Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняттям з реєстраційного обліку, в обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником жилого будинку [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та Витягом про державну реєстрацію прав на дане житло. У цьому жилому будинку зареєстровані дочка позивача [PERSON], її дочка [PERSON], й внучка [PERSON] та її дочка [PERSON] ,приблизно з 2001 року [PERSON] і її дочка [PERSON], та [PERSON] з 2007 року і її дочка [PERSON] з моменту реєстрації тобто з травня 2017 року по цей час проживають на території Російської Федерації і його жилим будинком не користуються. Так сталося, що в силу різних причин йому невідомі адреси їх місця проживання, так як ми не спілкуємося. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомленні в установленому законом порядку, причини своєї не явки суду не повідомили. В зв'язку з вищевикладеним, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом досліджено докази які містяться в матеріалах справи та встановлено наступні факти. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 06.02.2007 року позивач є власником будинку (а.с.6) З витягу про державну реєстрацію №32278234 від 01.12.2011 року вбачається, що власником вказаного будинку є позивач [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки про склад сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а..с8) Згідно наданих актів відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою не проживають (а.с.9,10,11) Виходячи з положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. При цьому проживання та реєстрація відповідачів у належному їй будинку позбавляє позивачку можливості в повній мірі користуватися будинком, а також реалізувати свої права власника щодо розпорядження належним майном. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що права позивача , як власника майна , підлягають захисту, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком . Як вбачається з положень п. 14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 35, при позбавленні особи права користування жилим приміщенням вона знімається з реєстраційного обліку. Таким чином, зібрані по справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Доказів, які б спростували висновки суду відповідач не представив. На підставі викладеного та

Outcome: approved