Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернулась з вищезазначеним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 11.01.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. 15.02.2011 року мати позивачки подарувала їй квартиру. Відповідач проживаючи у цій квартирі створив умови, при яких спільно проживати стало неможливо. Відповідач ображав, принижував, бив позивачку та її мати. 21.11.2013 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач у належну квартиру позивачці привів співмешканку, яка була вагітною і заявив, що по законам ісламу він має право мати декілька дружин. З вересня 2013 року відповідач в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Як власник квартири позивач не має можливості розпорядитись належним їй майном на свій розсуд, у зв'язку з цим просить суд зняти з реєстраційного обліку [PERSON] Позивач надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. ЇЇ інтереси в суді буде представляти її адвокат [PERSON] До початку судового засідання представник позивача надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, просить винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надава. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача (відповідачів), який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору дарування отримала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 2-4). Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З 2007 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 21.11.2013 року рішенням суду шлюб розірвано (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім'ї за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] в квартирі не проживає з вересня 2013 року, за комунальні послуги не сплачує, добровільно з реєстрації не знімається. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином відповідач понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в квартирі , із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов'язки по сплаті комунальних послуг не здійснює. У зв'язку з цим [PERSON] є особою, яка втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати , підтверджені документально. На підставі викладеного, та

Outcome: approved