overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON], аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків з усіх видів заробітку (доходів) [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 березня 2016 року і до повноліття [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що від шлюбу, укладеного06 листопада 2013 року сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], з якою проживає позивач, при цьому між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини. У письмовій заяві позивач підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Вивчивши всі матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З положень ст.180 Сімейного Кодексу України вбачаються, що обидваз батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). З ч.2 ст.182 СК України вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є рівні у своїх правах. Судом встановлено, що від шлюбу, укладеного06 листопада 2013 року сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (копії свідоцтв про шлюб та про народження дитини а.с.4, 5), з якою проживає позивач, при цьому між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини. Проаналізувавши наведені дані, враховуючи положення ст.367 ЦПК України, наявність обов»язку щодо утримання вказаної дитини у обох батьків, а також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, а саме належить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 березня 2016 року і до повноліття [PERSON], [INFO], а також допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць; в задоволенні решти позовних вимог відмовити як у безпідставних (враховуючи також вищенаведені положення ст.21 Конституції Українита ст.180 Сімейного Кодексу України). Суд вважає, що відповідно до положень ст.88 ЦПК України, належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. стягнути з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо усунення перешкод у здійсненні права власності [PERSON] щодо квартири [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що є власником квартири [ADDRESS]. В цій же квартирі всупереч волевиявленню позивача та вимогам діючого законодавства проживає відповідач і даний факт порушує право власності позивача. Зокрема посилається на вимоги ЖК України та ЦК України, в тому числі ст.391 ЦК України. Позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позовну заяву. Проти винесення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач був повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду даної справи (згідно з розпискою у рекомендованому листі), проте у судове засідання не з»явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (копія а.с.14) та копію довідки щодо місця реєстрації сторін за вказаною адресою (а.с.15), а також довідку адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у м. Києві щодо реєстрації відповідача у вказаній квартирі (а.с.19), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. В свідоцтві, виданому Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 02 березня 1998 року зазначено, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності (копія а.с.14, щодо автентичності якої відповідач заперечень не надав). Проте, в цій квартирі [ADDRESS] всупереч волевиявленню позивача, на даний час проживає і відповідач. Так, відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, з положень ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. стягнути на користь [PERSON] з [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося, припинили сімейні відносини з 25 лютого 2020 року. Збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. В зв`язку з вищевикладеним просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 07.12.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання для розгляду вказаної справи позивач та відповідач не з`явились, однак від позивача на адресу суду надійшла заява відповідно до якої позивач просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 09.06.2016 року в Печерському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за №829, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони по справі дітей не мають. Як вбачається з поданої позовної заяви, сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить її інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, припинили сімейні відносини з липня 2017 року. Збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. В зв'язку з вищевикладеним просить шлюб розірвати. 06.12.2017 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва, після отримання 30.11.2017 року відповіді з ВАДР ГУ ДМС України в м. Києві про зареєстроване місце проживання відповідача - відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.03.2018 року. 02.04.2018 року в судове засідання для розгляду вказаної справи позивач та відповідач не з'явились, однак від них на адресу суду надійшли заяви відповідно до яких позивач просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, відповідач позовні вимоги визнає, просить слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 24.10.2014 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий записи за № 1750, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO], що також підтверджується свідоцтвом про народження. Як вбачається з поданої позовної заяви, сімейне життя не склалося. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають дитину: дочку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, припинили сімейні відносини. Збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. В зв`язку з вищевикладеним просить шлюб розірвати. 31.05.2021 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від представника позивача надійшла заява, відповідно до змісту якої вбачається, що представник позивача просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 27 травня 2017 року в Дніпровському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 803, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується свідоцтвом про народження. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося, припинили сімейні відносини, збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. В зв`язку з вищевикладеним просить шлюб розірвати. 06.08.2020 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва, відкрито провадження у даній справі та справа призначена до розгляду у спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву, якою вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 10.12.2019 року у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 3076, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги на користь позивача з відповідача стягується 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків повертаються позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося, припинили сімейні відносини, збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. В зв`язку з вищевикладеним просить шлюб розірвати. 12.08.2019 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва, відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала заяву, якою вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 17.06.2006 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1176, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги на користь позивача з відповідача стягується 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків повертаються позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося, припинили сімейні відносини, збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. В зв`язку з вищевикладеним просить шлюб розірвати. 21.08.2019 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва, відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала заяву, якою вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 24.03.2018 року у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 368, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Отже суд вважає можливим розірвати шлюб та повернути позивачу дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги на користь позивача з відповідача стягується 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків повертаються позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved