Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з [PERSON] коштів за придбаний, але не отриманий товар в сумі 9047,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 4694,56грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в серпні 2015 року вона маючи намір придбати сину мотоцикл Viper 150 2014 року випуску, перерахувала грошові кошти на рахунок відповідача в сумі 9\~047 грн., але, відповідачем мотоцикл відправлено не було, повертати кошти відповідач також відмовляється. З приводу шахрайських дій відповідача вона звернулась до правоохоронних органів, але у зв`язку з тривалим слідством повернути кошти вона не має можливості. Відповідно до ст. 623 ЦК позивач має право на відшкодування інфляційних втрат в сумі 4\~694,56грн. за період з 13.08.2015 року по 15.09.2020 року. 14 грудня 2020 року позивач на електронну адресу суду направила письмові пояснення, відповідно до яких просить задовольнити позовні вимоги оскільки системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1,2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі №638/11807/15-ц (касаційне провадження №61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у спаві №154/948/16 (касаційне провадження №61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі №205/3330/14-ц (касаційне провадження №61-1133св18), від 14.04.2020 року у справі №495/2442/16-ц. У ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В судове засідання позивач не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, враховуючи приписи ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. Враховуючи згоду позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до платіжного доручення №P24A496439868212739 від 13.08.2015 року, [PERSON] перерахувала [PERSON] через АТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 7\~036,00грн.. Згідно платіжного доручення №P24A495625971887957 від 13.08.2015 року, [PERSON] перерахувала [PERSON] , через АТ КБ «ПриватБанк», кошти в сумі 2\~011,00грн.. Листом від 15.07.2020 року, [PERSON] просила [PERSON] повернути їй в строк до 31.07.2020 року кошти в сумі 9\~056,00грн., які 13.08.2015 року нею було перераховано на його картковий рахунок в КБ «ПриватБанк». Відповідно до талону-повідомлення №3250, було прийнято заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення та зареєстрованого в реєстрі №6598 за ЄО Конотопський МВ УМВС 14.08.2015 року. 17 серпня 2015 року [PERSON] звернулась до Генерального прокурора України та Міністра внутрішніх справ України з заявою про вчинення шахрайства та проханням порушити кримінальну справу відносно [PERSON] за ст. 190 КК україни. Відповідно до листа Конотопської місцевої прокуратури №89-1675-15 від 10.03.2017 року, [PERSON] було повідомлено, що кримінальне провадження №12015200080001675 від 21.08.2015, розпочате СВ Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, за фактом шахрайського заволодіння грошима у сумі 9 047 грн. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, 10.03.2017 року передане за підслідністю для проведення подальшого розслідування до Олександрійського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, у звязку із тим, що в ході розслідування злочину, встановлено, що невстановлена особа заволоділа коштами шляхом зняття їх із банкомату у м. Олександрія. Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграммах, якими обмінялися сторони. Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Матеріали справи свідчать про те, що 13.08.2015 року [PERSON] перерахувала [PERSON] , двома транзакціями кошти в сумі 7 036 грн 00 коп. та 2\~011 грн 00 коп, на загальну суму 9047,00 грн та його банківський (картковий) рахунок в Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» в рахунок виконання укладеного між сторонами договору купівлі продажу мотоцикла. [PERSON] свої зобов`язання не виконав, оскільки мотоцикл не доставив, а сплачені позивачем грошові кошти як передоплату не повернув, зрештою перестав виходити на зв`язок та відповідати на телефонні дзвінки. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Отже, суд, з огляду на викладені вище обставини, з врахуванням доказів, які зібрані по даній справі, застосовуючи стандарт «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, приходить до висновку, що дійсно, між сторонами виникли договірні правовідносини, на виконання яких одна сторона (позивач) сплатила передоплату за товар, а інша сторона (відповідач) зобов`язана була здійснити доставку цього товару та передати позивачу, проте, своїх зобов`язань не виконала, товар не передала та гроші не повернула. Загальне поняття договору визначено в статті 626 ЦК України, в якій зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 655 Кодексу за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі продажу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченного товару або повернення суми попередньої оплати (стаття 693 Кодексу). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 9 047 грн 00 коп. як суми передоплати на підставі положень ст. 693 ЦК України підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначенизх змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на положення ст. 625 ЦК України, також визнає правомірними та обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат, однак не погоджуючись з розрахунком позивача суд виходить з таких розрахунків. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»). Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Таким чином, інфляційні втрати за період з 13.08.2015 року по 15.09.2020 року складають 3980,67грн. (9 047,00 грн. х ((102,9%х112,4%х113,7%х109,8%х104,1%х101,2%) / 100) 9047,00грн. = 3980,67грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача Відповідно до ч. 1 ст. 13\~ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~Кодексом випадках. Частиною 3 цієї статті встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд звертає увагу, що в силу ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині\~повернення коштів, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial