Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем по справі з грудня 2013 року по квітень 2016 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] За спільною заявою сторін, поданою до органу реєстрації, на підставі п.1 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, відповідач визнав себе батьком дитини, про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Дитина знаходиться на утриманні та виховується позивачем одноособово. Відповідач проживає окремо, не цікавиться життям та здоров»ям дитини, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. А тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, у poзміpi 1\\4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за минулий час, починаючи з 21.10.2014 року i до досягнення дитиною повноліття та кошти на своє особисте утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною трьох років, тобто до 21.10.2017 року. Позивач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву в якій вказала, що уточнює позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти і кошти на особисте утримання, починаючи з дня подачі даного позову до суду , просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до положення ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 04.11.2014р. актовий запис №1864 /а.с.6/. Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг БМР №4663 від 29.09.2016р.(а.с.8) Як вбачається з матеріалів справи, подружжя проживає окремо, відповідач не надає належної матеріальної допомоги своїй дитині, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, дружини - не заперечує, про що вказав в поданій суду заяві. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначене вище та визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. З відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судових витрат по справі в розмірі 551,20грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved