Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вони із відповідачем мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають біля неї та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання а ні повнолітньої, а ні неповнолітньої дитини не надає, хоча є фінансово спроможним, інших аліментних зобов`язань не несе, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленого законодавцем, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і відповідно до досягнення дитиною повноліття та закінчення дочкою навчання [INFO] . У визначений судом строк відповідач відзиву не надав. Ухвалою суду 06.04.2020 розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням (виклику) сторін. Також витребувано із відповідних державних установ відомості на підтвердження чи спростування матеріального становища відповідача. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є сторони спору в підтвердження чому є свідоцтва про народження дітей (а.с.7, 8). Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей одна з яких є неповнолітньою, а одна повнолітньою, яка продовжує навчання. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За відомостями Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (довідка №247 від 20.02.2020), діти: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю в [ADDRESS] . Встановлені судом обставини свідчать про, те що позивач має право на звернення до суду із даними вимогами. Вирішуючи вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з такого. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На пропозицію суду викладену в ухвалі від 06.04.2020 відповідач не надав жодних заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. Із відомостей отриманих судом за ухвалою суду від 06.04.2020 встановлено, що [PERSON] не має у власності рухомого майна; у виді доходу отримує прибуток від надання майна в лізинг, у зв`язку із чим йому у І кварталі 2020 року було виплачено 8310, 56 грн.; є власником земельної ділянки, площею 3,0032 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вахнівської сільської ради Липовецького району; станом на 01.01.2013 за відомостями РСП КП «ВООБТІ» нерухоме майно не зареєстровано за відповідачем; відомості про перетинання кордону відсутні. За встановлених в ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй неповнолітній дитині у частці від його заробітку доходу, яка має складати ј частка щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у цій частині у повному обсязі. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд виходить з такого. Статтями 198, 199 СК України, визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У зазначеній нормі законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років та із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що дитина сторін [PERSON] не досягла віку 23 років, доказів отримання нею доходу не надано сторонами. Можливості батька надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, суд встановив вище. В межах визначеного судом строку відповідач не надав заперечень проти позову в цій частині на пропозицію суду, не надав доказів та не навів обставин, що підлягають з`ясуванню у даному спорі. Відповідно до приписів ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Докази отримання доходу матір`ю дитини в матеріалах справи відсутні. Визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, які слід стягувати із відповідача, суд враховує встановлені вище обставини, можливість надання матеріальної допомоги позивачеві матір`ю, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та вважає, що з урахування зібраних у справі доказів відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачеві у частці від його заробітку доходу у розмірі ј щомісячно, до закінчення навчання, тобто 30.06.2020. При цьому, визначення мінімального розміру аліментів, які слід стягувати на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд не вбачає правових підстав, оскільки таке не передбачено нормами діючого законодавства. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його обох дітей, оскільки він не надав жодних заперечень щодо розміру запропонованих позивачем аліментів та не надав доказів щодо неможливості нести аліментні зобов`язання у такому розмірі. При цьому, суд виходив із того, що розмір аліментів, які будуть стягуватись із відповідача на користь позивача не перевищують гранично можливого розміру визначеного законодавцем. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у цій частині частково. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред`явленні позову позивач була звільнена від сплати судового збору, суд присуджує його з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial