Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, [INFO] померла її матір, [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері, позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, із посиланням на те, що, позивач не надала нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації. Водночас, надати нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно позивач не має можливості, оскільки спірна квартира спадкодавцем приватизована не була. Разом з цим, оскільки за життя її матір проживала у спірній квартирі, була в ній зареєстрована, та, мала намір квартиру приватизувати, просить суд, на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», та, роз`яснень, наданих у п.13 Постанови Пленуму Верховного суду №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визнати за позивачем право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачка не з`явилась; представник позивача надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що, підтримує позов у повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача; відзив на позов суду не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про смерть, виданого 07.05.2018р. Заводським районним у м.Кам`янське відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] померла [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, виданого 18.06.1987р. міськЗАГСом м. Дніпродзержинська, [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] . Як вбачається з наданих суду Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , 03.10.2018р. позивачка звернулась до Першої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері. Постановою від 26.11.2018р. нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] , посилаючись на відсутність у позивача правовстановлюючого документа на спадкове майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Як випливає з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , заповіт за життя остання не складала. Згідно Інформаційної довідки №206447319 від 09.04.2020р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] - не зареєстровано. Згідно відповіді, наданої 13.04.2018р. Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, останній відмовив [PERSON] в оформленні приватизації квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на невідповідність загальної площі квартири, зазначеної в особовому рахунку квартири, та загальної площі, зазначеної у технічному паспорті. Згідно довідки, наданої 03.10.2018р. ТОВ «ЄРЦ КП», [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі у період з 24.09.1991р. по день смерті [INFO] . Знята з реєстрації 03.10.2018р. Встановлені судом вищевказані обставини свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 01.07.2004р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.2 ст.3 вищевказаного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст.1 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ч.5 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно ст.12 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Отже, з вищенаведених норм права випливає те, що, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, за життя [PERSON] не набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] у встановленому законодавством України порядку. Оскільки обов`язок довести суду обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - покладено на сторони по справі, суд, встановивши в ході розгляду справи те, що спірна квартира не входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивача є необгрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд,

Outcome: dismissed