Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Маріупольської міської ради, третя особа Перша Маріупольська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме ? частину квартири [ADDRESS]. В позовній заяві зазначила, що [INFO] року помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належала позивачу та її чоловіку на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1994 року. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та її син, [PERSON], який оформив нотаріальну відмову на користь позивача від спадщини, в результаті чого позивач є спадкоємцем ? частини зазначеної квартири. Після смерті чоловіка позивач звернулась до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, в видачі якого їй було відмовлено, про що 24.10.2014 року державним нотаріусом було винесено відповідну постанову. Просила суд визнати її спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22.01.2015 року позовні вимоги в частині визнання позивача спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] були залишені без розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засіданні представника відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи, Першої Маріупольської державної нотаріальної контори, до суду не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, вирішення спору залишив на розсуд суду. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 24.04.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.8), та який є чоловіком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 06.06.1970 року будинком одруження виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих міста Жданова Донецької області (а.с.17). Згідно ордеру № 725 від 15.03.1972 року, виданого виконавчим комітетом Жданівської міської ради, [PERSON] була надана квартира [ADDRESS], на сім'ю з трьох осіб, площею 28 кв.м. (а.с.11). Відповідно до свідоцтва на право власності на житло № 15850 від 31.01.1994 року, виданому Державним підприємством з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», квартира [ADDRESS], загальною площею 42,16 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], (а.с.9). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 31300474 від 19.12.2014 року та Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 31300659 від 19.12.2014 року вбачається, що відомості про власників квартири [ADDRESS] відсутні (а.с.32-33). З матеріалів спадкової справи № 584/2014 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON], яка подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, та [PERSON], який подав заяву про відмову від спадщини на користь позивача (а.с.37-46). Згідно копії постанови державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. № 2104/02-31 від 24.10.2014 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] року [PERSON] у зв'язку із тим, що подане [PERSON] свідоцтво про право власності на житло, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме не було зареєстровано органом, який здійснював державну реєстрацію прав власності на нерухомість (а.с.46). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Стаття 1218 ЦК України, передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] фактично були власниками спірної квартири, а позивач є спадкоємцем за законом після померлого чоловіка, оскільки подала у визначений законом строк заяву як спадкоємець до нотаріальної контори, а другий спадкоємець за законом подав заяву про відмову від спадщини на користь позивача. У зв'язку із цим, суд вважає, що позивач фактично прийняла спадщину. Разом з цим, відсутність державної реєстрації права власності на квартиру позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді ? частини квартири [ADDRESS], позивач прийняла спадщину у вигляді частки спірної квартири, але у неї є складнощі в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, тому суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 42.16 кв.м., жилою - 28 кв.м. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 392, 1218, 1223, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved