Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом. На час придбання даного будинку в ньому були зареєстровані відповідачі, але їй було обіцяно, що протягом місяця, з моменту продажу будинку, відповідачі знімуться з реєстрації. Проте, на даний час відповідачі не знялись з реєстрації даного будинку, зв`язок з ними втрачений, в будинку вони не проживають з січня 2018 року, їх особисті речі в ньому відсутні. Всі витрати по утриманню будинку несе лише позивач. Реєстрація відповідачів в будинку не дає їй повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Враховуючи викладене, вважає, що відповідачі втратили право користування житлом. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила залишити без розгляду клопотання про виклик свідків, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, враховуючи приписи ст.128 ЦПК України, причини неяки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надали. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.02.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №83, посвідченим приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ніколаєнко Н.М.. Згідно з довідкою виконавчого комітету Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №20 від 18.01.2021 року, [PERSON] є власником житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , в будинку зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Оскільки судом встановлено, що відповідачі не є членами родини позивача, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, та позивач не надавала свою згоду на користування будинком відповідачам, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідачі визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved