overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулась з даним позовом і просила про визнання договору купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане майно , обгрунтувавши свої вимоги наступним. Стверджує, що 26 грудня 2008 року вона уклала усний договір з [PERSON], про купівлю життлового будинку [ADDRESS] вартістю 109290 грн. На виконання цієї угоди, продавець передала їй документи для подальшого оформлення будинку, а вона передала їй гроші. Будинок переоформити не встигли, а [INFO] року [PERSON] померла. З часу купівлі будинку позивачка стала там проживати, зробила ремонт на свій розсуд. Спадкоємцем померлої є її внучка- [PERSON]., однак від прийняття спадкогового майна вона відмовилась. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутності та визнання позову. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що при укладенні угоди, між сторонами було досягнуто згоди про всі істотні умови договору купівлі-продажу будинку , на виконання яких позивачем було сплачено обумовлену суму коштів відповідачу, а відповідач, відповідно до умов договору, передала їй ключі від будинку та наявні в неї документи , тобто виконали умови договору в частині фактичної передачі майна та забезпечення до нього вільного доступу. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивача набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за ним таке право. Позовні вимоги підтверджуються письмовими доказами а саме: розпискою [PERSON] (а.с. 6), копією технічного паспорту на житловий будинок ( а.с. 8-16), копією про смерть [PERSON] ( а.с.7), заявою [PERSON] про відмову від спадщини(а.с. 17). За таких обставин суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та визнання [PERSON] та [PERSON]. дійсним та визнати за позивачем право власності на вказаний будинок .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернулась з даним позовом та просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позову вказала, що шлюб з відповідачем зареєстровано 21.07.2009р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис 984. Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось, подружні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, сім`я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає інтересам позивача. Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала. Вказала, що з вересня 2018р. проживає окремо від відповідача, не бажає зберегти шлюб, а тому просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилався на те, що сторони мають двох спільних дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне. Встановлено, що 21.07.2009р. року між [PERSON] до [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.4). Після реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Сторони є батьками двох дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач вказує, що сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство та не підтримують стосунки між собою. Шлюб існує формально і не може бути збережений. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про можливість примирення подружжя. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу, оскільки його збереження не відповідає інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з матеріалів справи, позивач змінювала прізвище після укладання шлюбу та просила залишити прізвище « [PERSON] ». Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач звернулась з заявю про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . [INFO] померла мети заявниці [PERSON] . Після їх смерті залишилась спадщина - 1земельна ділянка з побудованими на ній житловим будинком (загальною площею 130,9 кв. м.) та нежилими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що спадкоємницею першої черги являється саме вона, однак до нотаріальної контори позивач звернулася з пропуском строку, встановленого законом і нотаріусом надано письмову відповідь про відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому поважністю причин пропуску цього строку позивач зазначала те, що після втрати батька, остання перебувала в пригніченому стані та тривалий час була на лікарняному. Відтак позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсудність позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав. Повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріли справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла мети [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження, що міститься в матеріалах справи позивачка є донькою померлих [PERSON] та [PERSON] . Позивач є єдиною спадкоємицею, після смерті свого батька, проте позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Як встановлено в судовому засіданні такий строк був пропущений з поважних причин, а саме остання за станом здоров`я не могла вчасно звернутися до нотаріуса. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. У відповідності з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернулась з названим позовом в суд і просила стягнути щомісячно з відповідача - [PERSON], [INFO], уродженця села Ковалин Переяслав-Хмельницького району Київської області, на свою користь на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просить задовольнити їх. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід прийняти визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні з'ясовано, що сторони, перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.12.2007 року по 26.12.2011 року. Від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері - позивача по справі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, проживає окремо від дочки, має регулярний заробіток, погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачем. Відповідно до вимог ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить Закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За цих обставин, позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам Закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати на користь держави, в силу ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. В силу ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернулась з названим позовом в суд. Просила стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією розміру аліментів відповідно до закону, посилаючись на те, що дитина перебуває на її утриманні, але може надавати матеріальну допомогу, але не надає. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить задовольнити його. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 600,00 гривень, посилаючись на те, що він має випадкові заробітки і враховуючи доходи, які він отримує від заробітків, просив задовольнити позов частково. Під час судових дебатів відповідач позов визнав в повному обсязі. Судом встановлено наступне. Подружжя перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач з березня 2015 року будь-якої допомоги не надає. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач не має стабільного заробітку, отримує нерегулярний, мінливий дохід, тому в силу ст. 184 СК України, з нього слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Дитина малолітній син [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні матері, позивача в даній справі, яка будь-яких джерел для існування, окрім допомоги від своїх батьків, немає. Вона має заборгованість по оплаті за комунальні послуги, які споживались і відповідачем до березня 2015 року. Відповідач за станом здоровя здоровий, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сімї, не має. З нього не проводяться стягнення по виконавчим листам. За вищевстановлених обставин, позов про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, підлягає задоволенню. В силу вимог ст. 88 ЦПК України та в силу вимог п.3 ч.1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року, судові витрати слід стягнути з відповідача, зважаючи, що позивач за подання заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору та її позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернулась з названим позовом в суд. Свої вимоги обгрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось з тих причин, що вони мають різні характери та погляди на життя, через що не можуть знайти порозуміння. Відповідач не розуміє її, як дружину, матеріальним становищем та проблемами сім'ї не переймається, грає в азартні ігри, не працює. Вони втратили почуття кохання одне до одного. В лютому 2013 року припинили подружні стосунки, спільного господарства та бюджету не ведуть. Намагаючись зберегти сім'ю, просила відповідача змінити свою поведінку та ставлення до неї, але він ніяких висновків не зробив. У нього з'явились борги. Вони не змогли створити міцної сім'ї. Кожен з них живе своїми інтересами. Тому, вважає, що примирення неможливе. Збереження сім'ї буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Спору про майно немає. Просила розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилась, направила в адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день розгляду справи повідомлений належним чином. В письмовій заяві позов визнав, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Подружжя перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.03.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає і який проживає з матір`ю, позивачем в справі. Подружжя разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують, разом не проживають з лютого 2013 року, із-за негативної поведінки відповідача та його ставлення до сім'ї. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між подружжям постійно виникали непорозуміння із-за різних поглядів на життя. Відповідач, не працюючи, проводить вільний час за азартними іграми, має борги, чим сприяє скрутному становищу сім'ї. На зауваження позивача змінити поведінку, відмовитись від шкідливих звичок, відповідач не реагує. Сторони в письмових заявах наполягають на розірванні шлюбу. Вони втратили почуття кохання одне до одного, за тривалий період вони не знайшли шляхів для примирення. Продовження і збереження їх шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, стягуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач звернулась з названим позовом в суд. Свої вимоги обгрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та поглядів на життя. Внаслідок чого виникають непорозуміння та сварки, свідком яких стає неповнолітня дитина, що негативно впливає на її виховання та моральний розвиток. Вони втратили почуття кохання та поваги одне до одного. Подружні стосунки не підтримують. Шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Шляхів для збереження сім'ї немає. Просила розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилась, направила в адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день розгляду справи повідомлений належним чином. В письмовій заяві позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Подружжя перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає і який проживає з матір`ю, позивачем в справі. Подружжя разом не проживають, сімейних відносин не підтримують. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між подружжям постійно виникали непорозуміння і сварки із-за різних характерів та поглядів на життя. Сторони в письмових заявах наполягають на розірванні шлюбу. Вони втратили почуття кохання одне до одного, шляхів для примирення не знайшли. Продовження і збереження їх шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, стягуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач звернулась з названим позовом в суд. Свої вимоги обгрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. Відсутність поваги до неї з боку відповідача породжують постійні суперечки, сварки та бійки, що негативно впливає на виховання їх сина і є перешкодою для подальшого існування сімї. Їх сімейні стосунки не поліпшились, почуття любові між ними згасло, вони стали чужими людьми. Подальше збереження сімї та примирення з відповідачем неможливе. Сімя фактично розпалась, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, порушує права її та права неповнолітньої дитини. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилась, направила в адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. На розірванні шлюбу наполягає, так як не може пробачити відповідачу його ставлення до неї і продовження шлюбу буде суперечити її інтересам. Відповідач в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. В адресу суду направив заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутності, позов та причини розпаду сім`ї визнає. Не заперечує розірванню шлюбу вважаючи, що шляхів для збереження сім`ї немає і продовження шлюбу буде суперечити інтересам його, дружини та дитини. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Подружжя перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір`ю, позивачем в справі. Подружжя разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують більше місяця. Вони проживають за різними адресами. Між ними часто виникали сварки, під час яких відповідач заподіяв їй тілесні ушкодження і такі їх взаємовідносини негативно впливають на виховання сина та стали перешкодою для подальшого існування сімї. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подружжя в письмових заявах наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вони втратили почуття кохання одне до одного, вважають, що шляхів для збереження сім`ї немає і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам. З врахуванням вищевстановлених обставин, суд вважає, що взаємовідносини, які склались між сторонами, виключають можливість подальшого сумісного проживання подружжя [PERSON], а збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного із них та інтересам їх дитини. З огляду на вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, стягуються з відповідача. На підставі викладеного, керуючи ст.ст. 110,112 СК України, ст.ст. 10, 60,212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернулась з названим позовом в суд. Свої вимоги обгрунтовує, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Постійні суперечки, несумісність характерів, різні погляди на життя, неповага один до одного, сварки і скандали, що виникали протягом спільного проживання стали перешкодою для подальшого сумісного існування сім'ї. Почуття любові у них згасло. Відповідач не приділяв уваги вихованню їх сина. Досить часто не ночував разом з сім'єю. З березня 2013 року вони проживають окремо, сумісного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Примирення неможливе. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просить розірвати шлюб. Відповідач не втратив почуття кохання до дружини, але позов визнав, погоджується на розірвання шлюбу, так як позивач не сприймає його як чоловіка, обговорює його з подругами з негативної сторони, шляхів для збереження сім'ї не шукала. Подружжя перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач надає допомогу в добровільному порядку. З березня 2013 року сторони проживають окремо і сімейних відносин не підтримують, оскільки з початку подружнього життя у них суперечки виникали з причини, що відповідач всі кошти сім'ї витрачав на ігрових автоматах. Відповідач на зауваження не реагував, нервував, кричав, намагався бити дружину. З приводу його боргів в банках до неї неодноразово звертались працівники банку та громадяни, в яких відповідач позичав гроші про повернення коштів. Сторонам згідно ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.01.2014 року було надано строк для примирення терміном на 3 (три) місяці. За цей період подружжя не примирились. Позивач не бажає відновлювати сімейних відносин, оскільки відповідач проявляє до неї агресивну поведінку з приводу ревнощів до інших чоловіків. Відповідач в присутності дитини влаштував бійку, його поведінка негативно впливає на здоров'я і виховання дитини. Позивач наполягає на розірванні шлюбі, оскільки шляхів для збереження сім'ї немає. Вона втратила почуття кохання. За вищевстановлених обставин, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Судові витрати, понесені позивачем, в силу ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved