Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання частково недійсним іпотечного договору та зняття заборони відчуження на квартиру [ADDRESS]. Посилалась на те, що 24.06.2008 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Відповідач-2) був укладений кредитний договір, за умовами якого Відповідач-2 надав позивачу кредит в розмірі 94403 дол. США для придбання квартири [ADDRESS] Для забезпечення вказаного кредитного договору в цей же день між позивачем та Відповідачем-2 був укладений іпотечний договір за умовами якого в іпотеку були передані майнові права на вказану квартиру. Вказувала на те, що діючим на час укладання іпотечного договору Законом України «Про іпотеку» предметом іпотеки не могли бути майнові права на нерухомість, а тому п. 1.1. оспорюваного договору слід визнати недійсним. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову і просив визнати п.п.1.1., 1.3. та весь іпотечний договір недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а представник Відповідача-2 в судове засідання не з'явився, але в своїй заяві просив в задоволені позову відмовити на підставі пропуску строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з договорів (а.с.6-19) та пояснень позивача, остання 24.06.2008 року уклала з ТОВ ФК «Укрреставрація» (далі-Відповідач-1) договір, за умовами якого позивач приймає участь в інвестуванні будівництва житлового будинку [ADDRESS] шляхом внесення грошових коштів для будівництва однокімнатної квартири з подальшим набуттям права власності на неї. 24 липня 2008 року позивач уклала з Відповідачем-2 кредитний договір, за умовами якого позивач отримала 94403 долари США для придбання однокімнатної квартири в [ADDRESS] і в цей же день для забезпечення кредитного договору позивач уклала з Відповідачем-2 іпотечний договір, предметом якого стали майнові права позивача на квартиру, яка буде збудована в майбутньому, що вбачається з п.п. 1.1., 1.3. Договору (а.с.20-21). Відповідно ст.ст. 1,5 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладання оспорюваного договору іпотеки, тобто 24.07.2008р) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предмет іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладеного іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право набуття ним у власність відповідного майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Суд вважає, що на час укладання спірного договору іпотеки ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки і тільки 25.12.2008 року були внесені зміни в Закон України «Про іпотеку» згідно яких майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмету іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України, а ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити іншим актам цивільного законодавства. Враховуючи те, що оспорювані п.п.1.1., 1.3. іпотечного договору суперечили діючому ЗУ «Про іпотеку», то вказані пункти договору слід визнати недійсними, а правовим наслідком цієї недійсності слід вважати необхідність зняття заборони відчуження квартири [ADDRESS] та виключення з Державного реєстру іпотек запис про її обтяження. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача-2 на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 551,20 грн. сплаченого судового збору (а.с.1). Враховуючи викладене та

Outcome: partial