Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона у серпні 2017 року через електронні торги СЕТАМ придбала житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS]. Водночас у вказаному будинку зареєстровано місце проживання відповідачів, які фактично за вказаною адресою не проживають понад 3 роки, речей, які б їм належали в ньому немає. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Додатково пояснила, що факт реєстрації місця проживання відповідачів у придбаному нею будинку перешкоджає реалізації права на отримання субсидії для оплати житлово-комунальних послуг. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце проведення розгляду вказаного позову були повідомлені шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 19.12.2017 року № 239. Таким чином, у розумінні ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення, якщо відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин не з'явились до суду та не подали відзив на позов, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на одночасне існування вказаних умов, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON], який проживає по сусідству з позивачем за адресою: [ADDRESS], надав суду показання про те, що відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] упродовж останніх 3 років не проживають у будинку за адресою: [ADDRESS]. Востаннє бачив їх близько 2 місяців тому, вони приїжджали забирати речі, оскільки вказаний будинок було продано. Відповідно до інформаційної довідки № 101217234, сформованої 23.10.2017 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Н.М., житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 22.07.2008 року Ватутінською міською радою. На даний час позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], виданого 24.10.2017 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 101243576 від 24.10.2017 року. За змістом акту депутата Ватутінської міської ради VII скликання Мясникович Н.С., складеного зі слів [PERSON] та [PERSON], датованого 01.11.2017 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживають понад 3 роки. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 264 ЦПК України обов'язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] втратила право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. При цьому, місцем реєстрації [PERSON] та членів її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є співвідповідачами за даним позовом, залишається даний житловий будинок. На даний час будь-які інші зв'язки у відповідачів з вказаним житловим будинком, який на праві приватної власності належить позивачу, відсутні. З огляду на встановлені обставини справи суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 133, п. 1 ч. 2 ст. 141, ст. 266 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме - публікацією в пресі (газета «Урядовий кур'єр») оголошення про виклик відповідачів, підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved