Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 18 квітня 2015 року з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 141. Від даного шлюбу 08 червня 2016 року у них народився син [PERSON]. Однак подружнє життя у них не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь, сварок та зумовило втрату нею почуття любові, довіри та поваги до відповідача. Оскільки сімейні відносини між ними припинені, примирення вважає неможливим, тому просить шлюб розірвати без надання строку на примирення, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Кобець» та сина на подальше проживання при ній, а також стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, строк для примирення не надавати, оскільки подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та вказав, що від участі у вихованні і подальшому утриманні сина не відмовляється, не заперечує, щоб дитина залишилася проживати з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 18 квітня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне Скубенич) [PERSON], [INFO], актовий запис № 141. Від даного шлюбу 08 червня 2016 року у них народився син [PERSON] (а. с. 5, 6, 8). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сімю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Крім цього встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Так, дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Отже, враховуючи те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], то з урахуванням вищевказаних норм, ч. 1 ст. 182 СК України та визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 200 цього Кодексу за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції № [NUMBER] від 10 січня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 704,80 грн. судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу (а. с. 1), відтак їй з державного бюджету слід повернути 352,40 грн. (704,80 грн. х 50%). Разом з цим, що стосується судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, то такий покладається на відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved