Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на ? частини квартири посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1984 року, який було розірвано 10 січня 2014 року на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області. Під час сумісного проживання 10 листопада 1999 року на спільні грошові кошти сторони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу на ім'я відповідача. Після розірвання шлюбу сторони домовились визнати придбану ними нерухомість спільною сумісною власністю. На теперішній час відповідач добровільно відмовляється визнати за позивачем права власності на ? частину квартири. Тому просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка була придбана за договором купівлі - продажу 10 листопада 1999 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала до суду письмову заяву. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути в його відсутність, про що надав до суду письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги визнав, про що надав до суду письмову заяву. Суд дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1984 року. 10 січня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області (а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 10 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу [PERSON], [PERSON] придбав трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Враховуючи, що позивач просить визнати за нею право власності на частку в спільній сумісній власності подружжя та відповідач з позовними вимогами згоден, на підставі наведеного суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в місті Лисичанську. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторона понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 60,63,68 СК України, ст.368 ЦК України,

Outcome: approved