Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача: 3 відсотки річних за період з 01.12.2014 року по 10.02.2015 року у розмірі 141,84 грн.; індекс інфляції за період з 01.11.2014 року по 01.01.2015 року у розмірі 1031,10 грн.; судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем 28.01.2014 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вказаного договору продаж частини квартири вчинено за узгодженою між сторонами ціною і складає 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ становило 8000,00 доларів США. Позивач зазначає, що в день укладання договору отримала від відповідача 4000,00 гривень, а решту коштів відповідач повинен сплатити частинами у строки визначені договором. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а саме в строк до 10.08.2014 року не сплатив 23979,00 гривень. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.10.2014 року з відповідача було стягнуто на користь позивача суму боргу у розмірі 23 979,00 грн., рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 1685,33 грн. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 3 відсотки річних за період з 01.12.2014 року по 10.02.2015 року у розмірі 141,84 грн.; індекс інфляції за період з 01.11.2014 року по 01.01.2015 року у розмірі 1031,10 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що сторонами по справі укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з розділу 2 даного договору сторони дійшли згоди щодо ціни договору та порядку проведення розрахунків, а саме: ціна договору становить 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ складає 8000,00 доларів США. Продавець (позивач) отримала від покупця (відповідача) 4000,00 гривень, решту коштів в сумі 59944,00 гривень покупець сплачує продавцю частинами, зокрема до 10.08.2014 року включно 23979,00 гривень. Дані обставини не оспорюються та визнаються відповідачем [PERSON] Відповідно до положень частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)- стаття 610 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами по справі існує зобов'язання, яке виникло на підставі укладеного та нотаріально посвідченого договору від 28.01.2014 року, даний договір на день розгляду справи є чинним, ніким не оспорений. Ця обставина була визнана в судовому засіданні сторонами по справі. Строк виконання частини існуючого зобов'язання настав 10.08.2014 року, але виконаний не був, що також не оспорюється сторонами. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.10.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 23979 грн. Рішення набрало законної сили. Відповідно до положень ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин, суд, перевіривши розрахунки позивача, стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 141,84 грн. - три відсотка річних за період з 01.12.2014 року по 01.01.2015 року, та 1031,1 грн. - індекс інфляції за період з 01.11.2014 року по 01.01.2015 року, а всього - 1172,94 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн., суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визначається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права. Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Під час розгляду даної цивільної справи інтереси позивача представляв [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг №02-15/1 від 02.02.2015 року. В матеріалах справи знаходиться копія квитанція прибуткового касового ордеру №1 від 02.02.2015 року, яка підтверджує сплату позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 509 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Сума витрат на правову допомогу складає 131,76 грн., виходячи з наступного розрахунку: (1218,00 грн.*40%/100)*27 хвилин- участь у судовому засіданні = 131,76 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про стягнення з відповідача витрат по сплаті послуг за правову допомогу. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов удоволений частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial