Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул.\~Гагаріна, 24, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником 1/2 частини будинку, який знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 24, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Відповідач у справі [PERSON] є її знайомим, який прибув з Російської Федерації, з метою постійного проживання та працевлаштування в м. Корсунь-Шевченківський. За домовленістю між сторонами з 25.03.1983 року на нетривалий час відповідач був зареєстрований у будинку позивача, при цьому на першу ж вимогу мав змінити місце реєстрації. Відповідач від дня прописки ніколи у будинку позивача не проживав, його фактичне місце проживання їй не відоме, тому у позасудовому порядку врегулювати даний спір неможливо. Водночас факт реєстрації [PERSON] у її будинку перешкоджає реалізації права на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.05.2018 року відкрито провадження у справі, учасників справи повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 23.05.2018\~року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №\~1940202028752, однак протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала. Також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, та просила сплачені нею при подачі позову судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 1 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 11.06.2018 року та 25.06.2018 року не зявлявся, причину неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності. З огляду на вказане, судом 25.06.2018 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден з учасників справи у судове засідання не зявився. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини будинку, який знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 24, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.05.2011 року серія ВР № 965179, зареєстрованим у реєстрі за № 1-813, та витягом про державну реєстрацію прав від 26.05.2011 року №\~30100134. Відповідно до будинкової книги [PERSON], [INFO], на даний час зареєстрований у будинку за адресою: вул. Гагаріна, 24, м. Корсунь-Шевченківський. За змістом довідки голови вуличного комітету [PERSON], підтвердженої 20.10.2015 року виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради за № 5/558, [PERSON], зареєстрований у будинку [PERSON] за адресою: вул. Гагаріна, 24, м. Корсунь-Шевченківський, але проживає не за вказаною адресою, а за межами України. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] у будинку за адресою: вул. Гагаріна, 24, м. Корсунь-Шевченківський, проведеного 05.12.2017 року комісійно у складі депутата Корсунь-Шевченківської міської ради та сусідів, встановлено, що [PERSON] у ньому не проживав. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком відсутності особи без поважних причин понад один рік, водночас іншої домовленості між сторонами судом не встановлено. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у будинку позивача ніколи проживав, при цьому, місцем його реєстрації залишається даний будинок. На даний час будь-які інші звязки у відповідача з вказаним будинком, який на праві приватної власності належить позивачу, відсутні. З огляду на вказані обставини справи, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у будинку позивача, що судом оцінюється як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved