overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

позивач звернулась з позовом до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви. Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем, що підтверджується актом обстеження (а.с. 7). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із частиною 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за, наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач є працездатним, може надавати матеріальну допомогу, визнав позов, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, до досягнення нею повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду та свої уточнені в судовому засіданні вимоги мотивує тим, що [PERSON] та відповідач перебували в шлюбі. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. З 01.09.2014 р. [PERSON] навчається на першому курсі Сумського державного університету. Термін навчання до 30.06.2018 р. [PERSON] після досягнення повноліття продовжує перебувати на утриманні позивача, оскільки продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Судом встановлено, що сторони з 16.07.1996 р. перебували в шлюбі, який згідно свідоцтва Відділу РАГС Ковпаківського районного управління юстиції м. Суми, виданого 11.12.2003 р., був розірваний (а.с. 7, 8). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 9). З 01.09.2014 р. [PERSON] навчається на першому курсі Сумського державного університету, термін навчання до 30.06.2018 р. (а.с. 10, 12). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати свою повнолітню дочку, так як вона продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому необхідно стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO], до закінчення її навчання, тобто до 30.06.2018 року, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 10.12.2014 р. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер її дядько [PERSON]. Останнім місцем його проживання та реєстрації [ADDRESS]. Померлий залишив заповіт на її ім»я яким заповідав їй все належне йому майно. Після смерті дядька відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння по [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки. На день смерті заповіт не змінено та не скасовано. В листопаді 2014 року вона звернулась в нотаріальну контору, де їй повідомили про те, що нею пропущений термін для звернення з заявою на прийняття спадщини. Вона необізнана в законі і тому вважала, що звертатись до нотаріуса необхідно після спливу шестимісячного строку. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] помер дядько позивача [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського МУЮ, актовий запис № 606. [PERSON] проживав та був зареєстрований в м. Черкаси [ADDRESS]. При житті [PERSON] склав заповіт на позивачку [PERSON], який був посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори. Даний заповіт не скасований і не змінений, про що мається відмітка нотаріуса. Позивач в листопаді місяці звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом, але їй було відмовлено в зв?язку з пропущенням строку для звернення в шестимісячний термін. Як зазначила позивач, строк вона пропустила по необізнаності. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом, або за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а вразі пропуску строку за позовом спадкоємця суд може визначити йому додатковий строк , якщо строк пропущений з поважних причин, згідно з вимогами ст.. 1270, 1272 ЦК України. Суд вважає, що причини пропуску звернення до нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини є поважними, що є підставою для продовження строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до Черкаської міської ради про продовження строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] [INFO] року її мати [PERSON] померла. [INFO] року батько [PERSON],, який проживав в Тверській області також помер. Після смерті її матері [PERSON] залишилась квартира [ADDRESS]. До нотаріальної контори вона не звернулась в шестимісячний термін, так як довгий час проживала в Тверській області і лише періодично виїжджала до України доглядати свою матері. Постійні поїздки їй були необхідні для оформлення спадщини після смерті батька. Крім того, вона тривалий час вимушена була доглядати онука так як донька була постійно в пошуках роботи.. Вважає, що строк нею пропущений з поважних причин, а тому просить продовжити його.. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі,просили позов задовольнити. Відповідач Черкаська міська рада в судове засідання не з»явились, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № 205739 від 16.01.2013 року. . [INFO] року помер батько позивачки - [PERSON],, який проживав в Тверській області , що також підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири яка знаходиться в будинку [ADDRESS]. Як пояснила в судовому засіданні позивач, до нотаріальної контори вона не звернулась в шестимісячний термін, так як довгий час проживала в Тверській області і лише періодично виїжджала до України доглядати свою матері. Постійні поїздки їй були необхідні для оформлення спадщини після смерті батька. Крім того, вона тривалий час вимушена була доглядати онука, так як донька була постійно в пошуках роботи.. Відповідно до ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом, або за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а вразі пропуску строку за позовом спадкоємця сум мже визначити йому додатковий строк , якщо строк пропущений з поважних причин, згідно з вимогами ст.. 1270, 1272 ЦК України. Суд вважає, що причини пропуску звернення до нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини є поважними, що є підставою для продовження строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до Чугуївської міської ради Харківської області в якому просила суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його присутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез`явившихся учасників за наявними доказами справи. Суд, дослідивши зібрані письмові докази по справі, оцінивши їх в сукупності, вважає за необхідне в порядку, передбаченому ст. 259 ЦПК України, у зв`язку зі складністю цивільної справи, відкласти складання повного рішення на строк не більш як десять днів, оголосивши в судовому засіданні вступну та резолютивну частину рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернулась з позовом з про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 06 липня 2013 року, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 217. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки припинено з 25 січня 2014 року через несумісність характерів. На примирення не згодна, просить розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з'явилася, просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, прізвище просила залишити дошлюбне - «[PERSON]», про що надала суду письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав письмову заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позов визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 липня 2013 року, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 217. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з 25 січня 2014 року через несумісність характерів. Згідно із статтею ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд дослідивши письмові докази по справі, доходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання позову. Зважуючи на вказане та враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд вбачає передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулась з позовом з про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 21 січня 2006 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 28. Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки припинено з 04 травня 2014 року через побиття. На примирення не згодна, просить розірвати шлюб. Позивачка у попереднє судове засідання не з'явилася, просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, прізвище просила залишити шлюбне - «[PERSON]», про що надала суду письмову заяву. Відповідач у попереднє судове засідання не з'явився, подав письмову заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що судове рішення у даній справі можливо ухвалити у попередньому судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 січня 2006 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 28. Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Подружні стосунки припинено з 04 травня 2014 року через побиття. Згідно із статтею ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд дослідивши письмові докази по справі, доходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання позову. Зважуючи на вказане та враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд вбачає передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на будинок по вул. Чорноморська, 18 в м.Гола Пристань, що належав її батьку [PERSON], який помер 25.12.2006 року. Посилаючись на те, що фактично прийняла спадщину, однак втратила оригінал правовстановлюючого документа. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позивні вимоги підтримую, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час розгляду справи повідомлений. Зі згоди позивача суд вважає можливим розглянути справу при заочному розгляді. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.12.2006 року помер спадкодавець [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області 28.12.2006 року зроблено відповідний актовий запис №391 та видано свідоцтво про смерть серії І-КГ №037047. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Чорноморській, 18 (раніше вулиця Червоноармійська) м.Гола Пристань Голопристанського району Херсонської області. Будинок придбаний за договором купівлі-продажу від 07.10.1976 року. [PERSON], який є також спадкоємцем після смерті [PERSON] відмовився від спадщини, відповідно до заяви від 21.02.2013 року. Згідно відповіді ГНК від 18.03.2016 року вих. № 177/02-14 надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В даному випадку позивачем набуто право власності в порядку спадкування, а тому за нею має бути визнано право власності на житловий будинок. На підставі вищевикладеного, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши зібрані докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Тому, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником особового рахунку в квартирі [ADDRESS]. Крім неї, у спірній квартирі зареєстровано одинадцять осіб, у тому числі відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 10 років тому відповідачі залишили спірне житлове приміщення та з того часу в квартирі не проживають, витрат по житлово-комунальним послугам не несуть. Вважає, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням і просить постановити про це рішення. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги і пояснили, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі близько десяти років. Перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинив. Місце знаходження відповідачів позивачу не відоме. Просять визнати відповідачів таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Відповідачі в судове засідання не з`явились повторно, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши позивача, її представника, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником особового рахунку квартири [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані на спірній житловій площі: [PERSON] - з 02.02.1982 року, [PERSON] - з 25.11.1999 року, [PERSON] - з 19.04.2001 року, що підтверджується довідкою ф.№3, виданою 28.12.2016 року Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» . Як видно з копій актів, складених мешканцями будинку [ADDRESS] від 04.01.2016 року та від 05.01.2017 року відповідачі на спірній житловій площі не проживають. Витрати по сплаті житлово-комунальних послуг несе позивач, що підтверджується копіями рахунків за 2016 рік. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, показали, що перший проживає в [ADDRESS] з 2004 року, а другий - в квартирі [ADDRESS] близько 6 років. Відповідачів жодного разу не бачили. Про те, щоб відповідачам чинились перешкоди у проживанні в [INFO], їм не відомо. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст.71 ЖК України. Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач - її колишній чоловік - зареєстрований на спірній житловій площі. 18.07.2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач забрав свої особисті речі і виїхав з квартири. Місце його проживання їй не відоме. Вважає, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням так, як не проживає у ньому понад один рік без поважних причин, і просить постановити про це рішення. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши позивача, та, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується копією реєстраційного посвідчення №139/3093, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 27.10.1994 року, копією довідки ЖБК «Академічний-4» від 22.09.1994 року №187. З довідки ф.№3 ЖБК «Академічний-4» від 18.08.2016 року вбчається, що відповідач зареєстрований в спірній квартирі 26.03.1985 року. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 18.07.2014 року. Як видно з акту комісії ЖБК «Академічний-4» від 15.03.2016 року, відповідач на спірній житловій площі не проживає з 20.06.2014 року, його особистих речей в квартирі не виявлено. ознак фактичного проживання немає. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ч.2 ЖК України. Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved