Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з уточненою позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Позивач у судове засідання не зявилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що помер 31 грудня 2014 року, на земельну ділянку площею 5,030 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район,Новоолександрівська сільська рада, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.07.2013 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1020, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Дніпропетровської районної нотаріальної контори [PERSON] реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 107133912214. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що помер 31 грудня 2014 року, на земельну ділянку площею 5,030 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район,Новоолександрівська сільська рада, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.07.2013 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1020, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Дніпропетровської районної нотаріальної контори [PERSON] реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 107133912214. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Так у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.07.2013 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1020, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Дніпропетровської районної нотаріальної контори [PERSON] реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 107133912214 належала земельна ділянка площею 5,030 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Новоолександрівська сільська рада. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 02 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1378, згідно з яким земельну ділянку площею 5,030 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Новоолександрівська сільська рада він заповідав позивачу по справі [PERSON]. 31 грудня 2014 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії І-КИ №594710 видане 05 січня 2015 року виконавчим комітетом Новолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №04). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом та за заповітом на земельну ділянку площею 5,030 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район,Новоолександрівська сільська рада, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.07.2013 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1020, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Дніпропетровської районної нотаріальної контори [PERSON] реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 107133912214. З матеріалів спадкової справи№9/2015 вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON], яка відповідно до нотаріально посвідченої заяви відмовилася від спадщини на користь [PERSON] [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна. Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (ст. 1241 ЦК України). Згідно письмової заяви [PERSON], яка має обовязкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Таким чином, оскільки право на спадщину позивача не визнається в позасудовому порядку, вона вимушена звернутися до суду. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.11 ст.346 ЦК України право власності фізичної особи припиняється з моменту його смерті. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). За таких обставин позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягнення сплачений слачений при подачі позову судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved