Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що вона, її син [PERSON] та донька [PERSON] є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - квартира). У даній квартирі зареєстрована [PERSON], а також син останньої - [PERSON] Зазначає, що відповідачка не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає та фактично не проживає за місцем реєстрації з 2012 року. [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] переїхала на постійне проживання до м. Рівне, внаслідок чого 15.10.2015 року було розірвано шлюб між нею (відповідачкою) та [PERSON] Враховуючи викладене, а також ту обставину, що відповідачці будь-яких перешкод в користуванні квартирою ніхто з членів сім'ї не чинив, проте остання за місцем своєї реєстрації не проживає понад 1 рік, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. 21.03.2019 року представником відповідачки було подано до суду відзив на позовну заяву з якого встановлено, що [PERSON] позовні вимоги не визнає. На обґрунтування своїх заперечень проти позову зазначив, що позивачем приховано факт вселення відповідачки до квартири як члена сім'ї власників, а саме: з [PERSON] вона ([PERSON].) перебувала у зареєстрованому шлюбі, відповідно [PERSON] - була її тещею. Разом з тим, [PERSON] та її неповнолітній син певний час не проживали у належному [PERSON] та [PERSON] житловому приміщенні, у зв'язку з неправомірними діями позивачки. За час тимчасової відсутності відповідачки, [PERSON] змінила вхідні замки в квартирі, що позбавляє можливості [PERSON] та його матері потрапити до житла. Дана обставина свідчить про поважність не проживання відповідачки та її сина в квартирі [ADDRESS]. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 50-54). 05.04.2019 року представником позивачки в судовому засіданні було подано відповідь на відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими сторона відповідача обґрунтовує свої заперечення, суду надано не було. Разом з тим, [PERSON] та її представником не надано доказів того, що причини відсутності відповідачки за місцем своєї реєстрації є поважними, а інформація щодо подій є неправдивою. Просить задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 58). В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у її позовній заяві, а також зазначила, що відповідачка була прописаною в її квартирі як член сім'ї, у зв»язку з укладенням шлюбу з її сином - [PERSON] В 2012 році син з дружиною, а також їхня неповнолітня дитина переїхали на постійне проживання до м. Рівне та з того часу відповідачка в квартирі не з'являлася. В 2015 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, а тому остання не є членом її сім'ї на даний момент. Ствердила, що будь-яких перешкод відповідачці у користуванні квартирою вона не чинила, в свою чергу, [PERSON] жодного разу не зверталася до неї з проханням про вселення. Той факт, що малолітній [PERSON] має право на проживання у спірній квартирі вона не заперечувала. Просить позов задовольнити. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив прийняти рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, суду пояснила, що у спірній квартирі вона проживала разом з сином [PERSON], чоловіком - [PERSON] та його матір'ю - позивачкою у справі. В 2012 році у спірну квартиру вселилася донька позивачки - [PERSON] і з того моменту почастішали сварки у сім'ї. Так, в 2012 році, під час одного з конфліктів [PERSON] застосувала фізичну силу відносно її сина, у зв'язку з чим, вона була змушеною залишити місце своєї реєстрації та разом з [PERSON] та [PERSON] переїхала проживати на орендовану квартиру в м. Луцьку. До спірної квартири вони сім'єю повернулися в 2013 році, однак через пів року переїхали на постійне місце проживання до м. Рівне, де її чоловік отримав роботу, а син пішов у школу. В 2015 році їх шлюб з [PERSON] був розірваний. Зазначила, що після одруження вона неодноразово виявляла бажання проживати у квартирі, однак позивачка, а також у більшій мірі [PERSON], чинили їй перешкоди у цьому. Також підтвердила ту обставину, що в утриманні квартири та в проведенні ремонтних робіт участі вона не приймала, а з її речей, після виселення з житла, залишилась лише шафа, посуд та частина одежі. В задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідачки в судовому засіданні підтримав позицію довірительки та додатково пояснив, що після того, як [PERSON] залишила місце своєї реєстрації, [PERSON] змінила вхідні замки в квартирі, а тому відповідачку було позбавлено права користуватися даним житлом. У відповідь на неодноразові звернення [PERSON] до позивачки з проханням надати їй ключі від квартири, [PERSON] відмовляла. У задоволенні позовних вимог просив відмовити за необгрунтованністю. До початку судового засідання від [PERSON] на електронну адресу суду надійшла заява з проханням здійснювати розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити (а.с. 38). [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких заяв, клопотань, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1998 року та копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], співвласниками зазначеного житла є [PERSON] (3/8 частки), [PERSON] (3/8 частки) та [PERSON] (2/8 частки) (а.с. 4-5, 12). З будинкової книги А № 74745 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що у даному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON] (позивач), [PERSON], [PERSON] (треті особи), [PERSON] (відповідача) та малолітній [PERSON], [INFO] (а.с. 9-11). В обґрунтування заявлених позовних вимог, [PERSON] посилається на ту обставину, що відповідачка не проживає за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважної причини, не сплачує комунальні послуги за спірну квартиру та не несе будь-яких витрат на її утримання. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, зокрема дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначеної норми член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], вселилася в квартиру [ADDRESS], як член сім'ї позивачки (її невістка) та [PERSON] (його дружина). [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - син [PERSON] Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦСу Луцького МУЮ Волинської області (а.с. 55). 15.10.2015 року відповідачка та третя особа - [PERSON] розірвали свій шлюб, після розірвання шлюбу, місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], визначено разом з його матір'ю - відповідачкою [PERSON] Судом встановлено, що відповідачка та її малолітній син проживають у м. Рівне понад один рік. Вищевказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються. Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, а також з урахуванням того, що даний спір фактично стосується і житлових прав малолітньої дитини, суд приходить до наступного. Так, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 7 СК України закріплено, що у всіх діях щодо дитини, до досягнення її повноліття, незалежно від того ким вони здійснюються, має бути забезпечено максимально можливе врахування інтересів неповнолітньої дитини. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Так, на момент розгляду справи по суті, [PERSON] є малолітньою особою у віці від десяти до чотирнадцяти років (12.12.2018 року виповнилося повних 10 років). Як було встановлено судом, відповідачка [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] фактично проживають у м. Рівне. Позивач [PERSON] під час розгляду даної справи у своїх поясненнях зазначила, що її син [PERSON] у спірній квартирі не проживає, оскільки переїхав на постійне місце проживання до м. Львова. Отже, у даному випадку існує взаємозв'язок між місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON], оскільки місце проживання останнього визначається за місцем проживання матері. З вищевикладеного слідує, що втрата відповідачкою права на користування квартирою, потягне за собою порушення прав малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки останній в силу свого віку та подій, що відбулися - розлучення батьків, не може самостійно проживати за місцем реєстрації та обирати місце проживання. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, суд приходить до висновку, що малолітній [PERSON] не проживає у спірній квартирі з поважних причин, а тому його не можна визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а тому, як наслідок, відсутні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed