Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 15 березня 2012 року причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] було визнано його роботу на підприємстві відповідача протягом 08 років 03 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Смертю батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому що останій втратила рідну їй людину, за життя батько допомагав їй у побуті. Смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Отже смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 192 100,00 гривень. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову, зазначив, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівника. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатним молоком або рівноцінними харчовими продуктами. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітниківу шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці.Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов`язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров`я. Батько усвідомлюючи наслідки роботи в шкідливих умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату, міг змінити місце роботи, але він ставив в пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. [PERSON] під час роботи на підприємстві було забезпечено засобами індивідуального захисту, користувався додатковою оплачуваною відпусткою, мав право на пільгову пенсію. Також зазначив, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі та постановлено призначити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася позивачка [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). [INFO] батько позивачки - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15 березня 2012 року батьку позивачки - [PERSON] за життя були встановлені два професійні захворювання з діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень першого - другого ступеню (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН лругого ст. та нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеню (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеню (з помірним зниженням слуху). Причиною професійного захворювання [PERSON] стала праця протягом 08 років 03 місяців в умовах впливу шкідливих факторів: пилу та шуму, що перевищували гранично допустимі, на підприємстві відповідача (а.с.5-8). Як видно із довідки медико-соціальної експертної комісії від 12 жовтня 2018 року встановлено причинний зв`язок настання смерті [PERSON] із встановленим йому за життя професійним захворюванням (а.с.9). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч. 4 ст. 43 Конституції України. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З огляду на вищезазначене та враховуючи, що батько позивачки отримав професійне захворювання у зв`язку з незабезпеченням йому відповідачем безпечних та нешкідливих умов праці, суд вважає, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці - дочці померлого. Спростовуються доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди позивачці, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку зі смертю її батька внаслідок встановленого йому за життя професійного захворювання, яке виникло в результаті незабезпечення останньому відповідачем безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений в судовому засіданні. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, визначаючи розмір відшкодування позивачці моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних страждань в зв`язку зі смертю близької рідної людини, враховує той факт, що дійсно позивачка є дочкою померлого, наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 70 000,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб. Також відповідно до ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 768,40 грн На підставі викладеного,

Outcome: partial