Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн., але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до уточнених позовних вимог просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Стягувати з відповідача аліменти на її користь на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається не те, що 24 березня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 218. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Фрунзенським районним судом м. Харкова шлюб між сторонами було розірвано. Дитина знаходиться на диспансерному обліку у кардіолога та потребує особливого нагляду у зв'язку з тим, що її організм ослаблений захворюваннями серця та нервової системи. Дитина часто хворіє, що потребує додаткових коштів на ліки, обстеження та дієтичне харчування. Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає, дитина знаходиться на утриманні позивача. Домовленості між сторонами про порядок утримання дитини не досягнуто. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивача, з якою проживає дитина, також не надає. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги в обсязі уточнених позовних вимог підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач, представник відповідача позов визнали в частині вимог про утримання дитини до повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, в іншій частині просили відмовити. Посилались на те, що відповідач періодично, в силу наявної в нього можливості, купує синові необхідні речі та надає посильну матеріальну допомогу. Позивач чинить перешкоди в спілкуванні відповідача з сином. На даний час відповідач ніде не працює, працевлаштуватись на будь-яку роботу йому досить важко, оскільки вакансій, які б відповідали його освіті, досить не багато, а всі підприємства, куди він намагався працевлаштуватись, вимагали значного стажу роботи, а тому він вимушений підробляти періодично, маючи при цьому незначний нерегулярний дохід у вигляді випадкових заробітків. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Між сторонами 24 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 218. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 04 лютого 2014 року), батьком дитини записаний відповідач по справі. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2015 року, справа № 645/1886/15-ц, шлюб між сторонам розірвано. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо від дитини, періодично купує синові необхідні речі та надає певні кошти. Проте домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно довідки Харківського міського центру зайнятості від 29.11.2016 р. за № 9685 [PERSON] на обліку як безробітний не перебуває. Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.11.2016 р. записів щодо [PERSON] не знайдено. Разом з тим, відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. Відповідач проживає разом з батьками, мати відповідача є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] від 08.09.2015 р., батько хворіє на хронічний лімфолейкоз. Посилання відповідача на те, що він періодично, в силу наявної у нього можливості, купує синові необхідні речі та надає посильну матеріальну допомогу, за умови відсутності між сторонами домовленості щодо способу виконання обов'язку утримувати дитину, свідчить про виникнення спору та необхідність вирішення його судом. Заперечення відповідача з приводу того, що позивач чинить йому перешкоди в спілкування з дитиною, суд до уваги не бере, з огляду на те, що вказане питання не є предметом судового розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З аналізу змісту ч. 1 ст.184 СК України вбачається, що аліменти у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача може бути визначений, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В судовому засіданні позивачем [PERSON] надано свідчення про те, що відповідач працює таксистом та займається вантажними перевезеннями, на час спільного проживання щомісячно отримував дохід близько 4000-6000 грн. За батьком відповідача зареєстровано декілька транспортних засобів. Щомісячні витрати на дитину складають близько 5000 грн. Дитина часто хворіє, знаходиться на диспансерному обліку кардіолога та окуліста. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], має ряд захворювань, перебуває на диспансерному обліку, у зв'язку з чим потребує лікування та обстеження, що підтверджується медичною документацією. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід. Заперечення відповідача з приводу того, що йому важко працевлаштуватись на будь-яку роботу, суд до уваги не приймає з огляду на обов'язок батьків утримувати дитину, а також те, що відповідач є працездатним. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При таких обставинах, враховуючи стан здоров'я дитини, що потребує постійних витрат на придбання медикаментів для лікування, прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», який з 1 травня 2016 року складає 1228 грн., а з 1 грудня - 1355 грн., а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошові сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров'я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов'язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно довідки Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство АТП 16329» за № 1/1-148 від 19.09.2016 року [PERSON] працює в ПАТ «АП АТП 16329» на посаді бухгалтера-касира з 26.01.2011 р. нак. № 5 від 26.05.2011 р. У теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 17.03.2014 р. по 19.01.2017 р. нак. № 4 від 14.03.2014 р. Як вбачається з приписів ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дружину. Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до Додатку до Угоди від 19 вересня 2016 року - Розрахунок від 09.12.2016 р. загальний розмір витрат на правову допомогу склав 1500,00 грн. Як вбачається з квитанції б/н від 19.09.2016 р. та 18.11.2016 року позивачем в рахунок оплати послуг адвоката сплачено 1 500,00 грн. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial