Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до ПАТ СК «Нова» про стягнення страхового відшкодування, покликаючись на те, що Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08.07.2015 року вирішено стягнути з ПАТ СК «Нова» на її користь 15686 грн. 83 коп. страхового відшкодування. Однак, вказане рішення суду було виконано відповідачем лише 23.03.2016 року, оскільки саме цього дня кошти фактично було перераховано на її картковий рахунок. У звязку із цим просить суд на підставі ст.ст.992, 625 ЦК України та ст.36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнути з відповідача на її користь несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 100 грн., пеню в розмірі 5591,87 грн., інфляційні витрати у розмірі 597,60 грн., та три відсотки річних у розмірі 329,22 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та сплачену суму судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 січня 2015 року о 17.00 год. у м.Львові на вул.Підвальній, 3 відбулась ДТП за участю автомобіля «Богдан А-069.21» д.н.з.[NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] і який належить останній на праві власності. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Богдан А-069.21» д.н.з.[NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «НОВА». Рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/6288/15-ц від 08.07.2015 року задоволено позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» НОВА» про стягнення страхового відшкодування. Вирішено, Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» НОВА» на користь [PERSON] 15686 (пятнадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 83 копійки, а також 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.10.2015 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 08.07.2015 року залишено без змін. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08.07.2015 року встановлено, що позивач подав ПрАТ «СК «НОВА» повідомлення про згадану дорожньо-транспортну пригодуіз всіма необхідними додатками та 20.04.2015 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 3277,56 грн. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження №4982 від 28.05.2015 року, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля [NUMBER] становить 15163,39 грн. Як вбачається із виписки за картковим рахунком позивачки [PERSON] від 28.03.2016 року (а.с.14), СК «Нова» 23.03.2016 року було перераховано суму страхового відшкодування присудженої за рішенням суду. Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно положень ч.33.2 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У відповідності до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) . Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Згідно п.22.1. ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно із ст.992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст.36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентованої виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом період, за який нараховується пеня. Згідно ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Така ж позиція висловлена Верховним Судом України в листі від 01.07.2014р. «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», що правильним є необхідність застосування\~ст.625 ЦК України\~щодо відповідальності за порушення грошового зобовязання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2\~ст.625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (аналіз Верховного Суду України від 30.06.2011р. судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою ВСУ (постанова ВСУ від 06.06.2012р. у справі №6-49цс12). Суд, задовольняючи позовні вимоги про стягнення страхової виплати, погоджується з наданими розрахунками суми індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення з 21.04.2015 року по 22.03.2016 року, а тому задовольняє вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 5591,87 грн., інфляційних витрат у розмірі 597,60 грн., та трьох відсотків річних у розмірі 329,22 грн., оскільки відповідач прострочив виплату страхового відшкодування. Відповідно до\~ч.1ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем допущено порушення страхового законодавства, що призвело до порушення прав позивача, що стверджується представленими суду письмовими доказами. Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, суд враховуючи розрахунок розміру правової допомоги (а.с.19), акт виконаних робіт (а.с.20), рахунок фактуру (а.с.21) тривалість справи, кількість процесуальних документів, на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.11.2011 року, вважає, що сума 3 000 грн. є розумною та дійсно свідчить про понесені позивачем витрати, а тому в цій частині вимоги слід задовольнити. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача сплаченої нею судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved