Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 201305 грн. 50 коп. зазначено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.04.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки. За цим рішенням видано виконавчий лист. Виконавче провадження здійснюється третьою особою. В тексті позовної заяви міститься посилання на постанову Верховного суду від 05.09.2019 року по справі № 760/4569/18. Позивач вважає доходом відповідача суму коштів у розмірі 364000,00 грн., що отримані від продажу квартири та придбання автомобіля BMW X5, примірна вартість якого становить 441222,00грн. ј частину даних доходів позивач вважає заборгованістю по аліментам, які стягуються на підставі рішення суду. Зазначає, що 201305,50грн. становить сума неустойки (пені) за прострочення аліментів. Відповідач надав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначає, що не має заборгованості по аліментам. Заборгованість станом на 01.05.2020 року становила 172 грн. 80 коп., яка була сплачена в наступному місяці. До відзиву долучено докази направлення відзиву позивачу. Позивач в судове засіданні не з`явилась, надала заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. В задоволенні позову просила відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області 17.07.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначався на 08.09.2020 року сторони в засідання не з`явились; на 07.10.2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із знаходженням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі; та на 17.11.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2020 року, яка постановлена під час розгляду даного позову, відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення доказів. Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зігдно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона 23.04.2014 року у цивільній справі № 666/1599/14 розірвано шлюб між сторонами. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З договору купівлі-продажу від 10.02.2017 року вбачається, що [PERSON] придбала у [PERSON] Ѕ частину квартири за 364000грн. Постановою старшого державного виконавця 15.05.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №43281687 за виконавчим листом № 666/1599/14 Дніпровського районного суду м. Херсона. 04.05.2020 року отримано Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби заяву [PERSON] про перевірку доходів [PERSON] , перевірити які транспортні засоби він придбав. За результатами запиту за РНОКПП [NUMBER] зареєстровано ряд транспортних засобів, у тому числі: BMW X5, дата реєстрації 06.11.2018 року; Рута 20 06.03.2020 року; Рута 22 06.03.2020 року. У довідці фахівця оцінювача від 15.06.2020 року зазначено, що середня вартість пропозиції щодо продажу КТЗ «Рута-22» дорівнює 128305 грн.; КТЗ «Рута-20» - 117968 грн.; КТЗ BMW X5 - 441222грн. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП 43281687) вбачається, що згідно розрахунку від 01.08.2017 року борг відсутній. Розрахунок здійснений з урахуванням звіту з роботи, наданих боржником квитанцій та декларацій про доходи. Станом на 01.05. 2020 року борг складає 172грн. 80 коп. Розрахунок складений старшим державним виконавцем Беккер Ольгою. У\~статті 180 СК України\~закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини першої\~статті 196 СК України\~(в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Статтею 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц. Частиною 3\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. За змістом\~статті 195 Сімейного кодексу України\~заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Згідно частини 1\~статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 та 14 частини 3, частиною 5\~статті 18 цього Закону\~передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. За\~статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Таким чином встановлено, що розмір заборгованості по сплаті аліментів розраховує державний виконавець, враховуючи перебування на виконанні виконавчого листа. Наявність факту реєстрації транспортних засобів за відповідачем та факт продажу Ѕ частини квартири не є доказом наявності заборгованості по сплаті аліментів. Виконавче провадження перебуває на виконанні державної виконавчої служби. Належним та допустимим доказом на підтвердження наявності заборгованості по сплаті аліментів є розрахунок державного виконавця щодо такої заборгованості. Позивачем не надано до позовної заяви розрахунку державного виконавця станом на день звернення до суду із зазначенням суми заборгованості по сплаті аліментів. Враховуючи відсутність відповідного розрахунку, визначення розміру неустойки (пені) у зв`язку із простроченням сплати аліментів є неможливим. Також позивачем не надано доказів не погодження із діями державного виконавця при визначенні розміру заборгованості по сплаті аліментів або доказів оскарження дій державного виконавця при визначені доходу відповідача для вирахування розміру аліментів, розрахунку заборгованості. Щодо застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 760/4569/18, то вони застосовуються при розгляді скарги на дії державного виконавця. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин звернення до суду, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed