього господарства та виконання домашніх обов'язків. Крім того, вона тривалий час лікується, змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя тощо. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та надали суду пояснення, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Бойко З.М. в судовому засіданні позову не визнала. Подала суду заперечення проти позову наступного змісту. Висновком МСЕК не встановлено факту наявності моральної шкоди чи стресу, позивачем не зазначено з чого вона виходила при визначенні розміру відшкодування тощо. З огляду на те, що позивач не надала жодних доказів спричинення їй підприємством моральної шкоди, вважає позов безпідставним. Крім того, просить застосувати трьохмісячний строк позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1997 року, право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. З копії трудової книжки вбачається, що позивач з 01.06.1983р. по 23.07.2007р. працювала на поверхні на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля» та звільнена у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі стану здоров'я. З акта від 19.07.2007р. вбачається, що того, що внаслідок тривалого контакту з вугільно природним пилом під час роботи, в концентрації, що перевищує гранично допустимі норми та важкою фізичною працею, позивач отримала професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт ІІст., пневмосклероз ДН І-ІІст., хронічна попереково крижова радикулопатія. З довідок №336707 від 23.08.2007р. та №021692 від 23.08.2007р. вбачається, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатнотсі внаслідок професійного захворювання. Також, комісією рекомендовано санаторно курортне лікування. З витягів з медичної картки вбачається, що позивач систематично, з моменту звільнення перебувала на стаціонарному лікуванні, внаслідок спричинених їй вищевказаних захворювань. З вищезазначеного вбачається, що позивач потребує постійного лікування, внаслідок захворювань, отриманих на виробництві. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо необхідності застосування трьохмісячного строку позовної давності, оскільки згідно із ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути відшкодування моральної шкоди на користь позивача, оскільки в судовому засіданні доведено, що така шкода завдана останньому підприємством під час виконання трудових обов'язків. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує те, що позивач на момент працевлаштування була попереджена та чітко усвідомлювала шкідливість умов праці у шахті та вплив даних умов на її здоров'я, ознайомлена з правами на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, про що свідчать копії відповідних заяв. Також, суд приймає до уваги і той факт, що позивач працювала на посадах, не пов'язаних роботою в підземних умовах шахти. Крім того, слід врахувати і те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати джерелом збагачення для позивача. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: partial