Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалась на те, що 06.07.2013р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки АЗЛК 2141 номерний знак [NUMBER], внаслідок якої було пошкоджено належний їй транспортний засіб марки ВАЗ 217030 номерний знак [NUMBER]. В момент вчинення ДТП належний їй транспортний засіб перебував у володінні її чоловіка - [PERSON] Особу водія транспортного засобу марки АЗЛК 2141 номерний знак [NUMBER] встановити не вдалося, оскільки останній залишив місце ДТП. Внаслідок пошкодження її транспортного засобу подальше його використання стало неможливим, тому чого вона здійснила його ремонт, на який витратила 7440грн. Просила стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 7440грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 05.03.2014р. до участі в справі залучено [PERSON] в якості співвідповідача. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28.03.2014р. позов заперечила, пояснила, що з 2007р. доручила свій автомобіль [PERSON] та [PERSON], згідно довіреності і подальша доля вказаного авто їй невідома. В судове засідання 14.04.2014р. не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши представника позивача, враховуючи пояснення відповідача, які надані нею в судовому засіданні 28.03.2014р., дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р. у п. 4 вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що 06.07.2013р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 217030 номерний знак [NUMBER] та автомобіля марки АЗЛК 2141 номерний знак [NUMBER]. Внаслідок ДТП було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль ВАЗ 217030 номерний знак [NUMBER].(а.с.6-7). Як вбачається з довідки № 9227314 про дорожньо-транспортну пригоду та листа-відповіді Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.6-7,67) особу, яка під час вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди керувала належним відповідачу [PERSON] автомобілем марки АЗЛК 2141 номерний знак [NUMBER], не встановлено. Згідно з листом ВДАІ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області, в момент вчинення ДТП автомобілем марки АЗЛК 2141 номерний знак [NUMBER] керував [PERSON] [INFO], який згідно бази даних «Армор» проживає в [ADDRESS], а зареєстрований даний транспортний засіб за [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS] (а.с.8). Відповідачем [PERSON] в свою чергу долучено копію розписки [PERSON] (а.с.44), в якій останній нібито визнає свою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і зобов'язується відшкодувати завдані збитки. Однак вважати таку розписку належним та допустимим доказом в даній справі суд не може, оскільки така суперечить змісту довідки (а.с.6-7), листа-відповіді (а.с.67) та листа (а.с.8), а відтак унеможливлює остаточно встановити винуватця даної пригоди. При цьому, як вбачається з довіреності (а.с.43), відповідач [PERSON] уповноважила інших осіб - [PERSON] та [PERSON] на володіння, користування та розпорядження її транспортним засобом. При вирішенні даного спору суд також вертає увагу на те, що постанови суду про визнання особи, яка керувала транспортним засобом [PERSON] під час пригоди, винною, суду не подано. В той же час належних та допустимих доказів того, що заподіяні позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовані, відповідачем [PERSON] не подано. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене, те, що власником транспортного засобу - джерела підвищеної небезпеки, яким позивачу [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно матеріальних збитків, є відповідач [PERSON], чого остання в судовому засіданні 28.03.2014р. не заперечила, суд вважає, що такі збитки підлягаю відшкодуванню саме відповідачем [PERSON] незалежно від наявності її вини у розмірі 7440грн., який визначений відповідно до акту виконаних робіт № 15/3 від 15.08.2013р., виданого ПП [PERSON] (а.с.9), відтак позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. У відповідності до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р.,

Outcome: dismissed