Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частку домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 67,3 кв.м., вбиральні та колодязя, що розташовані по [ADDRESS] . Позовні вимоги в судовому засіданні мотивувала тим, що у семирічному віці, починаючи з 1970 року проживала та виховувалась у своєї тітки [PERSON] і жила у її господарстві в [ADDRESS] . Разом з ними у господарстві спільно проживала ще одна тітка [PERSON] та дядько [PERSON] . Обидві тітки та дядько у шлюбі не перебували, дітей не мали. 04.04.1995 року тітка [PERSON] на підставі договору дарування №Д-244, посвідченого державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Микицей Д.І., передала у її власність Ѕ домоволодіння без визначення частки у натурі, до складу якого входив житловий будинок загальною площею 67,3 кв.м. (житловою 37,8кв.м.), а також вбиральня та колодязь. Право власності на вказану половину домоволодіння було зареєстровано 04.05.1995 року Івано-Франківським ОБТІ. [INFO] тітка [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняла друга тітка [PERSON] , яка, не оформивши спадкових прав, померла [INFO] . При цьому, [PERSON] ще 25.12.1998 року посвідчила на її користь заповіт, яким заповіла їй усе своє майно. Вважає, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на момент її смерті була зареєстрована за однією адресою і фактично її прийняла, користується спадковим майном. Однак спадщину не оформляла до дня смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] . Після того, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини для оформлення спадкових прав та реєстрації права власності на друг половину будинку. Однак оформити свої спадкові права у нотаріуса не змогла, постановою від 08.10.2019 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Острогляд Я.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих причин, що представленими документами чітко не визначено, що первинно саме за [PERSON] було зареєстровано право власності на все домоволодіння, оскільки у свідоцтві про право власності, що видане виконавчим комітетом Горохолинської сільської ради на підставі рішення від 03.01.1992 року значилось, що свідоцтво видане членам колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Оскільки конкретних часток членів двору не було визначено, то змушена доводити своє право на успадковане майно у судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав. Вказав, що жодних претензій до майна, яке є предметом спадщини немає, не заперечував аби право власності було визнано за матір`ю [PERSON] Відповідачка [PERSON] подала суду письмову заяву у якій заявлені позивачкою вимоги визнала, вказала, що на майно, яке є предметом спору не претендує. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, перевіривши, чи визнання відповідачем позову на суперечить закону і не порушує прав свобод чи інтересів інших осіб. Суд, перевіривши матеріали справи встановив, що визнання відповідачами позову може бути прийнято судом. Відповідно до даних погосподарських книг Горохолинської сільської ради господарство по [ADDRESS] станом на 01.01.1991 року належало до колгоспного двору, членами якого були [PERSON] , 1932 р.н. - голова двору, а членами двору були її брат [PERSON] , 1938 р.н. племінниця [PERSON] , 1963 р.н., та діти племінниці [PERSON] , 1986 р.н. та [PERSON] , 1988 р.н. На підставі рішення Богородчанської районної ради №178 від 08.08.1990 року Горохолинською сільською радою 03.01.1992 року на житловий будинок по [ADDRESS] було видано свідоцтво про право власності в цілому за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . Відповідно до договору дарування від 04.04.1995 року [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину житлового будинку і надалі, відповідно до реєстру Івано-Франківського ОБТІ домоволодіння по [ADDRESS] було зареєстровано по Ѕ частині за [PERSON] та [PERSON] . Оскільки ніхто із членів колгоспного двору вказаний договір не оспорював, то відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України правомірність набуття права власності презюмується. [PERSON] , як один з членів колгоспного двору, який міг оспорювати право на майно колгоспного двору помер [INFO] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про відсутність будь-яких претензій на майно заявили у ході судового розгляду. Після смерті [PERSON] , що мала місце [INFO] року її спадщину прийняла сестра [PERSON] , яка однак своїх спадкових прав не оформила і померла [INFO] . [PERSON] є спадкоємцем усього майна та майнових прав після смерті [PERSON] за заповітом, що посвідчений 25.12.1998 року. Позивачка, як спадкоємець за заповітом не може оформити свої спадкові права на вказане домоволодіння, попри те, що у встановленому законом порядку звернулася в нотаріальну контору і її право на спадкування нотаріусом перевірено. Постановою приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу Острогляд Я.В. від 08.10.2019 року їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння відмовлено у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на нерухоме майно спадкодавцем за життя належно не були оформлені. Відповідно до представленого технічного паспорту, виготовленого Івано-Франківським ОБТІ домоволодіння складається з житлового будинку, загальною площею 67,3 кв.м., вбиральні та колодязя. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності в порядку спадкування на Ѕ частку домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 67,3 кв.м., вбиральні та колодязя, що розташовані по [ADDRESS] . Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved