Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою усунути перешкоди у здійсненні права користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; скасувати рішення загальних зборів членів ОК «ЖО «Цементник» в частині надання [PERSON] з сім'єю [PERSON] права зайняття жилої площі в кімнаті [ADDRESS] за цією адресою; визнати недійсним відповідного ордеру; визнати відсутність у [PERSON] та [PERSON] права користування спірною кімнатою; визнати за нею право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Пояснила, що проживає в кімнаті на законних підставах; надання кімнати відповідачам вважає незаконним у зв'язку з тим, що кімната не є вільною; повідомляє, що зареєструватися у даній кімнаті не може, бо кооператив перешкоджає в цьому. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що їй було відомо, що в спірній кімнаті проживала позивач, однак у зв'язку з тим, що позивач не була зареєстрована в цій кімнаті, то вважає законним надання відповідачам документів на право зайняття кімнати. Інші відповідачі [PERSON] і ОК «ЖО «Цементник» до судового засідання не з'явились; про день, місце та час розгляду справи двічі сповіщались судом належним чином; заперечень не надали. З,ясував обставини, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини : Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2014 року встановлена обставина, що з 02.07.2001 року по 03.03.2010 року на балансі ТОВ «Цемент» знаходився гуртожиток, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно записам в трудовій книжці, відповідач працювала в ТОВ «Цемент» на посаді інженера з 29.08.2001 року по 13.09.2005 року. 01.03.2004 року між ТОВ «Цемент» та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення, а саме кімнати [ADDRESS]. Згідно рішення господарського суду Одеської області від 03 березня 2010 року визнано за ОК «ЖО «Цементник» право власності на будівлю гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.06.2014 року скасовано рішення господарського суду Одеської області від 03 березня 2010 року. 11.02.2011 року [PERSON] звернулася з заявою про вступ до кооперативу ОК «ЖО «Цементник. Протоколом №2 загальних зборів членів ОК «ЖО «Цементник» від 21 вересня 2013 року затверджено рішення загальних зборів про надання [PERSON] кімнати [ADDRESS]. Цим же протоколом від 21.02.2013 року ОК «ЖО «Цементник» постановив відмовити [PERSON] у вступі до кооперативу. 30.09.2013 року ОК «ЖО «Цементник» видав ордер №5 на право зайняття [PERSON] з сім'єю [PERSON] жилої площі в гуртожитку за адресою [ADDRESS]; [ADDRESS], розміром 19,8 + 20,1. 04.10.2013 року зареєстровано місце проживання [PERSON] і [PERSON] за адресою [ADDRESS]; [ADDRESS]. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992р. №572 (п. 2, 13) користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Таким чином, правовідносини, які виникли між власником гуртожитку (ТОВ «Цемент», а 23.04.2010 року ОК «ЖО «Цементник») та позивача регулюються нормами цивільного законодавства щодо найму (оренди) житла. Враховуючі те, що договір найму спірної кімнати не розірвано, не визнано недійсним, в договорі обумовлена істотна обставина пролонгації його дії, тому суд приходить до висновку, що має право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Суд звертає увагу на пояснення відповідача [PERSON], що на підставі аналогічного договору найму вона займала кімнату [ADDRESS] в цьому гуртожитку. Згідно ст. 58 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Як вбачається з матеріалів справи відповідачам було достеменно відомо що кімната [ADDRESS] вказаного гуртожитку не є вільною. Більш того, між ОК «ЖО «Цементник» та позивачем існували правовідносини найму (оренди) спірної кімнати на підставі договору найму. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОК «ЖО «Цементник» не мав законних підстав для прийняття рішення та видавати ордер про надання права зайняття [PERSON] з сім'єю [PERSON] жилої площі в гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] про відсутність у позивача реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS]. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи відсутність законних підстав для надання відповідачам спірної кімнати, суд встановлює відсутність у [PERSON] і [PERSON] права користування спірною кімнатою як похідне. Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу від 04.11.1950р., яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. За положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.

Outcome: approved