Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнила та згідно уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 12751,71 доларів США за договором банківського строкового вкладу «Класік» №305835/5951/1-15 від 26.01.2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.01.2015 року між нею та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», строк дії якого складав 1 місяць. Після закінчення строку дії договору, маючи намір продовжити зберігання коштів на депозиті, між нею та банком 27.03.2015 року була укладена додаткова угода до договору про банківський строковий вклад. При цьому термін дії даної додаткової угоди становив з 27.03.2015 року по 27.09.2015 року включно. Таким чином, з урахуванням відсотків, станом на 27.03.2015 року розмір вкладу становив 9151,47 доларів США. У день підписання додаткової угоди позивач надала заяву про перерахування з іншого банку банківського вкладу на банківський вклад згідно договору від 27.03.2015 року. Тому з вкладного рахунку №2620.6.0009000840/2620.4.061799.003 були перераховані на вкладний рахунок №2630.0.061799.004 грошові кошти у загальному розмірі 3600,24 доларів США. Звернувшись до банку з заявою про повернення депозитних коштів, їй відповіли, що банк знаходиться на стадії ліквідації та введена тимчасова адміністрація. Позивач неодноразово зверталась до банку, власником якого є відповідач, із заявами про повернення грошових коштів. 28.04.2016 року її сповістили про те, що банк ліквідовано та її кредиторську вимогу включено до четвертої черги вимог кредиторів. Нещодавно позивач отримала гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами у сумі 200000 грн., проте дану суму позивач вважає збитками, а не реальною сумою повернення вкладу, у звязку з чим звернулась до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилась, представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та просив розглянути справу за його відсутності та у відсутність позивача. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте до суду не зявився, заяв не надав, причин неявки не повідомив. При цьому представник відповідача надав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на даний час процедура ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває, здійснюється виплата грошових коштів кредиторів згідно встановлених черг у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаний закон передбачає, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У позові позивач зазначає, що їй була виплачена сума гарантована Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200000 грн. Залишок коштів був включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги, та не є збитками позивача. Таким чином позивачем не надано доказів порушення відповідачем її права на отримання грошових коштів четвертої черги. Щодо посилання позивача на вину відповідача у доведенні банку до неплатоспроможності, представник відповідача зазначає, що не існує вироку суду у відповідному кримінальному провадженні, де була б встановлена вина відповідача у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, жодних доказів його вини та, як наслідок, підстав для притягнення його до цивільної відповідальності також не існує. Крім того, позивач посилається у позові на ч. 5, ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою встановлюється відповідальність за шкоду завдану банку, проте із таким позовом має право звертатись Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а позивач є фізичною особою, вкладником банку та не наділений таким правом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 26.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву №305835/5951/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого [PERSON] внесла, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.0.061799.004 у сумі 9092,00 доларів США на строк з 26.01.2015 року по 26.02.2015 року, із нарахуванням процентів за ставкою 10,00% річних (а.с.5). 27.03.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Додаткову угоду №305835/5951/1-15 до Договору-заяви №305835/5951/1-15 від 26.01.2015 року про банківський строковий вклад (депозит) Ф&a.0;К «Класік» в іноземній валюті, згідно якого сторони домовились продовжити строк розміщення грошових коштів у сумі 9151,47 доларів США на вкладному рахунку №2630.0.061799.004 на період з 27.03.2015 року по 27.09.2015 року включно (а.с.6). 16.01.2015 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення їй банківського вкладу у сумі 16100 доларів США, розміщений згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Класік» №305835/19979/7-14 від 25.06.2014 року (а.с.9). 26.01.2015 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення 26.02.2015 року банківського вкладу на суму 9092 доларів США, розміщений згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Классик» №305835/5951/1-15 від 26.01.2015 року (а.с.10). 27.03.2015 року позивач звернулась до банку із заявою, в якій просила її депозитний вклад, розміщений у банку на підставі Договору №305835/19979/7-14 від 25.06.2014 року у сумі 3600,24 доларів США перерахувати з вкладного рахунку №2620.6.000900840/2620.4.061799.003 на вкладний рахунок №2630.0.061799.004, відкритий на підставі Договору №305835/5951/1-15 від 26.01.2015, які згідно меморіальних ордерів №41314031 від 27.03.2015 року та №40198658 були перераховані з вкладного рахунку №2620.6.000900840/2620.4.061799.003 на вкладний рахунок №2630.0.061799.004 (а.с.11,12). Згідно довідки №771 від 28.04.2016 року, постановою Правління НБУ №898 від 17.12.2015 року в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, та банк вирішено ліквідувати. Розпочато процедуру його ліквідації. У затвердженому Реєстрі вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» включено кредиторські вимоги [PERSON] на суму 157528 грн. 82 коп. до четвертої черги вимог кредиторів (а.с.7). Згідно довідки від 11.12.2015 року, на імя [PERSON] відкрито депозитний рахунок №26300061799004 від 26.01.2015 року, стан рахунку на 11.12.2015 року складає 3949,73 доларів США (а.с.8). Постановою Правління Національного банку України №898 від 17.12.2015 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» (а.с.25). 25.12.2015 року [PERSON] звернулась із кредиторською вимогою до банку (а.с.26). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.\~1060\~ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу із спливом встановленого строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, при цьому до четвертої черги віднесено вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є повязаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Як зазначає у своєму позові [PERSON], останній була виплачена гарантована Фондом гарантування вкладів фізичних осіб сума коштів в розмірі 200000 грн. При цьому залишок грошових коштів включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги. Позивач не позбавлена можливості отримання решти грошових коштів. Таким чином, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів порушення відповідачем її прав на отримання грошових коштів. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем предявлено позовні вимоги до відповідача, як до володільця найбільшого відсотку акцій банку та особи, дії якої з керування діяльністю банку призвели до негативних наслідків, а саме настання його неплатоспроможності та як наслідок завдання збитків позивачеві (неможливість отримати та розпоряджатись належними їй грошовими коштами), при цьому позивачем не надано доказів порушення її прав та заподіяння шкоди саме відповідачем, а також доказів встановлення його вини та як наслідок підстав для притягнення відповідача до цивільної відповідальності за порушення прав позивача та завдання відповідно шкоди. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та не доведеними належними, допустимими та достатніми доказами, а відтак у їх задоволенні належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed