Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до [PERSON], третя особа: Дніпровський районний відділ ДМС України в м.Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності на жиле приміщення квартиру шляхом зняття з реєстрації. Просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.08.1998 року. В спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідач, [PERSON] та [PERSON]. Відповідач в даній квартирі не проживає з 2008 року, не сплачує комунальні послуги про що свідчить акт обстеження та наміру знятися з реєстраційного обліку не має. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просила розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Предатсавник третьої особи Відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. До початку судового засідання надалв письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення сторони позивача та свідків, суд встановив наступні обставини справи. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.08.1998 року посвідченого державним нотаріусом Десятої київської нотаріальної контори Вороніної С.А., а також зареєстровано в органах БТІ та зроблено запис у реєстрову книгу № 214 від 30 березня 1998 року. (а.с. 4). Згідно довідки Форми №3, виданої ЖБК «МЕДІК - 2» від 25.02.2016 року, в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а.с. 6). Відповідач , [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2008 року та в даній квартирі відсутні його речі, що підтверджується Актом від 24.02.2016 року виданого ЖБК «МЕДІК - 2» (а.с. 5) Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки з 2008 року в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає та відсутні його речі, що підтверджується Актом від 24.02.2016 року виданого ЖБК «МЕДІК - 2». На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Дніпровський районний відділ ДМС України в м.Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності на жиле приміщення квартиру шляхом зняття з реєстрації підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved