Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Слов'янської міської ради, [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO]. помер її чоловік - [PERSON], з яким вона проживала однією сім'єю, але розірвала шлюб 18 січня 2010 року. Після смерті чоловіка залишилося спадкове майо, яке складається з 15/150 часток домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є їх син - відповідач [PERSON], який із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Позивачка зазначає, що попри розірвання шлюбу вона проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем з 21 травня 1981 року до його смерті, вони мали спільний бюджет та спільні витрати. У передбачений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у Першій Слов'янській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу. Проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки шлюб між спадкодавцем та позивачкою було розірвано. На обгрунтування позовних вимог позивачкою зазначено про те, що розірвання шлюбу було викликано зловживанням її чоловіком спиртними напоями, і тільки після розірвання шлюбу він припинив вживати спиртне. Посилаючись на те, що у неї відсутні підстави для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, просила суд встановити факт постійного проживання однією сім'єю з [PERSON] з 28.09.1981 року до 03.11.2014 року та визнати за нею право власності на 5/50 часток житлового будинку [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача адвокат Капустіна Т.О., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, справу просить розглядати у його відсутність. Представник відповідача - Слов'янської міської ради був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, але у судове засідання не прибув. На адресу суду надійшло клопотання за підписом міського голови В.М. Лях, у якому він просить проводити судове засідання за відсутності представника Слов'янської міської ради, рішення винести на розсуд суду. Враховуючи наявність таких клопотань, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті у відсутність сторін по справі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 12 червня 2007 року, виданого Слов'янською міською радою, квартира [ADDRESS], що складає 15/50 часток житлових будунків, належать на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках/а.с.18/. Зазначене свідоцтво було зареєстроване в КП «БТІ» м.Слов'янськ за № 1147 в книзі 17а-62, частка власності кожного власника складає 5/50. Таким чином, суд приходить до переконання, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зі свідоцтва про народження, виданого на ім'я [PERSON], який народився [INFO] у м.Слов'янськ Донецької області, вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. [INFO] у віці 64 року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 07 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис № 1637 /а.с.16/. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини, відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями частини 1 статті 1268 та частини 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із матеріалів спадкової справи № 254/2015, фотокопію якої було надано суду, убачається, що до Першої слов'янської державної нотаріальної контори, у шестимісячний строк після відкриття спадщини, 22 квітня 2015 року надійшла заява про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] від [PERSON] Згідно постанови державного нотаріуса Першої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Причепа В.Р. від 25 травня 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру після смерті [INFO] [PERSON] з причини того, що [PERSON] не було надано документів, які б підтверджували факт родинних відносин між нею та спадкодавцем /а.с.9/. Із матеріалів цієї спадкової справи та вищевказаної постанови нотаріусу убачається, що інших заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріату не надходило, заповіти від імені спадкодавця не посвідчувалися; свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалися. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] вбачається, що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області 18 січня 2010 року зроблено актовий запис № 15 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] /а.с.10 зв./. Відповідно до положення ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, враховуючи відсутність заповіту, на підставі положень ст.1261 ЦК України єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] Однак, [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, таким чином на підставі ч.1 ст.1268 ЦК України не прийняв її. Судом враховується також подання відповідачем [PERSON] письмової заяви суду, в якій він зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баб та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. (стаття 1263 ЦК України). Спадкоємці другої та третьої черги після смерті спадкодавця [PERSON] відсутні. Положенням ч.1 ст.1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, які мають взаємні права та обов'язки. Положенням ч.4 ст.3 СК України передбачено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З реєстраційної відмітки на десятій сторінці паспорті громадянина України [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], [INFO], вбачається, що вона 21 травня 1981 року у Відділі РАГС м.Слов'янська Донецької області зареєструвала шлюб з [PERSON]. Там же міститься реєстраційний штамп про розірвання цього шлюбу 18 січня 2010 року /а.с.12/. У Кодексі про шлюб та сім'ю України (у редакції 1969 року, яка була чинна на момент реєстрації шлюбу) не міститься дефініції подружжя та сім'ї. Враховуючи цю обставину, а також положення ст. 1 КпШС України, відповідно до якого одним із завдань КпШС є побудова сімейних відносин на добровільному шлюбному союзі жінки і чоловіка, суд приходить до переконання, що законодавцем було визначено укладення шлюбу як підставу створення сім'ї. Положенням ч.2 ст.104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.2 с.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, щлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за період з 21 травня 1981 року до 18 січня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, на підставі чого постійно проживали однією сім'єю. Відповідно до довідки № 559 від 31.05.2016 р., виданої керівником мікрорайону «Центр-1» м.Слов'янська, [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] дійсно проживали разом з 28.09.1981 р. до 03.11.2014 р.(день смерті [PERSON].) за адресою: [ADDRESS] /а.с.22/. Позивач [PERSON] зареєстрована у зазначеній квартирі з 30.09.1981 року до теперішнього часу, а у паспорті громадянина України [NUMBER], виданого на ім'я спадкодавця [PERSON], міститься реєстраційний штамп щодо реєстрації місця проживання за цією адресою з 28.09.1981 року /а.с.12,26/. Зазначені відомості підтверджуються копією домової книги, з якої також вбачається, що [PERSON] знятий з реєстрації за вказаною адресою 13 листопада 2014 року у зв'язку зі смертю /а.с.27-31/. Окрім того, суд бере до уваги довідки ТОВ «Ліра ЛТД» від 13.12.2006 р. та від 06.12.2007 р., відповідно до яких за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON] /а.с.25/. Зазначені відомості також наведені у довідці виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 01.02.2010 р. /а.с.23/. У довідці виконавчого комітету від 25.03.2014 р. зазначено, що за цією адресою зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON] /а.с.23/. 17 лютого 2015 року позивачка у виконавчому комітеті Слов'янської міської ради отримала довідку, що у спірній квартирі вона зареєстрована одна /а.с.11/. Аналізуючи відомості щодо реєстрації місця проживання зазначених осіб, суд приходить до переконання, що ці відомості не містять суперечень у сукупності з об'єктивними обставинами справи, а саме беручи до уваги дату смерті спадкодавця - [INFO], та ту обставину, що [PERSON] був знятий з реєстрації у спірній квартирі 30 листопада 2011 року та зареєстрований за іншою адресою, що підтверджується копією домової книги та реєстраційним штампом у паспорті громадянина України, виданому на його ім'я /а.с.13, 27-31/. Таким чином, суду надано достатньо доказів щодо того, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з моменту реєстрації шлюбу до [INFO]. Законодавець для визначення поняття сім'ї встановлює декілька необхідних ознак, однією з яких є факт спільного проживання. Окрім того, особи, які складають сім'ю, мають бути пов'язані спільним побутом, та мати взаємні права та обов'язки. Суд бере до уваги доводи позивача щодо того, що вона зі спадкодавцем мала спільний бюджет, спільні витрати, зазначення нею тією обставини, що отримувані ними доходи вони витрачали спільно на придбання продуктів харчування, сплату комунальних послуг, купівлю лікарських засобів та ін. Визначаючи дату початку постійного проживання однією сім'єю позивачки та спадкодавця, суд не вбачає підстав виходити за межі позовних вимог, оскільки це не вплине на захист прав позивачки, та визначає датою початку постійного проживання однією сім'єю 28 вересня 1981 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачка [PERSON] та спадкодавець [PERSON] постійно проживали однією сім'єю з 28 вересня 1981 року до [INFO]. Вирішуючи питання про виникнення у позивачки [PERSON] право на спадкування майна померлого [PERSON] як спадкоємця четвертої черги, суд враховує, що відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.05.2016 р. нотаріусом встановлено, що пережилої дружини у [PERSON] немає, тобто він не перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою під час проживання однією сім'єю з [PERSON] Ці ж обставини вбачаються із копії паспорта спадкодавця /а.с.26/. Окрім того, суд бере до уваги, що після розірвання шлюбу зі спадкодавцем позивачка [PERSON] іншого шлюбу не укладала /а.с.12/. Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що створення сім'ї [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] після розірвання юридичного шлюбу не суперечило моральним засадам суспільства, внаслідок чого [PERSON] набула право на спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 40209562 від 22.04.2015 р. відомості щодо наявності заповіту або спадкового договору [PERSON] відсутні /а.с.86/. Відповідно до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки позивачка постійно проживала однією сім'єю зі спадкодавцем не менше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини, внаслідок чого вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, у передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, тому права позивачки підлягають захисту у судовому порядку. Позивачка не вимагала компенсації за понесені судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved