Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником 40/100 частин житлового будинку № 41 по вул. 1-го Травня с. Антонівка в м. Херсоні. За даною адресою перебувають на реєстраційному обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте, у зазначеному будинку відповідачі не проживають більше року, їх речі відсутні, не сплачують комунальні платежі та не несуть інші витрати по утриманню будинку. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 41 вул. 1-го Травня с. Антонівка у місті Херсоні. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], на підставі договору дарування, посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 06.02.2007 року, є власником 40/100 частин житлового будинку № 41 по вул. 1-го Травня с. Антонівка в м. Херсоні. Право приватної спільної часткової власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.02.2007 року за № 17699816. Згідно домової книги про осіб, які перебувають на реєстраційному обліку за адресою: м. Херсон, с. Антонівка, вул. 1-го Травня, буд.41, перебувають на зареєстрованому обліку [PERSON] син позивача, [PERSON] невістка позивача, [PERSON], [INFO], - онук позивача, але за даною адресою не проживає з лютого 2014 року, їх особисті речі в будинку відсутні, про що свідчить акт складений головою квартального комітету № 5 органу самоорганізації населення Антонівської селищної ради м. Херсона 11.08.2017 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України\~та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Крім цього, відповідно до\~ ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Оскільки, визнання відповідачем позову, не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає таке визнання відповідачем позову. Враховуючи викладене вище, визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved