Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 11 липня 2008 року між нею та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 490081767, відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 30\~009, 15 доларів США зі сплатою 17,25% річних. На день укладення кредитного договору курс іноземних валют згідно даних НБУ становив 1 долар США = 4,8 грн., а на сьогоднішній день становить 23,9 грн. Тобто існує істотна обставина становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором, а виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, не є несправедливим. Крім того відповідачем порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо обовязку банків перед укладенням кредитного договору надати інформацію про недоліки пропонованих схем кредитування. Тому позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 490081767 від 11 серпня 2008 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Окрім того представником позивача було заявлено про застосування до позовних вимог позивача строк позовної давності. Третя особа в судовому засіданні вважала за необхідне визнати недійсним кредитний договір. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, 11 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490081767, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 30\~009, 15 доларів США, зі сплатою 17,25% річних строком до 11 липня 2015 року /а.с.10-11/. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 11 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 490081767-П /а.с.21/. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом є будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином при підписанні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Позивач погодилася на умови про надання кредиту як такі, що її влаштовували. Позивача не примушували та не нав'язували йому своїх послуг та не вимагали укладення договору. Це була особиста ініціатива позивача. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою особою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги, повязані з наданням фінансових послуг, у випадку, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовій дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. ЗАТ «Альфа-банк» є фінансовою установою та на момент видачі кредиту мав банківську ліцензію № 61 та Дозвіл № 61-4, видані Національним банком України 03 грудня 2001 року, які дозволяють йому виконувати банківські операції, передбачені ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Стаття 15 ЦК України\~передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В пункті 28 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року розяснено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачем було власноручно підписано спірний кредитний договір та їй було відомо про його існування. Спірні кредитний договір був укладений 11 липня 2008 року. Позивач звернулася до суду лише 03 грудня 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, який сплинув в липні 2011 року. Позивач пропустила строк позовної давності для подання позовної заяви. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ані повністю, ані частково. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ При таких обставинах суд вважає за необхідне [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого об'єктивного підтвердження вході судового засідання. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed