Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 06.03.1997 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження від 03.03.1997р. за №2221, зареєстрованого в Миколаївському МБТІ 22.04.1997р. за реєстровим №19044, [PERSON] , належить на праві спільної сумісної власності частка квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками зазначеної квартири у відповідності до зазначеного Свідоцтва про право власності на житло є син позивачки - [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , та її дочка - [PERSON] , у подальшому Відповідачі. Згідно технічного паспорту квартири [ADDRESS] вбачається, що квартира складається з 3-х кімнат, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м.. із яких дві кімнати площами 11,1 кв.м. і 12,1 кв.м. відокремлені, у яких проживають позивач з чоловіком, та їх дочка зі своїми неповнолітніми двома дітьми, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , кімната площею 19 кв.м. є прохідною та використовується усіма членами родини. Кухня площею 11,4 кв.м., вбиральня площею 3,9 кв.м., коридор площею 8,6 кв.м., веранди площею 7,8 кв.м. знаходяться у спільному користуванні. Інший співвласник - [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , за яким також зареєстровано право власності в зазначеній квартирі не проживає більше 16 років, оскільки проживав разом з дружиною за іншою адресою. В теперішній час через неприязнені відносини з сином у Позивача виникла необхідність вирішити питання щодо користування спільною квартирою, а отже необхідно визначити частки у спільній сумісній власності на спільну квартиру. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Нікітіна Д.Г.. Ухвалою суду від 27.07.2021 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.09.2021 р. протокольною ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, подали заяву про слухання справи за їх відсутності, позовну заяву визнали. Суд, дослідивши письмові матеріали справи доходить до наступних висновків. У відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 06.03.1997 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження від 03.03.1997р. за №2221, зареєстрованого в Миколаївському МБТІ 22.04.1997р. за реєстровим №19044, [PERSON] , належить на праві спільної сумісної власності частка квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками зазначеної квартири у відповідності до зазначеного Свідоцтва про право власності на житло є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно технічного паспорту квартири [ADDRESS] вбачається, що квартира складається з 3-х кімнат, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м.. із яких дві кімнати площами 11,1 кв.м. і 12,1 кв.м. відокремлені, у яких проживають позивач з чоловіком, та їх дочка зі своїми неповнолітніми двома дітьми, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , кімната площею 19 кв.м. є прохідною та використовується усіма членами родини. Кухня площею 11,4 кв.м., вбиральня площею 3,9 кв.м., коридор площею 8,6 кв.м., веранди площею 7,8 кв.м. знаходяться у спільному користуванні. Зазначене житло належить сторонам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 грудня 1996 року, яке було зареєстроване у ММБТІ за №18672 від 06.01.1997 року. У вищевказаному свідоцтвом про право власності на житло від 12 грудня 1996 року не визначені розміри часток кварти, що належать кожному із співвласників даної квартири. Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частки в квартирі [ADDRESS] , не були визначені. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права. Відповідно до п. 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Задовольняючи позов в частині визначення часток за кожним, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, визнання відповідачами позовних вимог, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено. Щодо, позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності, суд приходить до переконання, що в цій частині слід відмовити, у зв`язку з тим, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial