Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить поділити майно подружжя, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частину квартири, що є у сумісній власності. Свої вимоги мотивує наступним. 14.11.1998р. між сторонами укладено шлюб. 18.11.1998р. сторони придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS]. Оскільки жодних непорозумінь між сторонами на той час не було, в договорі купівлі продажу був зазначений лише один покупець - відповідач [PERSON] В подальшому квартира була зареєстрована також лише на ім'я відповідача. Оскільки квартира придбана за час перебування сторін у шлюбі, вона є об'єктом спільної сумісної власності. З серпня 2001 року відповідач проживає окремо від неї та їх спільного сина та фактично створив нову сім'ю. 03.09.2002р. шлюб між ними розірвано. Вона із спільним сином сторін надалі проживає у спірній квартирі та має намір зареєструвати за собою право власності на частку, яка їй належить. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Пояснила, що дане житло куплено за спільні кошти і воно є спільним майном подружжя, а тому їй згідно закону належить його половина. Крім того, протягом дванадцяти років вона проживає в даній квартирі, утримує її, вкладає в неї кошти, так як робить ремонти тощо. Представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримав. Надав суду пояснення, викладені в позовній заяві. Разом з тим просив суд не застосовувати строки позовної давності, оскільки такі не пропущено позивачем так як відповідач обіцяв позивачу добровільно поділити спірну квартиру, лише кілька місяців тому відмовив позивачу у поділі. Разом з тим, розірвання шлюбу не припиняє режиму спільної сумісної власності. Відповідач позову не визнав. Пояснив, що на його думку, спірна квартира повністю належить йому, так як придбана лише за його гроші. Просить застосувати трьохрічний строк позовної давності, визначений ст.72 ч.2 СК України, оскільки шлюб між сторонами розірвано ще в 2002 році. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд позов задовільняє з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження та рішення суду вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1998р. по 11.10.2002р. З договору від 16.11.1998р. вбачається, що сторонами придбано квартиру [ADDRESS]. Договір укладено на ім'я відповідача. З реєстраційного посвідчення від 19.11.1998р. вбачається, що вищевказана придбана квартира також зареєстрована на ім'я відповідача. Згідно технічного паспорта, спірна квартира складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору та кладової. Загальна її площа становить 59,1м2, житлова площа - 43,7м2. Позивачка та спільний син сторін постійно проживають та зареєстровані у спірній квартирі, що стверджується витягом з будинкової книги та довідкою міськради №342 від 19.05.2014р. Згідно ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя можу бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що спірна квартира придбана відповідачем під час шлюбу з позивачкою, а тому, є об'єктом права спільної сумісної власності, та частки сторін у даному майні, в силу ст.70 СК України, є рівними. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу зазначеної квартири, суд приходить, до висновку, що позов слід задовольнити та виділити позивачці із спільної сумісної власності її 1/2 ідеальну частину. Що стосується, строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем то для застосування такого суд не вбачає підстав з огляд на наступне. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, що регламентовано ст.68 СК України. В судовому засіданні встановлено, що позивачка після розірвання шлюбу надалі користувалася набутою за час шлюбу квартирою. Однак, коли вона кілька місяців тому виявила намір поділити спільну квартиру, відповідач відмовився добровільно повернути її частку в майні, після чого вона одразу звернулася до суду. Із зазначеного випливає, що строк позовної давності позивачкою не пропущено, оскільки перебіг такого строку, відповідно до ст.72 СК України, розпочався з моменту відмови відповідача повернути належну останній частку в добровільному порядку.

Outcome: approved