Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина :[PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на підставі права власності належить приватна квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, оформленого 07.09.2009 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар Валентиною Іванівною. Вказаний договір було зареєстровано в КП «БТІ» У цій квартирі з 28.10.2009 року зареєстровано її сина [PERSON], з 05.04.2011 року невістка [PERSON], та з 05.04.2011 року її онук [PERSON]Зазначає, що з 01 липня 2014 року по теперішній час відповідачі у спірній квартирі відсутні. Зазначає, що місце проживання відповідачів їй не відомо. Позивач будучи повідомленою належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідачі належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без представника Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради. Позовні вимоги в частині визнання [PERSON] особою що втратила право користування житловим приміщенням не визнають. Рішення просили винести на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] до про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: Згідно із договором дарування квартири який зареєстровано в реєстрі за № 3279 від 07.09.2009 року, Витягу з державного реєстру правочинів № 7692024, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23880768, а також дослідженої у судовому засіданні інвентаризаційної справи № 9886, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі в якості членів сім'ї позивача зареєстровані і відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї ТОВ «Арагорн» №395 від 04 травня 2017 року.05 квітня 2017 року слідує, що: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] не проживають в квартирі [ADDRESS] з липня 2014 року по теперішній час, місце їх перебування невідоме на теперішній час, поштова кореспонденція на вказану адресу на їх прізвища , ім'я та по батькові не надходить і їх особисті речі у вказаній квартирі відсутні. Що стосується позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом ,а саме неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], суд виходить з наступних норм чинного законодавства. Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання (дна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі N 6-1793цс1). Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з частиною 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Залишаючи за неповнолітньою дитиною [PERSON] право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], і визнаючи матір та батько дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що неповнолітні діти не можуть бути розлученими з батьками, крім випадкових обставин. З огляду на що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зі змісту нормативно-правового акта вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved