Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS]. Позивач прийняла спадщину за рішенням суду від 24.10.2016 року про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини для подачі заяви нотаріусу. Інші спадкоємці, - їх діти, від своїх часток у спадщині відмовились, про що подали заяви відповідного змісту, отож вона є єдиним спадкоємцем майна померлого. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус їй відмовив, так як на нього відсутні правовстановлюючі документи, які виготовити на даний час неможливо, оскільки на померлого даний документ відповідні органи не видають. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, однак надали суду заяву, в якій позов підтримали, просили його задовольнити та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, сільський голова надав суду заяву в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника сільської ради. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін та розгляд справи в їх відсутності, на підставі наданих суду доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. [INFO] помер [PERSON], який приходився позичці чоловіком, вказані обставини підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи, які були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не зробив. Своїм правом на спадкування, як спадкоємець першої черги скористалась позивач, будучи дружиною спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги за законом, шляхом визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини на підставі рішення Липовецького районного суду від 24.10.2016 року, яке набрало законної сили 12.11.2016 року. Інші спадкоємці, як5і увійшли до першої черги спадкування - діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] від своїх часток у спадщині відмовились, подавши нотаріусу заяви відповідного змісту, які ними у визначений законодавцем шестимісячний строк не були відкликані. Аналізуючи матеріали спадкової справи судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] 20.12.2016 року постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області, позивачці відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], та належав спадкодавцеві, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. У п.23 постанови №7 ВСУ від 30.05.2009 року, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як слідує із довідки, що видана виконавчим комітетом Приборівської сільської ради від 22.12.2016 року, згідно записів погосподарських книг за 2006-2010 роки, власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], дійсно був [PERSON] Згідно довідки №79 від 15.11.2016 року виданої КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» вбачається, що користувачем вищевказаного житлового будинку був [PERSON], інвентаризаційна вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 272 565 грн., рік побудови 1995. Аналізуючи норми законодавства судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Матеріали справи свідчать, що власником житлового будинку був [PERSON], після його смерті спадщину прийняла позивач, інші спадкоємці відсутні. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені нею у позовній заяві. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. На підставі ст.1218, 1223, 1261,1268,1270,1274, 1275 ЦК України,

Outcome: approved