Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки. В заяві вказує, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1997 року, який розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 05.03.2002 року. Від спільного подружнього життя мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На теперішній час [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету менеджменту Запорізького національного університету. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. У зв'язку з навчанням, вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач має таку можливість. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця до досягнення нею двадцяти трьох років, але не більш ніж до закінчення навчання. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позову наполягала, а також надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. В силу ст. ст. 158, 169 СК подання зазначеної заяви є підставою для проведення судового розгляду без участі позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згодою позивача, викладеною у її письмовій заяві, за наведених обставин суд у відповідності до ст. 224 СК України знаходить можливим провести заочний розгляд справи. Третя особа, належним чином повідомлена про проведення судового розгляду до суду не зявився з невідомих причин, не надавши повідомлення про згоду на участь у справі, що в силу ст. 36 ЦПК України зумовило ухвалу суду про вирішення справи у її відсутність. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а. с.10), яка є студентом першого курсу Запорізького національного університету (а. с. 4). Згідно із ст. ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. В силу розяснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та розяснень постанови Пленуму Верховного суду України обовязок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обовязку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон повязує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я й матеріальне становище доньки, а також платника аліментів, який є працевлаштованим і має постійний дохід у вигляді заробітної плати, відсутність у нього інших утриманців. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітньої доньки, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої доньки , яка продовжує навчання, в утриманні. Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів посиланням на цей розмір, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як донька сторін, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратила цей статус. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved