Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2009 року вона звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про надання кредитної картки, згідно з її заявою їй було встановлено суму кредитного ліміту у розмірі 13 000 грн. на кредитну карку, яку вона отримала 10.10.2008. Зазначила, що окремий кредитний договір між нею та Відповідачем не укладався, а в заяві зазначено базову процентну ставку у розмірі 30 % на рік. До жовтня 2015 року вона користувалася отриманими коштами, як погашала заборгованість, як особисто, так і шляхом їх самостійного списання Відповідачем. Жодних повідомлень, вимог про погашення боргових зобов`язань від відповідача їй не надходило. В лютому 2019 року їй стало відомо про те, що 14.02.2017 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 1152 про стягнення з неї заборгованості у розмірі 54612,39 грн. за договором від 30.09.2008. На підставі цього виконавчого напису державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС відкрито виконавче провадження, та звернуто стягнення на її доходи. Позивач вважає, що даний виконавчий напис є неправомірним, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 09.01.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні 06.02.2020 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 30.04.2020 закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.103/. Належним чином повідомлений Відповідач /а.с.63, 102/ в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Від третіх осіб надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі /а.с.25, 35, 85, 93/. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників, в тому числі й відповідача, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи згідно ст.ст.280-282 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем та витребувані за його клопотанням докази, судом встановлено наступне. 30.09.2008 Позивач у справі - [PERSON] підписала заяву про видачу їй ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого на цей час є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредитної картки на суму кредитного ліміту 13000 грн., з базовою процентною ставкою 30 % на рік, зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки. В заяві зазначено, що заборгованість погашається щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми боргу. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 14.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 51621,39 грн., які є її боргом за кредитним договором № б/н від 30.09.2008. У виконавчому написі зазначено, що заборгованість складається із залишку заборгованості за тілом кредиту - 20638,68 грн., залишку заборгованості за відсотками - 11913,38 грн., пені - 18619,33 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 450,00 грн. /а.с.5/. У виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, вісім років один місяць двадцять один день, а саме з 30.09.2008 року по 20.11.2016 року. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 1152. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, - 3000,00 грн. Постановою державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області (на цей час Інгулецький відділ ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Колайчук І.О. від 12.11.2018 відкрито виконавче провадження ВП № 57662970 з примусового виконання виконавчого напису № 1152, виданого 14.02.2017 /а.с.11/. 10.12.2018 державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення заборгованості на заробітну плату боржника - позивача у справі - [PERSON] /а.с.12/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Згідно з п.2 цього Переліку, зі змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 1.1.,1.2 п.1 гл.16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 2.3 цього Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ вищезазначеного Порядку передбачено умови вчинення виконавчого напису. Так, згідно з п.п.3.1. нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.п.3.2. Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Положеннями п.п.3.4. визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з п.п.3.5. при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому вищевказаною постановою КМУ. Отже, відповідно до норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Дослідженням витребуваних судом доказів, суд встановив, що надані стягувачем - представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед банком на день вчинення напису. При цьому суд керується наступним. Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про вчинення виконавчого напису банком нотаріусу була надана заява про видачу кредитної картки (як зазначено в заяві стягувача - кредитний договір), засвідчена виписка з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості за договором станом на 20.11.2016, письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором від 03.02.2017, адресованої [PERSON] , в якій зазначено, що борг в загальному розмірі 52121,39 грн. обов`язковий для повернення в повному обсязі протягом п`яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги, і що при невиконанні вимоги банк буде змушений почати примусове стягнення за кредитним договором. /а.с.66-83/. Суд враховує, що стягувачем надано нотаріусу докази надіслання вимоги боржнику (зокрема поштової квитанції про відправлення цінного листа та опису вкладення до нього), однак вимога датована 03.02.2017, а до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису стягувач звернувся 14.02.2017, тобто з порушенням п.2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким передбачено, що виконавчий напис здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Відповідно до п.4.10 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою НБУ №254 від 18.06.2003 первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Відповідно до п.10 Узагальнення ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених в п.2 Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. На підтвердження безспірності заборгованості стягувачем нотаріусу був наданий документ, найменований як виписка з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № б/н від 30.09.2008 станом на 20.11.2016. Дослідивши зміст даного розрахункового документу, суд приходить до висновку про те, що він не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку), оформлених у відповідності до ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів, визначених п.2 Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172, оскільки, незважаючи на те, що заявник зазначив, що надає нотаріусу «Виписку з особового рахунку боржника», як передбачено п.2 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, однак ця виписка не містить початку періоду виникнення заборгованості, а лише кінцеву дату - «станом на 20.11.2016», і не містить строків погашення заборгованості, а тому не може вважатися обов`язковим документом - випискою з розрахунку боржника, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. У виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за період з 30.09.2008 року по 20.11.2016 року. Однак суд вважає, що приватний нотаріус не врахував, чи відбувалася сплата боргу за кредитом, коли саме було здійснено боржником останній платіж, та не може погодитись з тим, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було дотримано строки, визначені ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріус, який може вчиняти виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, не перевірив додержання стягувачем строків звернення до нотаріуса із відповідною заявою, не з`ясував, коли у стягувача виникло право на примусове стягнення заборгованості за кредитом. Тобто, в порушення п.3.1 Порядку вчинення виконавчих дій виконавчий напис було вчинено за період з 2008 року, а отже зі спливом трирічного строку. Доказів на спростування зазначеного ані представником відповідача, ані третьою особою - приватним нотаріусом - суду не надано. Тому суд погоджується з позицією позивача щодо пропуску кредитором строку звернення до нотаріуса. Крім того, суд погоджується з позицією Позивача, який заперечуючи безспірність стягнутої за виконавчим написом суми заборгованості, посилався на те, що заборгованість по відсоткам за користування кредитним лімітом нараховувалась за різними відсотковими ставками. Так, незважаючи на те, що в заяві Позивача про видачу кредиту зазначено про отримання кредитних кошту під 30 % річних, з виписки з особового рахунку, наданої стягувачем нотаріусу, і нотаріусом - суду, вбачається, що відсоткова ставка за договором змінювалась наступним чином: в період з 10.10.2008 (день отримання коштів) по 31.03.2013 - 30 %; з 01.04.2013 по 31.07.2014 - 27,6 %; з 01.08.2014 по 31.03.2015 - 32,4 %; з 01.04.2015 по 31.05.2015 - 42 % на рік, а в період з 01.06.2015 відстежити показник відсоткової ставки неможливо через незадовільну якість виписки з розрахунку /а.с.78,83/. Доказів погодження збільшення процентної ставки по кредиту з позичальником Відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що вона змінювалась в односторонньому порядку всупереч вимогам ст.1056-1 ЦК України, згідно з якою фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору і не може бути збільшена кредитором в односторонньому порядку. При цьому, як вбачається із виписки з особового рахунку, заборгованість крім тіла кредиту та відсотків, включає в себе пеню, яка в заяві про видачу кредиту не зазначена, і про нарахування якої Позивачу не відомо. Оскільки доказів направлення Позивачу повідомлення про зміну відсотків, про виникнення підстав для нарахування пені, Відповідачем не надано, суд вважає,що Позивач про такі умови кредитного договору не була обізнана. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 у справі № 6-57ц12, згідно з якою боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис за заявою кредитора - АТ КБ «Приватбанк», не перевірив факт безспірності заборгованості, нарахованої за договором, укладеним з [PERSON] , і, враховуючи, що боржник (Позивач у справі) також не згоден з сумою заборгованості, на яку нотаріусом виданий виконавчий напис, а тому наявна заборгованість не є безспірною, як в частині розміру заборгованості, так і по строкам давності за вимогами. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі N 137/1666/16-ц. Крім того суд враховує, що доказів на спростування зазначеного Відповідачем не надано, своїм правом подання у встановлені строки відзиву на позов Відповідач не скористався. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено безспірність вимог, за якими вчинено виконавчий напис. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved