Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів у якому просила суд: - поновити їй строк звернення до суду за захистом порушеного права; - визнати [PERSON], померлу 22 квітня 1997 року членом КСП «Ленінське», яка є в списку за грудень 1994 року за № 53, яка не може бути позбавлена права на земельний пай; - визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті її матері, [PERSON], яка померла 22 квітня 1997 року, право на земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у розмірі 6,10 умовних кадастрових гектара земель, що належали Колективному сільськогосподарському товариству «Ленінське» на території Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (на даний час товариство «Колос»). В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 22.04.1997 року померла її мати [PERSON]. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.03.10 року було встановлено факт прийняття позивачем спадщини яка залишилася після смерті її матері [PERSON]. З 1944 по 1979 роки [PERSON] працювала та була членом колгоспу імені Дзержинського Ленінської сільської ради Маловисківського району. Після виходу на пенсію мати позивача продовжувала проживати в [INFO] і працювати в колгоспі. В процесі реорганізації аграрного сектору, колгосп імені Дзержинського було реорганізовано у КСП «Ленінське». Позивач зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай)» мають особи, які являються членами сільськогосподарських підприємств на час отримання державного акту, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в них. Однак відповідачами незважаючи на те, що вона була пенсіонером із числа членів КСП «Ленінське» не було надано у власність земельну частку (пай), у зв»язку із чим позивач, як спадкоємець своєї матері змушена звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала пред»явлений нею позов та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому, додатково надавши письмові пояснення (а.с. 80). Представник Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що мати позивача на час одержання Державного акту на право колективної власності на землю та розпаювання землі не проживала на території сільської ради (а.с. 80). Представник [PERSON] районної державної адмінстрації Кіровоградської області заперечував проти задоволення позову, як пред»явленому безпідставно та необгрунтовано, хоча зазначив, що мати позивача згідно наданих позивачем документів є членом КСП «Ленінське». Представник Відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Кіровоградської області під час попереднього судового засідання пояснив, що позов не визнає та підстав для його задоволення не має. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм провавідносини. 23 лютого 1949 року народилася позивач у справі [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу «Дзюбенко»), матір»ю якої є [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження та Свідоцтвом про одруження (а.с. 8). 23 квітня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 9). З матеріалів справи, зокрема трудової книжки колгоспника, архівних довідок, списку пенсіонерів КСП «Ленінське» за грудень 1994 року вбачається, що [PERSON] працювала та була членом КСП «Ленінське» з 1956 року по 1979 рік (а.с. 12-13, 18, 19-20). Разом із цим з наданих позивачем документів не вбачається, що починаючи з 1980 року [PERSON] працювала в колгоспі «Ленінське». Ні позивачем, ні відповідачами не надано протоколів загальних зборів та засідань правління колгоспу «Ленінське» щодо звільнення [PERSON] з членів даного господарства. У книзі обліку трудового стажу відсутній запис про вихід на пенсію. 25 грудня 1994 року у [PERSON] районній Раді народних депутатів було зареєстровано Державний акт на право колективної власнсоті на землю серії КР МВ 04, який видано Колективному сільськогосподарському підприємству «Леініське» Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області та передано у колективну власність 149,4 гектарів землі у межах згідно з планом, разом із списком членів пайового КСП, які мають право на одержання земельного паю (а.с. 40-42, 104-114). Зі списку громадян членів пайового КСП «Ленінське», які мають право на одержання земельного паю вбачається, що серед них відсутня мати позивача [PERSON]. Особами, що беруть участь в розгляді справи було визнано ту обставину, що мати позивача [PERSON] не була внесена до списків членів КСП «Ленінське» ні на час одержання Державного акту на право колективної власності ,ні на час розпаювання землі та затвердження відповідних списків. Листом № 316 від 09.09.2005 р. [PERSON] районним Відділом земельних ресурсів було повідомлено позивачу, що її мати не одержала земельний пай оскільки її немає в списку, що є додатком до Державного акту (а.с. 18). У травні 2001 року позивачу [PERSON] районною державною адміністрацією Кіровоградської області було повідомлено, що її мати [PERSON] відсутня в списках на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) (а.с. 24). Згідно статті 23 Земельного кодексу України (в редакції станом на грудень 1994 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Розділом VII ЦК УРСР передбачений порядок та умови здійснення права спадкування, як за законом, так і за заповітом. У відповідності з пунктом 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року\~\~ № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського\~\~ акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного\~\~ підприємства,\~\~ кооперативу,\~\~ товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктами 4-6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року\~\~ № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією . У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, таке право виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) Державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. Суд вважає, що право на одержання земельної частки (паю) у [PERSON] виникло з 25 грудня 1994 року - з моменту передачі КСП «Ленінське» державного акта про право колективної власності на землю, членом якого вона являлась, оскільки земельна ділянка передавалась у колективну власність юридичній особі, а її члени почали спільно володіти нею після одержання державного акта про право колективної власності. Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Відповідно до пункту 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений статті 71 ЦК УРСР (діючого на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності. Тобто, право звернення до суду виникло у [PERSON] у грудні 1994 року, з моменту одержання КСП «Ленінське» Державного акта на право колективної власності на землю, і з цього часу починається перебіг позовної давності, а відтак трирічний строк позовної давності минув у грудні 1997 року. Таким чином, [PERSON] на протязі трьох років не звернулась за захистом порушеного права, пропустивши строк позовної давності. Згідно з частини 1 статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (стаття75 ЦК УРСР). Тобто, чинним на той час законодавством не передбачалась подача заяви про застосування строку позовної давності. Суд вважає, що [PERSON] за життя права на земельну частку (пай) не набула, ні сертифіката, ні державного акта на право власності на земельну частку (пай) не отримувала, а тому таке право до складу спадщини не входить, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання права на земельну частку (пай) за позивачем. Оскільки судом встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого вона просить, у задоволенні вимог про визнання права на земельну частку (пай) за позивачем необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed