Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем шляхом розповсюдження відносно позивача недостовірної інформації. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що, вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. При цьому, не зважаючи на те, що, письмовий договір на постачання електроенергії з відповідачем вона не укладала, відповідач надає їй послуги з електропостачання на вищевказану адресу. 19.07.2013р., при спробі сплатити вартість спожитих нею комунальних послуг, касир банку повідомила їй про наявність у неї заборгованості за споживання електроенергії у розмірі 635,69 грн. Враховуючи, що, вказана інформація про наявність у неї заборгованості є недостовірною, вважає, що відповідач розповсюдив відносно неї інформацію, що не відповідає дійсності, та, таким чином, завдав їй моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., яку вона просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені ним у письмових запереченнях на позов (а.с.20-25). Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно роз'яснень, наданих у п.1 Постанови Верховного суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Як зазначено у п.9 вищезазначеної Постанови, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Як зазначено у п.15 вищезазначеної Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач, посилаючись на те, що, відповідач, шляхом розповсюдження недостовірної інформації відносно позивача, а саме шляхом зазначення в квитанції суми заборгованості позивача, порушив право позивача на повагу гідності та честі, просить суд, на підставі ст.297, 1167 ЦК України стягнути з відповідача завдану позивачу моральну шкоду. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно роз'яснень, наданих у п.18 Постанови Верховного суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На підтвердження обставин, на які позивачка посилається як на підставу своїх позовних вимог, остання надала суду копію квитанції від 19.07.2013р., наданої Центром обробки комунальних платежів, у якій зазначена інформація щодо сплати позивачем комунальних послуг, зокрема і послуг за електроенергію. При цьому, згідно ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» N 1875-IV від 24.06.2004р., розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами. З вищенаведеної норми Закону суд вбачає, що, інформація у платіжному документі - квитанції від 19.07.2013р., наданої Центром обробки комунальних платежів, щодо суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю позивачем у попередній розрахунковий період - не є недостовірною інформацію, а, зазначення такої інформації у платіжному документі не є способом поширення недостовірної інформації. Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації, суд, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження порушення відповідачем права позивача на честь та гідність, дійшов висновку, що, надані позивачем докази не підтверджують факту поширення відповідачем будь-якої недостовірної інформації відносно позивача, або інформації, що ганьбить честь та гідність позивача. Таким чином, дослідивши у сукупності наявні у справі докази, суд, встановивши відсутність в діях відповідача складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову - дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed