Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, в якому просить суд: визнати транспортний засіб SKODA, модель OCTAVIA А5, Хетчбек-В, 2005 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] спільним сумісним майном; визнати за нею право власності ? частину транспортного засобу SKODA, модель OCTAVIA А5, Хетчбек-В, 2005 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], залишивши Відповідачу іншу ? частку авто. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27 вересня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного ведення господарства за спільні сімейні кошти - 11 000грн. ними було придбано за договором купівлі-продажу 21 грудня 2017 року транспортний засіб SKODA, модель OCTAVIA А5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. За згодою сторін, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було видано на ім'я відповідача. Останнім часом, їх відносини погіршились, стали виникати непорозуміння стосовно придбаного майна. Відповідач вважає, що машина цілком належить йому, не визнає право власності Позивача, бажає без її згоди розпорядитись спільним майном подружжя та відчужити його, оскільки Позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною і тому не мала можливості надавати фінансову допомогу на придбання автомобіля, що не відповідає дійсності. Сторони придбали спірний автомобіль за спільні кошти, які разом накопичували. Відповідач, який записаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу має можливість реалізувати транспортний засіб без згоди Позивача, що призведе до порушення її майнових прав. Крім того, Відповідач відмовляє їй у користуванні автомобілем та передає його іншим особам. У зв'язку із невизнанням її прав Відповідачем вона вимушена звернутися до суду за захистом свої прав. Позивач, в судовому засіданні, пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Вказала, що спірний автомобіль був придбаний у 2017 році за спільні кошти сторін в період перебування у шлюбі. Наразі даним автомобілем користуються невідомі особи, а автомобіль були придбано за спільні кошти, хоч вона і перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Представник відповідача, в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, та заперечує проти їх задоволення. Вказав, що автомобіль дійсно було придбано в період перебування сторін у шлюбі, але не за спільні кошти, а за кошти які належать тільки Відповідачу, оскільки Позивач перебувала та перебуває у декретній відпустці, що свідчить про відсутність у неї коштів, а Відповідач працює, тому даний автомобіль не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу. Вказані обставини на його думку свідчать про відсутність підстав для задоволення позову. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, вислухавши пояснення сторін, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Дзержинському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №550 (а.с. 5). Від шлюбу мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.8). В період перебування у шлюбі ними придбаний транспортний засіб - автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA А5, Хетчбек-В, 2005 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 7). Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визначаючи обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, обов'язково слід встановлювати правовий режим його належності подружжю загалом або дружині/чоловікові окремо. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника, на те, що автомобіль придбаний не за спільні сумісні кошти подружжя, суд оцінює критично з огляду на відсутність в підтвердження їх будь-якими доказами. Також не заслуговують на увагу пояснення представника відповідача про відсутність у позивача в 2015-2018 роках джерел до існування, оскільки з матеріалів справи вбачається, що остання не мала самостійних доходів з поважних причин - народженням та доглядом за спільною із відповідачем донькою. Крім того, Відповідачем не надано доказів щодо його працевлаштування та отримання доходів у зазначений вище період. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя . Відповідно до ч.1,3 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до вимог ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасника справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, судом враховано, що автомобіль є річчю неподільною в розумінні ст. 183 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 74 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Проте відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки на час розгляду справи сторонами не надано згоди на отримання грошової компенсації замість належної їм частки автомобіля, слід в частині позовних вимог про визнання за позивачем ? частину та залишення відповідачу ? частки відмовити та суд вважає задовольнити позов частково шляхом визнання ідеальних часток [PERSON] та [PERSON] по 1/2 за кожним в рухомому майні - автомобілі марки SKODA, модель OCTAVIA А5, Хетчбек-В, 2005 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], залишивши автомобіль у їх спільній частковій власності. Вказане узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній при розгляді цивільної справи № 405/343/15-ц у Постанові від 18.01.2017. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с.1).

Outcome: partial