Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду 08.01.2014 року з позовом до ТОВ «ВД Софт» в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3441,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8029 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. При цьому посилається на те, що наказом № 01/02-к від 12 лютого 2013 року вона була прийнята на посаду інженер-програміст ТОВ «ВК Софт», наказом № 01/05-к від 14 травня 2013 року позивач була звільнена з роботи за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. На момент звільнення позивачу не виплачена заробітна плата в сумі 3441, грн. 00 коп. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, повторно не з'явився в судове засідання, неодноразово направляв заяви про перенесення розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом № 01/02-к від 12 лютого 2013 року [PERSON] була прийнята на посаду інженер-програміст ТОВ «ВК Софт». Наказом № 01/05-к від 14 травня 2013 року [PERSON] була звільнена з роботи за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. На момент звільнення позивачу не виплачена заробітна плата в сумі 3441, грн. 00 коп. Відповідач належних та переконливих доказів про проведення розрахунку з [PERSON] суду не надав. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно Закону України «Про державний бюджет» прожитковий мінімум з 01 січня пo 30 листопада 2013 року становив 1147,00 грн., таким чином підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 12.02.2013 року по 14.05.2013 року з урахування вимог позивача в сумі 3441,00 грн. Обов'язок роботодавця виплачувати заробітну плату працівнику регламентовано ст.94 КЗпП України. Стаття 115 КЗпП України визначає строки виплати заробітної плати. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належали йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. На підставі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що за період з 14 травня 2013 року на день звернення до суду становить 8029,00 грн.. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати, невиплати належних сум після звільнення, порушується право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, чим йому було завдано моральних страждань, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та визначає розмір моральної шкоди 1000,00 грн. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial