Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований 07 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, про що зроблено актовий запис №181. Від спільного подружнього проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу є сварки, непорозуміння. Просить розірвати шлюб з відповідачем та залишити проживати неповнолітнього сина [PERSON] з нею. Позивач в судове засідання не з»явилася, однак подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, провадження за позовом не відкрито, відповідно до пункту 11 частини 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року подана позовна заява підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечує позивач. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явились, тому згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON]. перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 року. З дослідженого судом свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В ході розгляду справи встановлено, що причиною розірвання шлюбу є сварки, непорозуміння, котрі виникають між подружжям. Позивач не бажає підтримувати подружніх, сімейних відносин з відповідачем, а також примирюватись та зберігати шлюб. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли відносини, які не сприяють збереженню їх сім'ї. Враховуючи те, що згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір»ю у разі коли батьки проживають окремо. Проте, під час розгляду справи не встановлено жодних обставин, котрі б свідчили, що проживання дитини з позивачем може зашкодити її розвитку та вихованню та давали б суду підстави розлучити дитину з позивачем. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованою, доведеною, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки сім'я сторін розпалась і надалі її зберігати недоцільно, а шлюб слід розірвати.

Outcome: approved