Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Обґрунтовує позов тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], якій на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS]. Крім позивача у згаданому будинку зареєстрований також відповідач, який починаючи з часу реєстрації ніколи у будинку не проживав і не тримав ніяких особистих речей. Будучи єдиною спадкоємицею першої черги після смерті матері, позивач звернулась в нотаріальну контору для оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно. Однак позивач не може належним чином оформити право власності на будинок, оскільки у згаданому будинку значиться зареєстрованим відповідач. Тому просить позов задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зобов'язати Єнакіївський відділ державної міграційної служби України в Донецькій області зняти відповідача з реєстрації. Посилається на правовстановлюючі документи, акт депутата, рапорт дільничного, інші документи. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений за адресою, зазначеною позивачем як його місце реєстрації. Суд, з урахуванням думки позивача у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, будучи належно повідомленою про день та час розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом з'ясовано, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON], матері позивача. Це стверджується копією свідоцтва про право власності, виданого за №95 від 21.02.2001 року відділом комунального господарства м.Єнакієве на підставі рішення виконкому Єнакіївської міськради. (а.с.7) У згаданому будинку значаться зареєстрованими позивач та відповідач. Власник будинку [PERSON] знята з реєстрації місця проживання 14.01.2014 року у зв'язку зі смертю, що підтверджується копією домової книги (а.с.11-14). З копії свідоцтва про смерть вбачається, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] року (а.с.10) Як встановлено судом, позивач як на момент звернення до суду, так і на час судового розгляду не є власником спірного житла, лише як спадкоємиця першої черги здійснює оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказана обставина не оспорюється самим позивачем, яка при зверненні до суду просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням з посиланням на підстави, передбачені ст.71, 72 ЖК Української РСР. Дійсно, у відповідності до ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, провадиться в судовому порядку. Разом з тим, статтею 71 ЖК УРСР визначено випадки, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, зокрема, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі залишились проживати інші члени сім'ї. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки за місцем його реєстрації, судом безперечно встановлено, що вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 08.05.2013 року [PERSON] визнано винним і призначено покарання за ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок набрав законної сили. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що за відповідачем, який відбуває покарання у виді позбавлення волі зберігається жиле приміщення, тому в позові слід відмовити за безпідставністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed