Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 вересня 1994 року між нею та відповідачем Ленінським відділом ЗАГС м.Луганська був укладений шлюб, про що зроблено актовий запис №316. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність почуттів, взаєморозуміння та любові. Шлюбні відносини між ними припинені з 2012 року, з цього часу вони мешкають за різними адресами, спільне господарство не ведуть. На даний час шлюб між ними має формальний характер, його збереження неможливе. У зв'язку з цим позивач просить розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб і після розірвання шлюбу визначити її прізвище як «[PERSON]». Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судових засідань повідомлявся неодноразово, належним чином шляхом розміщення повісток про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 16.01.2017 р., на 24.1.2017 р., на 13.02.2017 р.), а також шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур'єр». Причини неявки суду не повідомив. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 10 вересня 1994 року між позивачем та відповідачем Ленінським відділом ЗАГС м.Луганська був укладений шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 316, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.19). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачене почуття любові, взаєморозуміння. З початку 2012 року позивач та відповідач спільно не проживають, спільне господарство ними не ведеться. На даний час шлюб носить формальний характер, подальше його збереження є неможливим. Згідно з ч.2 ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя вважає, що збереження шлюбу в подальшому суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд вважає за можливе після розірвання шлюбу визначити прізвище позивача як «[PERSON]». Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак,як було встановлено судом, винними у розпаді сім'ї рівною мірою є як позивач, так і відповідач, а тому судовий збір повинен бути розподілений на двох. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір , що дорівнює 275 гривень 60 копійок. На підставі ст.104,105, 110, 112-115 СК України,

Outcome: approved