Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному житлі. Разом з тим, незважаючи на реєстрацію, останній в будинку протягом тривалого часу не проживає. Інтересу до житла відповідач не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку зняти відповідача з реєстрації не має можливості. Відтак позивач вважає, що дана обставина не дозволяє їй розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються її права та інтереси. А тому, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав зазначених в заяві. Просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Зазначив, що позивач успадкувала житловий будинок після смерті матері. На час спадкування, шлюб між батьками позивача був розірваний, відповідач вже там не проживав. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши доводи представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 4) та копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9) доводиться та обставина, що позивач [PERSON] набула у власність в порядку спадкування цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідно до відомостей внесених у будинкову книгу А №35139 (а.с. 5-8), відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана обставина підтверджується і відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі як член сім?ї власника майна. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] вказували, що відповідач жив в будинку поки була жива його дружина та мати позивача. Останній раз вони його бачили на похоронах жінки, після чого відповідач зібрав свої речі і переїхав. До доньки він не приїжджає, не провідує її, протягом останніх п`яти років його в будинку не бачили. Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням після набуття позивачем права власності на квартиру, між сторонами не укладався. Актом про не проживання особи за місцем реєстрації підтверджується та обставина, що відповідач [PERSON] в будинку зареєстрований, але не проживає. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у будинку позивача понад один рік. Відповідач, будучи зареєстрованим у житлі позивача по даний час, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved