Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком. Свої вимоги мотивує наступним. Даний житловий будинок належить йому на праві власності. Крім нього в даному будинку зареєстрований його син [PERSON] та бувша дружина сина [PERSON] Також зареєстровані син онук позивача [PERSON] з дружиною [PERSON] та їх син [PERSON] Рішенням суду від 24.10.2013р. шлюб між його сином та відповідачкою [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу остання залишилася проживати в належному йому будинку. Однак вона не є членом його сімї, не веде з ним спільного господарства та має у власності інше житло двокімнатну квартиру. Він потребує постійного догляду, так як є особою похилого віку та внаслідок хвороби серця повинен пожиттєво під контролем приймати ліки. Однак його син не може проживати разом з ним з огляду на погані відносини з відповідачкою. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Навела суду доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник адвокат [PERSON] позову не визнали. Подали заперечення, в яких зазначили, що припинення шлюбу між сином позивача та відповідачкою не можуть бути підставою позбавлення останньої права користування житлом. Підстави, визначені ст.ст.71,72 ЖК України та ст.405 ЦК України також відсутні, оскільки вона постійно проживає в даному будинку. Покликаються на правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі право займати житло та не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Позивачу належить житловий будинок №5 по вул.Миколайчука в м.Сокаль Львівської області, в якому зареєстрована, крім інших і відповідач [PERSON] Зазначені обставини стверджуються витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтвом про право власності та витягом з будинкової книги. Згідно витягу з медичної картки, позивач дійсно страждає захворюванням серця. Відповідно до положень ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, власник житлового будинку (або квартири) користується ним для особистого проживання та членів його сімї. Положеннями статтей 156 ЖК України та 405 ЦК України регламентовано збереження права користування житлом лише за членами сімї власника цього життла. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, членами сімї є подружжя, їх діти, та батьки. Членами сімї власника також може бути визнано інших, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В той же час, відповідач не є членом сімї позивача та створює йому перешкоди в користуванні таким. З огляду на зазначене, цивільне законодавство не передбачає права користування житлом за особами, які хоча правомірно вселилися у житло власника, але на час розгляду справи не є членами його сімї. Тому, власник має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. Враховуючи положення ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дана норма визначає право власника, в тому числі житлового будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який він вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач не має жодних підстав користуватися належним позивачу житловим будинком, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved