Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. Вказує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі, але за місцем реєстрації не проживають вже більше чотирьох років, їх особистих речей у квартирі немає, кореспонденція, адресована відповідачам за вказаною адресою не надходить, що чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном. У зв'язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення про виклик до судового засідання відповідачів було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 06 грудня 2018 року і тому з 06 грудня 2018 року відповідачі [PERSON], [PERSON] вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до виписки з Рішення Слов'янської міської ради народних депутатів № 483/1 від 16 грудня 1992 року, [PERSON] вирішено відкрити особовий рахунок на квартиру [ADDRESS]. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. З Довідки про склад сім'ї виданої ТОВ «Арагорн» від 29 жовтня 2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] крім позивача зареєстровані: [PERSON], 1996 року народження та [PERSON], 1988 року народження. Актом від 26 жовтня 2018 року, складеним паспортистом ТОВ «Арагорн» встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але з липня 2014 року останні фактично не проживають за вказаною адресою. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 71 ЖК УРСР відповідно до положень якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є дітьми позивача. З липня 2014 року відповідачі не проживають в житловому приміщенні, а саме у квартирі [ADDRESS], добровільно не знялися з реєстрації, їх особистих речей у квартирі немає, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності до п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до п. 3 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а тому з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 352,40 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved