Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом (уточненим), в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Арабської Республіки Єгипет, малолітнього [PERSON] в супроводі матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], на строк 11 календарних днів в період з 20 березня 2017 року по 30 травня 2017 року з метою оздоровлення та відпочинку. Надати дозвіл [PERSON], без згоди батька [PERSON], на оформлення документів для тимчасового виїзду малолітнього [PERSON] за межі України, а саме до Арабської Республіки Єгипет, в супроводі матері на строк 11 календарних днів в період з 20 березня 2017 року по 30 травня 2017 року з метою оздоровлення та відпочинку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. 18.03.2010 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 16.03.2011 ухвалою Краснолуцького міського суду Луганської області затверджено мирову угоду, відповідно до якої місце проживання неповнолітньої дитини визнано за позивачем. З часу розірвання шлюбу по теперішній час син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час вона разом з сином, як внутрішньо переміщені особи, проживають в м. Херсон. Протягом декількох років після розлучення позивачем неодноразово здійснювались спроби вивезти сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, культурного і духовного збагачення на нетривалий період часу, проте відповідач щоразу необґрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів на виїзд дитини за кордон у супроводі позивача без законних та допустимих підстав. Крім того у сина проблеми з зором, які безпечно та за помірну ціну можна лікувати лише в Ізраїлі або в Автономній Республіці Крим, про що відповідачу відомо, але він чинить перешкоди, ускладнюючи процес виїзду за кордон на нетривалий період без мети постійного проживання за межами України. Позивач вважає, що така позиція відповідача, як батька, є такою, що шкодить інтересам [PERSON] та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини. На даний час позивач має намір поїхати разом з сином до Єгипту без згоди відповідача з метою оздоровлення, відпочинку та культурного збагачення дитини. Відповідно до мирової угоди від 16.03.2011 у разі зміни проживання відповідача, останній зобов'язаний інформувати позивача, але його мобільний номер не відповідає, у в зв'язку з проведенням АТО в м. Красний Луч припинено поштовий зв'язок, тому позивач змушена звертатися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини між сторонами у справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями Сімейного Кодексу України. Матеріалами справи встановлено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 18 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області 28.06.2009, актовий запис №788, де батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ухвали Краснолуцького міського суду Луганської області про затвердження мирової угоди від 16.03.2011, неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], буде проживати з [PERSON] (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, позивач та її малолітній син [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №6523000095 від 06.11.2014 (а.с. 13). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у тому числі, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, чинним законодавством передбачена необхідність згоди обох батьків на виїзд дитини за кордон, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків у разі, якщо дитина не досягла 16-річного віку. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі - Порядок), затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 №152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Поряд з тим, п.п. 2 п. 7 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду малолітнього [PERSON] за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої 27.02.1991, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон без згоди батька та на оформлення документів для виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон без згоди його батька. На підставі викладеного, та

Outcome: approved