Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнати за нею [PERSON], право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.1985 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом 201. Від цього шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею [PERSON], право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] право власності на 1/3 частки вищезазначеною квартири, так як з липня 1995 року по сьогоднішній день позивач самостійно утримувала квартиру, за власний рахунок сплачувала усі належні платежі за житлово-комунальні послуги, робила у квартирі ремонт, за ці роки були зроблені істотні поліпшення. Спільні з відповідачем діти також проживали весь час з позивачем, позивач їх самостійно утримувала та виховувала. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, зазначені позивачем обставини не спростував, доказів на заперечення позову суду не надав. Позивач та її представник проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.02.1985 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом 201. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] 21.11.1994р. згідно договору купівлі-продажу подружжям було придбано та оформлено на відповідача 6/25 домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 46 (довідка БТІ від 24.02.1995р. та копія технічного паспорту додаються), якому пізніше було присвоєно адресу: 54002, [ADDRESS]. Позивач та відповідач 15.12.1994р. прописалися у зазначеній квартирі, облаштували зазначену квартиру, проживали в ній та вели спільне господарство до липня 1995 року. 08.02.1995р. шлюб позивача та відповідача було розірвано Заводським відділом ЗАГСу м. Миколаїв актовим записом № 100 від 08.02.1995р. Під час розгляду справи вищевказані обставини підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON]. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено в ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ст. 368 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України). Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Тобто, за наявності певних обставин суд може відступити від принципу рівності часток подружжя в праві на майно. Сімейний Кодекс України передбачає дві можливі підстави для такого відступлення: - наявність обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї (ч.2 ст. 70 СК України); - наявність дитини (дітей), а також непрацездатних повнолітніх сина, дочки, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3 ст. 70 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що поділ квартири не в рівних частках має своє обґрунтовування в наступних свідченнях, самостійно утримувала квартиру, за власний рахунок сплачувала усі належні платежі за житлово-комунальні послуги, робила у квартирі ремонт, за ці роки були зроблені істотні поліпшення, спільні з відповідачем діти також проживали весь час з позивачем, позивач їх самостійно утримувала та виховувала, вважає за необхідне відступити від рівності часток. У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що підлягають задоволенню у повному об'ємі. Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved