Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду 15.01.2015 року із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення заборгованості за виконану роботу, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди та в його обґрунтування зазначила, що з вона на підставі цивільно-правового договору від 01.10.2014 року укладеного між нею та ТОВ «МІК», здійснювала на підприємстві санітарну обробку обладнання в період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року. По теперішній час робота не оплачена та її вартість склала 4160,00 грн., тому просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 4000 грн., моральну шкоду в розмірі 4500,00 грн. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, від неї надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволені (а.с. 37). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд позовної заяви за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.28,36). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних законних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. … Використання примусової праці забороняється. … Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі цивільно-правового договору від 01.10.2014 року укладеного між нею та ТОВ «МІК», здійснювала на підприємстві санітарну обробку 04 одиниць обладнання. Термін дії договору з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року (а.с. 7). Як вбачається з умов вище вказаного договору, замовник ТОВ «МІК» доручає, а виконавець [PERSON] бере на себе зобов'язання надати послуги з санітарної обробки 40 одиниць обладнання. За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 4160,00 грн. на місяць, оплата здійснюється не пізніше 30 днів після виконанню послуг. Термін дії договору закінчився 31.10.2014 року (а.с.7). В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Як видно із акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) замовник ТОВ «МІК» прийняв у виконавця [PERSON] роботу без жодних претензій (а.с.2). Згідно довідки ТОВ «МІК» від 17.03.2015 року станом на 01.12.2014 року оплата за виконану роботу в розмірі 4160,00 грн. не проведена (а.с. 24). Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено умови договору, оскільки як видно із акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) виконавець роботу виконала, замовник - прийняв, однак всупереч п. 2 договору оплату не здійснив. У зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за виконану роботу за цивільно-правовим договором від 01.10.2014 року в розмірі 4160, 00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Однак, ці доходи не мають разового характеру (пенсія, стипендія, соціальні виплати, заробітна плата та інше). Оскільки між сторонами виникли договірні відносини, а не трудові, з яких дохід позивача має саме разовий характер, то вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. Таке зобов'язання виникає в тому випадку, коли заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин. Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними та відшкодування моральної шкоди в укладеному договорі не передбачено, у суду не має підстав для задоволення позову в цій частині. Враховуючи те, що відсутні підстави для застосування вказаної норми до спірних правовідносин, у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач від сплати судового збору звільнена, а позовні вимоги задоволено частково у розмірі 4160,00 грн. замість 12660,00 грн. (4000,00 грн. + 4500,00 грн. + 4160,00 грн. ), що становить 33 % заявлених вимог (4160,00 грн. х 100% / 12660,00 грн. = 33 %), тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 80,39 грн. (243,60 грн. х 33% / 100% = 80,39 грн.) (а.с.1).

Outcome: partial