Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернулася 15.08.2017 року з вказаним позовом до відповідача та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що 18.03.2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Після того, як сторони припинили сімейні відносини, між ними була досягнута домовленість про те, що чоловік буде надавати допомогу на утримання сина, але після періодичної допомоги відповідач повністю відмовився від його утримання. Позивачу відомо, що відповідач здоровий, працездатний, працює за контрактом мореплавцем та його доходи в середньому складають біля 25 000 грн. щомісяця, отже може утримувати дитину. 21.09.2017 року позивач підтримала позовні вимоги частково та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000 грн., справу розглянути у її відсутності, про що надала суду заяву. Відповідач [PERSON] визнав позов частково та надав суду заперечення, в якому просив врахувати його стан здоров'я, те, що він на даний час не працює, постійного та тимчасового заробітку не має, постійного доходу не має та не взмозі сплачувати щомісячно 3000 грн. аліментів. Згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., просив розглядати справу у його відсутності про що надав суду заяву. Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 10 ч.3 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ч.1 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. Позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Суд, дослідивши докази, надані сторонами, вважає, що відповідач на даний час за матеріальним становищем має змогу надавати допомогу на утримання дитини у розмірі 1000 грн. та проти цього не заперечує, як вбачається із його заяви. При цьому суд враховує матеріальне становище, як позивача, так і відповідача, та реальну суму доходів останнього. Виходячи з цього, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, враховуючи згоду відповідача на сплату аліментів на дитину у розмірі 1000 грн. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. Домовленості про утримання дитини сторонами не досягнуто, тому кошти повинні стягуватися в примусовому порядку. Підстав для звернення рішення до негайного виконання суд не вбачає. Підлягають стягненню на користь держави з відповідача судові витрати, а саме: 640 гривен судового збору

Outcome: partial