Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що позивач на підставі договору дарування квартири від 20.02.2007 є власником двох кімнатної ізольованої квартири № 43, розташованої в будинку № 4-А по вул. Р. Плоходько в м. Харкові. У вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачі по справі. Квартиру вони залишили понад 9 років тому добровільно. Позивач не перешкоджала їх проживанню у квартирі. Їх формальна реєстрація спричиняє позивачу матеріальну шкоду, у виді витрат по сплаті комунальних послуг. Таким чином, як стверджує позивач, відповідачі не мешкають та не користуються житлом в належній їй квартирі понад 9 років, добровільно знятися з реєстраційного обліку в будинку позивача відповідачі не бажають. Посилаючись на зазначене, позивач просила суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій розяснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). \~ \~ \~ \~З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. \~ \~ \~ \~Від третьої особи Департаменту реєстрації ХМР надійшли письмові пояснення, у яких зазначили, що підставою для зняття з місця проживання особи є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] що підтверджено копією договору дарування від 20.02.2007, посвідченого державним нотаріусом 4-ої ХДНК та зареєстрованого в реєстрі за № 87, яка є в матеріалах справи. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 1066 від 18.05.2018, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до акту про не проживання, за місцем реєстрації відповідачі не проживають понад девять років, особистих речей та майна, які їм належать у вищезазначеній квартирі немає. З наведеного в позові вбачається, що відповідачі фактично не проживають у спірній квартирі з 2008 року, комунальні послуги не сплачують, з реєстраційного обліку не зняті. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст. 191 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2\~ст.\~405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачів. Враховуючи, що згідно наявної в матеріалах справи квитанції про сплату судового збору вказаний збір сплачено в повному обсязі позивачем [PERSON], то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 704,80 грн. в рівних частках, тобто по 352,40 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved