Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить на підставі ст. ст. 60, 69, 70 СК України визнати за [PERSON] право власності на гараж загальною площею 22,4 кв.м., що розташований за адресою: м. Чернігів, автокооператив №24, гараж [NUMBER], адреса ГК: вул. Стрілецька 1 , припинивши право спільної сумісної власності на це майно. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 04.09.2010 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Сосницького районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 31. В період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.07.2013 року. Також 07.06.2017 року на ім`я відповідача в інтересах сім`ї було придбано гараж загальною площею 22,4 кв.м, що розташований за адресою Чернігівська область, м. Чернігів, № 24 автокооператив, гараж [NUMBER] , адреса ГК: вулиця Стрілецька, 1 . Отже, до спільного майна подружжя належить зазначений гараж та автомобіль. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2019 року, яке набрало законної сили 14.02.2019 року, шлюб між сторонами було розірвано. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із вимогами ч.І ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно із вимогами ч. 1,2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За нормами ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частино 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.1,2 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства та визнання позову відповідачем, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved