Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про зняття арешту, на обґрунтування якого зазначила, що є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , інша частина квартири належить [PERSON] , який помер [INFO] . Під час вчинення нотаріальної дії, позивачу стало відомо про те, що 29.09.2007 року, державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори, було внесено запис про арешт нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , підставою обтяження є постанова б/н, лист № 17198 від 07.09.2007 Виконавчої служби Обухівського району. Позивач звернулася з проханням про зняття арешту з її майна в зв`язку з тим, що арешт накладено безпідставно, проте її було відмовлено в знятті арешту, оскільки виконавче провадження відносно [PERSON] знищено. З огляду на викладені обставини просять позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує т просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приохоть до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності по Ѕ частині [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформаційної довідкою № 245260814. [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 245260814, на квартиру за адресою [ADDRESS] , накладено обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5753038, зареєстровано: 29.09.2007 року Обухівською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н, листа № 17198, 07.09.2007 року Виконавчої служби Обухівського району. 29.12.2020 року [PERSON] звернулася із заявою до Обухівського ВДВС про зняття арешту з квартири. Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено у знятті арешту у зв`язку з тим, що станом на 29.12.2020 року відомості про накладення арешту на майно громадянина [PERSON] відсутні, так як матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються , тому було рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В порушення вказаних вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно боржника [PERSON] державним виконавцем не знято. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності по Ѕ частині [PERSON] та [PERSON] порушує можливості реалізації позивачу своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Outcome: approved