Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: квартира №58 в б.33, корпус 2 по вул.Генарала Алмазова (Безродного) в м.Херсоні, в якому вказує, що вона є співвласником квартири; в вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач, з грудня 2010р. та до теперішнього часу відповідач у житловому приміщенні не зявляється, його місце знаходження невідоме. У звязку з наведеним просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: квартира №58 в б.33, корпус 2 по вул.Генарала Алмазова (Безродного) в м.Херсоні. Позивач в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №8681 від 25.01.2001р. Фонд комунального майна м.Херсона посвідчує, що квартира №58, яка знаходиться за адресою м.Херсон, вул.Безродного, буд.№33, корп.2 належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], та членам її сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки №44 ОСББ «Довіра,33» від 03.11.2016р. виданої [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно акту долученого до матеріалів справи відповідач не проживає за вказаною адресою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач і відповідач є співвласниками вказаної квартири, а тому хоча відповідач не проживає у квартирі, однак як і позивач має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: dismissed