Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування вказаним будинком та шляхом зняття його з реєстрації в ньому. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.11.1996 року на підставі права власності належить 2/3 відокремленої частини житлового будинку [ADDRESS]. Інша 1/3 відокремлена частина даного будинку належить іншим стороннім особам. Державна реєстрація права власності 2/3 вказаного житлового будинку здійснена на її ім'я КП «МБТІ» м. Нікополь. Відповідач [PERSON] є рідним сином позивача, який разом з нею зареєстрований на постійне проживання в якості члена її сім'ї у вищезазначеному житловому будинку. З 2001 року син позивача в даному будинку не проживає і ним не користується. До 2016 року він проживав у м. Нікополь, де в нього була своя сім'я, потім у цьому ж році, посварившись з дружиною, відповідач поїхав на заробітки до Російської Федерації, після чого поїхав на роботу до м. Києва. До цих пір відповідач не проживає в зазначеному будинку, він не має наміру в подальшому повертатися в м. Покров на проживання. Позивач неодноразово просила сина приїхати та знатися з реєстрації в її будинку, однак відповідач кожного разу посилається на брак часу. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує її права як власника, зокрема, вона більше не може отримати субсидію на житлово - комунальні послуги. Крім того, у разі виникнення необхідності відчуження свого будинку, факт реєстрації відповідача в ньому теж буде створювати їй відповідні незручності. Син позивача не проживає у вказаному житловому будинку більше 15 років без поважних причин. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити із підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.11.1996 року за [PERSON] визнано право приватної власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с.5). Згідно реєстрового надпису, державна реєстрація права власності 2/3 вказаного житлового будинку здійснена на ім'я [PERSON] КП «МБТІ» м. Нікополь (а.с.11). Згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №74 від 10.09.2018 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до акту Покровської міської ради від 10.09.2018 року про встановлення факту проживання,комісією у складі сусідів - свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані, однак не проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Згідно акту квартальної [PERSON] встановлено, що [PERSON], 1953 р.н., проживає [ADDRESS] і є власником цього будинку, яка проживає з онуком (6 років). Діти проживають окремо: [PERSON] (не проживає з 2001 року), [PERSON] (не проживає з 2002 року). Свідок [PERSON], [INFO], пенсіонерка, в судовому засіданні пояснила, що вона проживає [ADDRESS]. З позивачем вони сусіди, їхні вулиці розташовані паралельно одна від одної. За даною адресою [PERSON] проживає з 2006 року. Обізнана, що позивач розлучена з чоловіком, який не живе з нею, донька проживає в м. Дніпрі. Також їй відомо, що в позивача є син, однак ніколи його не бачила. [PERSON] проживає одна. Свідок [PERSON], 1939 року народження, пенсіонерка, в судовому засіданні пояснила, що вона більше як 12 років є сусідкою позивачки. За цей час бачила сина позивачки лише 3 рази, коли він приїжджав до матері на кілька днів, а потім знову кудись їхав. Останній раз він навідувався три роки тому. Більше вона його бачила, де він знаходиться вона не знає. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником 2/3 відокремленої частини житла, довела належними та допустимими доказами порушення її права на користування і розпорядження належним їй майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 405 ЦК України, шляхом визнання відповідача [PERSON], який не проживає останні роки за вищезазначеною адресою, не має частки права власності на зазначений житловий будинок, не виконує зобов'язання, передбачені абз.3 ст.156 та ст.177 ЖК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved