Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в лютому 2014 року, вона, під час слухання справи про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS], дізналась, що нею 24.10.2011р. був підписаний договір дарування цієї квартири відповідачу, її онуку, а ні договір довічного утримання. Вказує, що вона помилялася відносно правової природи правочину та прав і обов'язків сторін, оскільки вважала, що відчужувала майно безоплатно онуку за умови, що останній буде по життєво її утримувати та з наявним у неї правом постійного проживання в подарованій квартирі. Посилаючись на те, що укладений договір не відповідав її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, просила на підставі ст.ст.203, 215, ч.1 ст.229 ЦК України, визнати його недійсними та визнати за нею право власності на вказану квартиру і скасувати державну реєстрацію. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 24.11.2014р. позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації, залишені без розгляду в зв'язку з заявою позивача. В судовому засіданні представник позивача та позивач інші позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи та просили відмовити в їх задоволенні. Треті особи в судове засідання не з'явились, однак на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд встановив, що згідно договору дарування 24.10.2011р., посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима О.Ю., [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], який зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14.02.2013р. Відповідно до довідки №2687 від 12.05.2014р. виданої Федорівською сільською радою, згідно акту обстеження від 12.05.2014р. встановлено, що житловий будинок, в якому проживає без реєстрації [PERSON], [INFO]. за адресою [ADDRESS], дійсно має пічне опалення та потребує капітального ремонту покрівлі, заміни вікон та дверей. Відповідно до заяви від 04.10.2011р. [PERSON] просила у голови Суворовського районного у м.Херсоні ради дозволити подарувати належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS] її неповнолітньому онуку [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради №231 від 13.10.2011р. вирішили дозволити [PERSON] подарувати, за згодою [PERSON] та [PERSON], а неповнолітньому [PERSON], [INFO]., прийняти в дар двокімнатну квартиру [ADDRESS].; надано згоду на нотаріальне посвідчення договору дарування двокімнатної квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [INFO]. [PERSON] є учнем та йому нараховується стипендія, відповідно до довідки про доходи №480 від 22.10.2014р. за період 01.01. по 01.12.2011р. становить 2400,00грн.; довідки про доходи №482 від 22.10.2014р. за період 01.01. по 01.12.2012р. становить 2925,00грн.; довідки про доходи №483 від 22.10.2014р. за період з 01.01. по 01.12.2013р. становить 1375,00грн.; Відповідно до довідки ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» №757/15-808 від 28.10.2014р. заробітна плата [PERSON] за період з 01.01.-01.12.2011р. становить 3132,91грн.; за період з 01.01.-01.12.2012р. становить 15843,33грн.; за період з 01.01.-01.12.2013р. становить 20223,38грн.; за період з 01.01.-01.09.2014р. становить 14888,25грн. Відповідно до довідки №5 від 03.04.2014р. виданої [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS], вказано, що [PERSON] за даною адресою з квітня 2002року не проживає. Тобто із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування,за умовами якого позивач подарувала, а відповідач прийняв в дар вказану квартиру, який посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі. Спір між сторонами виник з тих підстав, що на думку позивача вказаний договір дарування, укладений між нею та відповідачем не відповідає її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, оскільки вона мала на меті безоплатну передачу майна лише за умови її довічного утримання зі сторони онука і наявності у неї права на постійне проживання в подарованій квартирі. Однак, такі твердження позивачки не підтверджуються жодними доказами. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Пунктом 7 договору дарування, сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Частиною 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей( ч. ч. 1 - 3, 6 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, постановлено, що обставини, щодо яких помилялася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, що вона має істотне значення. В матеріалах справи відсутні докази того, що оспорюваний правочини укладений позивачем, не відповідав її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину. Навпаки матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталась до Суворовської районної у м.Херсоні ради з заявою про надання їй дозволу подарувати належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS] її неповнолітньому онуку [PERSON], [INFO]., що свідчить про обізнаність позивача щодо правових наслідків правочину, укладеного між нею та відповідачем. На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено, що під час укладення оспорюваного договору дарування мала місце помилка стосовно правової природи правочину та наявності обставин, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним. Обставини справи свідчать про те, що, укладаючи спірний договір, позивач усвідомлювала умови правочину і його правові наслідки.

Outcome: dismissed