Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги вмотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, вона зі своєї сестрою, відповідачем по справі [PERSON] оформили спадщину, яка залишилася після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] на 4/30 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 8/30 частини домоволодіння спадкове майно залишилося відкритим за другим спадкоємцем, матір`ю позивача та відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка фактично прийняла його, але не встигла оформити у зв`язку зі своєю смертю. Відповідно до свідоцтва право на спадщину за законом, позивач разом з [PERSON] оформили спадщину після смерті матері [PERSON] на 8/30 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після оформлення спадщини позивач вирішила оформити земельну ділянку під частиною домоволодіння, якою вона користується, у зв`язку з чим запропонувала іншим співвласникам оформити нотаріально договір поділу (виділу) домоволодіння, але з причини відомостей щодо заборон, які містяться у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на 21.09.2018 року, відносно одного із співвласників домоволодіння - [PERSON] (постанова ВДВС про арешт майна), тому нотаріусом було відмовлено у оформленні договору, до того ж, всі власник не мають змоги бути присутніми при нотаріальному посвідченні договору, що є обов`язковим. Просить суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, у судове засідання, призначене на 09.01.2020 року надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, з позовними вимогами згоден. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 ст. 317, частини 1 ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , які були батьками позивача та відповідача [PERSON] (а.с. 5). З свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААА № 670417 від 26.11.1996 року, позивач зі своєї сестрою, відповідачем по справі [PERSON] оформили спадщину, яка залишилася після смерті батька, [PERSON] , на 4/30 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 8/30 частини домоволодіння спадкове майно залишилося відкритим за другим спадкоємцем, матір`ю позивача та відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка фактично прийняла його, але не встигла оформити у зв`язку зі своєю смертю (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААА № 670439 від 26.11.1996 року, позивач разом з [PERSON] оформили спадщину після смерті матері [PERSON] на 8/30 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно акту від 20.08.2007 року, позивачем було введено в експлуатацію реконструйовані нею приміщення, якими вона користується та розпоряджається в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок «В», загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м., господарча прибудова «В1», підвал «під В», тамбур «в1», навіс (У) (а.с. 8-12). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2008 року співвласниками з частками в домоволодінні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] зазначені: позивач [PERSON] , їй належить 1/5 частка, [PERSON] , їй також належить 1/5 частка, [PERSON] - 1/5 частка (померла [INFO] , про що свідчить актовий запис про смерть № 86 від 04.03.2014 року), [PERSON] - належало 3/25 частки, [PERSON] - 3/25 частки, [PERSON] - 4/25 частки (а.с. 13, 14). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на 21.09.2018 року, 04.06.2018 року [PERSON] уклала договір дарування з [PERSON] , внаслідок чого він набув права власності на 3/25 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в цей день [PERSON] було укладено з [PERSON] договір дарування земельної ділянки площею 0,0022 га, за адресою: [ADDRESS] 15-18). На даний час, позивач вирішила оформити земельну ділянку під частиною домоволодіння, якою вона користується, але не має змоги, з причини відомостей щодо заборон, які містяться у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на 21.09.2018 року, відносно одного із співвласників домоволодіння - [PERSON] (постанова ВДВС про арешт майна), тому нотаріусом було відмовлено у оформленні договору, до того ж, всі власник не мають змоги бути присутніми при нотаріальному посвідченні договору, що є обов`язковим. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Outcome: approved