Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 16 жовтня 2017 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Тур`я-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 09. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] , яка проживає разом з нею. Однак подружнє життя між сторонами протягом останніх декількох місяців погіршилося, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, що призводить до частих сварок. Фактично їх сім`я припинила своє існування, відповідач працює на будівельних роботах у Словацькій Республіці. Оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, тому просить такий розірвати. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, так як наданий судом строк для примирення жодного результату не дав. Після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав та вказав, що з позивачем не примирився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 16 жовтня 2017 року у виконкомі Тур`я-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 09 (а. с. 5, 6, 8). Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] (а. с. 7). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, строк для примирення, наданий подружжю, результатів не дав. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище, після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Крім цього, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до квитанції № 0.0.1475135289.1 від 24 вересня 2019 року позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору (а. с. 1). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем до початку підготовчого судового засідання, позивачу з державного бюджету слід повернути 384,20 грн. (768,40 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON] , що відповідає положенням ст. ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved