Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 12 липня 2012 року помер її брат [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. Спадковим майном є земельна ділянка площею 4,0800 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області. Будучи спадкоємцем померлого за законом, вона згідно у строки, передбачені ст.1270 ЦК України, подала заяву до [PERSON] районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. На день смерті [PERSON] був власником земельної ділянки площею 4,0800 га, розташованої на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3222988000:03:001:0008. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невідмною частиною правовстановлюючого документа. Право власності померлого на земельну ділянку підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 920644. Державний нотаріус [PERSON] районної державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину № 1565/02-31 від 27 грудня 2016 року, якою постановив відмовити їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку з розбіжностями у конфігурації спадкової земельної ділянки. Таким чином, будучи спадкоємцем за законом, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку як спадкоємець після смерті брата [PERSON] Межі земельної ділянки, визначені у державному акті, не відповідають конфігурації земельної ділянки ДП 34 пай 10. Державний акт на право власності на земельну ділянку на даний час не виготовляється, а будь-які виправлення до них не вносяться, то питання належності спадкової земельної може бути вирішене лише в судовому порядку. Просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 920644, виданий [PERSON] районною державною адміністрацією 21 квітня 2009 року [PERSON] на земельну ділянку площею 4,0800 га, кадастровий номер 3222988000:03:001:0008, розташовану в адміністративних межах Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 4,0800 га, кадастровий номер 3222988000:03:001:0008, розташовану в адміністративних межах Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, ДП 34, пай 10, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належної померлому [PERSON] Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 08 лютого 2019 року відкрито провадження в справі та за клопотанням позивача судом вирішено питання про витребування письмових доказів у виді спадкової справи [PERSON] В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Київській області надіслав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві послався на ті обставини, що відповідно до Указу Президента України № 965/2011 від 5 жовтня 2011 року, який набрав чинності з 1 січня 2013 року, повноваження Держземагенства України в частині державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки припинилися. З набранням чинності 01.01.2013 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 №1051, державна реєстрація та видача державних актів на право власності на земельні ділянки, втратили свою чинність. Порядок № 1051 визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру. За Держгеокадастром та його територіальними органами залишилась функція державної реєстрації земельної ділянки як обєкта нерухомості в Державному земельному кадастрі. З набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-УІ та Порядку №1051 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. Отже, правові підстави у [PERSON] управління скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку відсутні. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не зявився, просив розглядати справу без його участі. Представники відповідачів [PERSON] районної державної адміністрації Київської області, Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявилися, надіслали до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 12 липня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 245368, виданим 13 липня 2012 року Тулинською сільською радою Миронівського району Київській області. За життя [PERSON] на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 10 січня 2009 року № 11 передано у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 4,0800 га, кадастровий номер 3222988000:03:001:0008, розташовану на території Тулиської ради Миронівського району Київської області, ДП 34, пай 10. В підтвердження права власності на вказану земельну ділянку було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 920644, копію якого додано до позовної заяви. Зазначений державний акт було зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24 квітня 2009 року за № 010991500034. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.\~ За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пункту г частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за законом другої черги, оскільки є його сестрою. Такі фактичні дані підтверджуєються даними свідоцтв про народження : серії І-ОК № 087884, виданим повторно 22 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Київської області, серії ЯЕ № 019380, виданим 20 вересня 1954 року Тулинькою сільською радою Ржищівського району Київській області, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00020996307 від 15 вересня 2018 року. У встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав. Згідно з пунктами 4.12,4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах справи міститься постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину № 1565/02-31 від 27 грудня 2016 року, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, є розбіжності в частині конфігурації земельної ділянки ДП 34 пай 10 у Державному акті на право власності на земельну ділянку, ДП 34 пай 9 - у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] Факт наявності таких розбіжностей підтверджується даними листа відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області від 16.12.2016 № 29-1021-99.2-2274/2-16. Згідно правил ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельніх ділянок їх власниками. Надана [PERSON] земельна ділянка була сформована, визначені її межі, внесена інформації про неї до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер. Такі обставини підтверджені кадастровим планом земельної ділянки, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3207390412016 від 03 жовтня 2016 року. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Згідно статтей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. При оформленні спадкових прав позивачем виявлена фактична невідповідність конфігурації земельної ділянки, належної спадкодавцю, відомості про яку відображені в державному акті на право власності на земельну ділянку та Державному земельному кадастрі. Згідно карти розпаювання КСП ім. Гагаріна за [PERSON] закріплена земельна ділянка ДП 34 № 10, згідно відомостей Державного земельного кадастру ДП 34 № 9. У державному акті на право власності на земельну ділянку, який видано на земельну ділянку ДП 34 № 10, відображено межі земельної ділянки ДП 34 № 9. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлено та видано [PERSON] із суттєвими помилками у зазначенні меж земельної ділянки. Зміст державного акта на право власності на земельну ділянку через допущені технічні помилки суперечить вказаним вимогам щодо недопущення в ньому помилок, а тому даний акт не можливо розцінювати як такий, що відповідає вимогам закону щодо його змісту. Вказана помилка призводить до порушення права позивача, оскільки наявні перешкоди до оформлення спадщини. Позивач як спадкоємець померлого [PERSON] за законом, позбавлений можливочті оформити спадкові права відповідно до вимог законодавства у звязку з розбіжностями в частині конфігурації земельної ділянки. Порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.\~16,\~1216\~-\~1218,\~1262,\~1296,\~1297\~ЦК України,\~ст.ст.\~79-1,\~81,\~152,\~158\~ЗК України,\~\~ст.21\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр»,

Outcome: approved