Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 12.04.2013 року, стягнути на її користь аліменти на дитину - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця та на свою користь в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця. Позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача визнали позовні вимоги частково, не заперечували проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини його доходу, а також 1000 грн щомісяця на позивача до досягнення дитиною трьох років та повідомляли, що на утриманні відповідача знаходиться ще одна неповнолітня дитина та з нього стягнуються ігші утримання за виконавчими листами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 12.04.2013 року, актовий запис № 251. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільні подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач є громадянином [PERSON] Федерації, працює в АТ «Воркутавугілля» та за березень травень 2017 року йому нарахований дохід в розмірі 182345,82 руб., що становить 79247,49 грн, отже середній заробіток на місяць позивача становить 26415,83 грн, а отже, суд вважає, достатньою сумою аліментів на неповнолітню дитину - 1/6 частину доходів щомісяця, до досягнення повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки суду не надано даних про те, що дитина потребує особливого харчування, перебуває на диспансерному обліку у лікарів тощо. При визначенні розміру аліментів, суд враховує , що відповідач сплачує аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини своїх доходів. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що крім аліментних відрахувань, з відповідача стягуються утримання по іншим виконавчим документам, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу на її утримання і достатнім розміром аліментів на позивача до досягнення дитиною трьох років буде 1000 грн щомісяця. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача належить стягнути судові витрати на користь позивача понесені витрати. Згідно із частиною 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, оскільки за позовну вимог щодо стягнення аліментів, позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 640 грн ст. ст. 180-182, 184 СК України, суд,

Outcome: partial