Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду в інтересах неповнолітньої дитини з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В позові вказувала, що її дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2011 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] [INFO] її дочка [PERSON] раптово померла. Після її смерті відповідач перестав відвідувати свого сина [PERSON], не бере участі ні у його вихованні, ні у його утриманні, не цікавиться його розвитком, не приймає участі у його оздоровленні, лікуванні та навчанні, повністю відмовився від сина. Після смерті [PERSON] її онук з 2015 року і по даний час постійно проживає разом з нею в смт Шрамківка Драбівського району Черкаської області, де в нього створені всі належні умови для розвитку, відпочинку та навчання. Фактично з цього часу батько зовсім не приділяє дитині уваги, не цікавиться її навчанням, не приймає участі у її вихованні. Фактично дитина вже тривалий час не отримує батьківського піклування, вона сама забезпечує своєму онуку виховання, навчання, лікування та розвиток. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задоволити. Відповідач в судовому засіданні пояснив суду, що від своєї дитини він не відмовлявся, дитини після смерті матері проживає з бабусею, оскільки йому дитину не відають, він декілька раз намагався дати кошти на утримання дитини, проте позивач відмовлялася їх брати, на даний час готується цивільний позов для захисту його батьківських прав. Представник третьої особи вважає позов обґрунтованим, оскільки докази підтверджують, що батько дитини не приймає участі в її вихованні і утриманні, до органів опіки та піклування останній не звертався, наразі неможливо без згоди батька оформити соціальні виплати для дитини, та зробити їй щеплення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов до наступного. Відповідач по справі [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Позивач по справі є матір'ю [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про її народження і шлюб. Таким чином, позивач є рідною бабою неповнолітнього [PERSON] Згідно копії свідоцтва про смерть, мати дитини [PERSON] померла [INFO]. З актів обстеження умов проживання від 24.11.2015 року, від 22.03.2016 року і від 02.09.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає в квартирі разом зі своєю бабою - позивачем [PERSON] в смт Шрамківка Драбівського району Черкаської області. Батько [PERSON], [PERSON], після смерті своєї дружини [PERSON] поїхав працювати до м. Київ і ні разу не приїхав до свого сина і навіть не зателефонував. Дитиною повністю опікується баба [PERSON] [PERSON] повністю забезпечений одягом, взуттям, продуктами харчування, відвідує дитячий садок. Дане підтверджується також і копією листа Шрамківської селищної ради № 02-02/384 від 25.11.2015 року, згідно якого, батько до сина, зі слів сусідів позивача, не навідується, матеріально не забезпечує, у вихованні сина участі не приймає. [PERSON] після смерті його матері виховує баба [PERSON] (довідка № 1433 від 14.09.2016 року, видана Шрамківської селищною радою). Відповідно до довідок № 14 від 04.12.2015 року і № 19 від 15.08.2016 року, виданих ЦРД «Берізка» смт Шрамківка, [PERSON], [INFO], з червня 2015 року вихованням свого сина [PERSON], [INFO], не займається, з дитиною не проживає, в дошкільний навчальний заклад не приводить та не забирає, на батьківських зборах відсутній. Відповідач визнав, що дійсно на даний час проживає і працює поваром в м. Києві, до дитини декілька раз навідувався, проте не приймає участі в її утриманні та вихованні через перешкоди позивача. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьками своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 даної статті, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Враховуючи вищевикладені факти, суд вважає, що відповідач тривалий час після смерті матері дитини не виконував покладених на нього законом обов'язків щодо виховання дитини. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере до уваги, що цей захід є крайньою мірою впливу на батьків, які ухиляються від викання своїх обов'язків. Так, абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи бажання відповідача виховувати власну дитину, захищати в подальшому свої права на неї в судовому порядку, суд вважає, можливим не застосовувати на даний час до нього крайню міру впливу - позбавлення батьківських прав, а обмежитися попередженням щодо його поведінки, при цьому на орган опіки та піклування покласти обов'язок щодо здійснення контролю за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи, що відповідач не приймає участі в утриманні своєї дитини, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, визначений позивачем розмір аліментів суд вважає, таким що відповідатиме інтересам дитини, а позивач, який працює може сплачувати аліменти. Заперечення відповідача про те, що позивач відмовляється брати в нього кошти суд не приймає, оскільки доказів цього суду не надано, а дитини потребує постійного матеріального забезпечення. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам. На підставі абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3, ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.88, ст.ст. 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial