Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою та перемістити самовільно облаштований вольєр для собаки у відповідності до існуючих санітарних норм утримання свійських тварин. В обґрунтування позову посилається на те, що вона разом із сімєю проживає у власному бу\-динку № 25 по вул. Молодіжній в с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області. Поряд з її житлом розташований житловий будинок № 27, власником якого є [PERSON]. Відповідач на своїй земельній ділянці, впритул до її паркана облаштував вольєр для собаки. Розміщення вольєра на відстані 2-х метрів від вікон кухні та спальні її житла, створює для неї та членів її сімї нестерпні умови для проживання в будинку через сморід та постійний гавкіт собаки. Зазначає, що неодноразово просила [PERSON] перенести вольєр в інше міс\-це і дальше від її будинку, дотримуватися добросусідським взаємовід\-носин, але це не дало позитивних результатів. За вирішенням конфлікту вона зверталася до голови Рихтицької сільсь\-кої ради -[PERSON] 17.04.2015 року ним було видано розпоряджен\-ня, яке зобов'язувало [PERSON] відповідно до п.3.25 ДБН-360-92 «Містобудування, планування і забудови міських і сільських поселень», Правил утримання тварин на території Рихтицької сільської ради, з ме\-тою забезпечення дотримання санітарно-епідеміологічних норм і правил терміново перемістити вольєр на відстань не менше 15-ти метрів від її будинку. Однак, і це розпорядження відповідач вперто ігнорує і постій\-но стверджує, що на своєму подвірї він робить, що хоче і його ніхто не заставить поступити по іншому. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON], позову не визнав. Суду пояснив, що відповідач не створює жодних перешкод позивачці у користуванні її земельної ділянкою. Вольєр для собаки розміщений у найбільш зручному для нього місці, де повністю оглядається територія і не створює для позивачки ніяких незручностей. Перемістити його на інше місце немає можливості, оскільки у нього щільна забудова, а тому просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, позивач [PERSON] є власником будинку та земельної ділянки, що на вул. Молодіжна, 25 в с. Рихтичі, Дрогобицького району Львівської області. Відповідач проживає у будинку №27 на цій же вулиці. Як вбачається з фотокарток, доданих до матеріалів справи, відповідач на своїй земельній ділянці, впритул до паркана позивачки, облаштував вольєр для собаки. Вольєр розміщений приблизно на відстані 2-х метрів від вікон кухні та спальні її житла, що створює для неї та членів її сімї некомфортні умови для проживання в будинку через сморід та постійний гавкіт собаки. Таким чином судом встановлено, що відповідачем самовільно, без будь-якої згоди та за відсутності дозволу, впритул до паркана позивачки, на власному подвірї облаштував вольєр для утримання собаки, чим створює для сімї позивачки некомфортні умови проживання, а тому порушене право позивачки підлягає судовому захисту. Згідно п.п. «б», «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Зміст добросусідства закріплено у ст. 103 Земельного кодексу України. У відповідності до даної норми власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до п. 3.25а Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. Відповідно до цієї таблиці господарські будівлі (сараї) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 м2 до житлових будинків та літніх кухонь повинні бути розміщенні на відстані не менше 15 метрів. Згідно п. 1.1, 1.2, 5.4 «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення. Дотримання цих Правил повинно забезпечити найбільш сприятливі в гігієнічному відношенні умови життєдіяльності населення. Ці Правила є обов'язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами - громадянами інших держав. При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров'я України, що використовуються для вказаних цілей. В порядку досудового врегулювання спору позивачка 30.03.2015 року звернулась у Рихтицьку сільську раду Дрогобицького району і головою Рихтицької сільської ради було винесено розпорядження № 9 від 17 квітня 2015 року, яким зобовязано [PERSON] терміново забрати на відстань не менше 15 м. до сусіднього житлового будинку громадянки [PERSON] самовільно влаштований вольєр для собаки на існуючій садибі по вул. Молодіжній, 27 в с. Рихтичі, у відповідності до існуючих санітарних норм утримання свійських тварин (собаки); за умови утримання собаки на території присадибної ділянки без привязі висота огорожі повинна становити не менше 2.5 м, що виключає можливість втечі собаки; дотримуватись «Правил утримання тварин на території Рихтицької сільської ради», правил громадського порядку, норм співіснування, ветеринарних норм, не допускати порушень прав і законних інтересів фізичних осіб, не створювати загрози безпеці людей. З листа Рихтицької сільської ради № 283 від 17.07.2015 року вбачається, що [PERSON] рекомендовано дійти до взаємної згоди з сусідкою [PERSON] у вирішенні питання утримання собаки у влаштованому вольєрі поряд з гаражем та дотримуватись правил добросусідства. На даний час [PERSON] розпорядження Рихтицької сільської ради не виконав, вольєр для собаки розташований на відстані 2 м. від житлового будинку позивачки. Відповідач нехтує Правилами утримання тварин на території Рихтицької сільської ради, правилами громадського порядку, нормами співіснування, ветеринарними нормами, і надалі допускає порушення прав і законних інтересів позивачки. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову шляхом зобовязання відповідача не чинити [PERSON] перешкод в користуванні земельною ділян\-кою, що розташована по вул. Молодіжна, 25 в с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області та перемістити на відстань не менше 15-ти метрів від її будинку самовільно облаштований ним вольєр для собаки у відповідності до існуючих санітарних норм утримання свійських тварин (со\-баки). Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати, повязані із сплатою судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved