overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1997 по 2002 роки. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач бажає, щоб відповідач платив їй аліменти за рішенням суду. [PERSON] працює на підприємстві та має постійний заробіток, отримує пенсію як інвалід 3-ї групи. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви. Позивач надала суду заяву в якій підтримала свої позовні вимоги, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач згодний платити аліменти в розмірі 1/4 частки всіх його доходів, просив розглянути справу за його відсутності, про що подав суду відповідну заяву. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, або у разі, коли відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводиться. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, як підтверджений матеріалами справи. Відповідно до ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьківство відповідача відносно [PERSON], [INFO] підтверджується матеріалами справи - свідоцтвом про народження від 27.03.1998 року серії [NUMBER]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені, сторони не ведуть спільного господарства та спільно не проживають. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд розірвати зареєстрований між нею та відповідачем шлюб, судові витрати покласти на позивача. У судове засідання сторони не з`явились. До канцелярії суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності; позивач підтримала позов, відповідач просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 19, 20). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районого управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб сторін, актовий запис №20 (а.с. 3). Від шлюбу строни мають сина [PERSON] (а.с. 4). Частиною 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) передбачено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК). За змістом ч. 3 ст. 105 СК шлюб припиняється, зокрема, внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 СК передбачена можливість пред`явлення одним із подружжя позову про розірвання шлюбу. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК). Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд, з`ясувавши фактичні взаємини сторін та причини позову, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам сторін, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності селянської спілки ім. І. Франка, що в селі Курівці, Зборівського району Тернопільської області, розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Зборівською райдержадміністрацією 20 квітня 2004 року, посилаючись на те, що вона після смерті бабці, згідно заповіту є спадкоємницею її майна. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю та послався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про те, щоб справу слухати в його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що [INFO] померла баб позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], прав на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності селянської спілки ім. І. Франка, що в селі Курівці, Зборівського району Тернопільської області, розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Зборівською райдержадміністрацією 20 квітня 2004 року. 03 жовтня 2011 року в Курівецькій сільській раді [PERSON] розпорядилася своїм майном і склав заповіт на ім'я позивача. Спадкоємцем обов'язкової частки є син спадкодавця [PERSON], який відмовився від спадкування своєї частки в спадковому майні в користь позивача. Звернувшись у Зборівську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини, їй було відмовлено у прийнятті документів, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки вона вступила в управління спадковим майном і згідно заповіту є спадкоємницею даного майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на земельні ділянки площами 1.28га., 0,52га., та 0,22га. із загальною площею 2,02га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Ренівської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2№700038, виданий Ренівською сільською Радою 05 лютого 2003 року, посилаючись на те, що вона після смерті батька є спадкоємцем його майна. Однак свідоцтво про право на спадщину не видано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та послалася на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про те, щоб справу слухати в його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України, cпадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що 29 червня 2014 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельні ділянки площами 1.28га., 0,52га., та 0,22га. із загальною площею 2,02га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Ренівської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2№700038, виданий Ренівською сільською Радою 05 лютого 2003 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями його майна є позивачка та дружина [PERSON], яка відмовилась від своєї частки в спадковому майні в користь [PERSON] Звернувшись у Зборівську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини, її було відмовлено у прийнятті документів, оскільки [PERSON] своєчасно не подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки віна прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,21га. (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована на території Вовчківської сільської Ради, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,52га. (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована на території Вовчківської сільської Ради, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], посилаючись на те, що вона після смерті тітки, згідно заповіту є спадкоємцем її майна. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та послався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про те, щоб справу слухати в його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що [INFO] року померла тітка позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. 03 листопада 2011 року в Вовчківській сільській раді [PERSON]розпорядилася своїм майном і склала заповіт, в користь позивача. Спадкове майно складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,21га. (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована на території Вовчківської сільської Ради, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,52га. (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована на території Вовчківської сільської Ради, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Звернувшись у Зборівську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини, їй було відмовлено у прийнятті документів, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки вона вступила в управління спадковим майном і згідно заповіту є спадкоємцем даного майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 3,00га., в тому числі 2,73га. (кадастровий номер [NUMBER]) - ріллі, та 0,27га. (кадастровий номер [NUMBER]) - пасовище, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], земельну ділянку загальною площею 2,74га. в тому числі 2,51га. (кадастровий номер [NUMBER]) - ріллі, 0,23га. (кадастровий номер [NUMBER]), згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], посилаючись на те, що вона після смерті [PERSON], згідно заповіту є спадкоємцем її майна. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та послався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про те, щоб справу слухати в його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. 23 липня 2001 року в Вовчківській сільській раді [PERSON] розпорядилася своїм майном і склала заповіт, в користь позивача. Спадкове майно складається із земельної ділянки загальною площею 3,00га., в тому числі 2,73га. (кадастровий номер [NUMBER]) - ріллі, та 0,27га. (кадастровий номер [NUMBER]) - пасовище, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], земельної ділянки загальною площею 2,74га. в тому числі 2,51га. (кадастровий номер [NUMBER]) - ріллі, 0,23га. (кадастровий номер [NUMBER]), згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Звернувшись у Зборівську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини, їй було відмовлено у прийнятті документів, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки вона вступила в управління спадковим майном і згідно заповіту є спадкоємцем даного майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 01 листопада 2003 року між нею та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Вказала, що сторони із лютого 2009 року проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Крім того, зазначила, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, адже сім'я має лише формальний характер, а тому просить суд його розірвати. Сторони надали суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 01 листопада 2003 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №2135. Зі змісту копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.05.2005 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Сторони повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 08.02.2013 року між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у зв'язку із відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між ними фактично припинені. Крім того, вказала, що із березня 2015 року сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Вказала, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд його розірвати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі змісту нотаріально посвідченої заяви 67 АА 2859164 вбачається, що [PERSON] не проти розірвання шлюбу із позивачем та просить розглянути у його відсутність. /а.с 7/ Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 08 лютого 2013 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №119. /а.с. 4/ Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved