Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача (а.с.23, 24), щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] 3700 грн., які 23.04.2014 року відповідач без достатньої правової підстави отримав від позивача згідно з розпискою, в якій відповідач вказав, що отримав вказану суму у якості авансу за розробку веб-сайту, при цьому, відповідний веб-сайт не було створено, договір підряду не було укладено сторонами. Посилалася на вимоги ст.1212 ЦК України. Позивач підтримала позовні вимоги та їх обгрунтування. Просила позов задовольнити. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі оригінал розписки, копія якої міститься в матеріалах справи на а.с.27, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно з текстом розписки від 23.04.2014 року відповідач [PERSON] (паспорт [NUMBER]) отримав 3700 грн. у якості авансу за розробку веб-сайту, при цьому, договору підряду щодо розробки конкретного веб-сайту не було укладено сторонами, оригінал вказаної розписки знаходиться у позивача. Відповідно до положень п.3) ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У відповідності з положеннями ст.218 ЦК України: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1 ст.1212 ЦК України: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючі викладене, положення ст.ст.837, 846 ЦК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved