Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеною заявою, якою просила визнати за нею право власності на квартиру № 7 в житловому будинку № 8, що розташований за адресою: с. Станишівка Житомирського району Житомирської області по вул. Корольова, як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка. В судове засідання сторони не з'явились, проте як від представника позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача позов визнав і не заперечував щодо його задоволення. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 14 березня 1997 року помер чоловік позивача [PERSON] (а.с.5-6). Після смерті останнього залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається з квартири № 7 в житловому будинку № 8, що розташований за адресою: с. Станишівка Житомирського району Житомирської області по вул. Корольова, яка рахувалась за померлим згідно запису у погосподарській книзі (а.с.9-10) та право власності на яку не зареєстровано (а.с.11). Згідно довідки сільської ради (а.с.8) позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті [PERSON], проживала разом з ним до дня його смерті та вела спільне господарство. Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилась (а.с.12). Постановою нотаріуса від 1 червня 2010 року (а.с.13) представнику позивача відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне у даній справі нерухоме майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього, а також у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший аніж судовий спосіб не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону, що діяли на момент їх виникнення (ЦК Української РСР). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524 Кодексу). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 Кодексу). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п. 1 ч. 1 ст. 549 Кодексу). Аналіз встановлених судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності, дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя була фактичним власником спірної у даній справі квартири, однак за життя належним чином оформити своє право власності на нього не встиг, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлений у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності, позивача, як спадкоємиці, яка фактично вступила у володіння спадковим майном, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з даних правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена позивачем. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору в розмірі 647,60 гривень, з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved