Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно договору найму житлового приміщення, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються наймачами житлового приміщення [ADDRESS] . Згідно до акту обстеження по факту проживання від 07.08.2019 року, в житловій кімнаті [ADDRESS] зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .В той же час, фактично у вказаному будинку па сьогоднішній день проживає лише позивачка. Відповідачі за даною адресою не проживають з 01.08.2017 року. Просить суд усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2019року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзив на позовну не надійшло. Від представник третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до служба у справах дітей заперечує щодо задоволення позову в частині визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування майном. Також зазначено, що у випадку задоволення позовних вимог, наведених у позові це призведе до зняття дитини з реєстрації місця проживання, що обмежує та порушує права дитини на житло і не підтримується службою у справах дітей. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.11.2014 між Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, балансоутримувачем житлового фонду місцевих рад та [PERSON] укладено договір № 720 найму житлового приміщення [ADDRESS] . Згідно акту від 07.08.2019 року затвердженого головою ОСББ «Ушакова 62-А» у кімнаті № [NUMBER] по [ADDRESS] . зареєстровані, але фактично не проживають з 01.08.2017 року [PERSON] (сестра) та [PERSON] (племінниця). Під час вирішення справи по суті, суд вважає, що правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Житлового кодексу Української РСР, якими передбачені права наймачів житлових приміщень та членів родини останніх. Згідно ч.1,2 ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до положень ст.ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Понад шість місяців жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї у випадках, передбачених пунктами 1-7 ч.3 ст.71 ЖУ України. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У роз`ясненнях, що містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2, зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, посилання позивача [PERSON] на акт від 07.08.2019 року, складений затверджений головою ОСББ «Ушакова 62-А», про не проживання відповідачів в спірній кімнаті в якій вони зареєстровані та право користування якою вони мають, по суті може свідчити тільки про сам факт не проживання [PERSON] та [PERSON] в спірній кімнаті. Однак про причини не проживання відповідачів в спірній квартирі жодним чином - не свідчить. Саме по собі твердження позивача про те, що відповідачі добровільно залишили житлове приміщення і не цікавиться житлом - кімнатою, добровільно знятись з реєстраційного обліку місця проживання в кімнаті не бажають, доказово не підтверджено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами обставини не поважності причин не проживання відповідачів в кімнаті, право користування якою останні мають, отже за таких обставин по справі підстав для задоволення позову судом не вбачається. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321,405 ЦК України,ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: dismissed