Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки 0,2500 га, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, с. Розкидайлівка, вул.Центральна,10, за договорами дарування житлового будинку та земельної ділянки від 07.03.2018 р. У вищезазначеному будинку на даний момент зареєстровані: позивач, її доньки: [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO], син - [PERSON], [INFO], а також, особи, які не є членами сімї позивача - відповідачі [PERSON] та [PERSON] Оскільки відповідачі вибули з будинку на інше місце проживання, відповідач [PERSON] відчужив своє майно, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній. Відповідачі не є членами сімї позивача та не проживають за зареєстрованим місцем проживання з 2004 року, позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2018 року призначено судове засідання з викликом сторін. В судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду направила заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив відносно позовних вимог не подавали, будь-яких клопотань не надходило, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, с. Розкидайлівка, вул.Центральна,10, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 07.03.2018 року та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформований 07.03.2018 за № 116539771 (а.с.9,10). Відповідно до довідки, що видана виконкомом Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області № 494 від 03.08.2018 р. за адресою с.Розкидайлівка вул.Центральна,10 зареєстровані: [PERSON], [PERSON] ( не є родичами позивача) та [PERSON] [INFO], членами її сімї є : [PERSON] - дочка, [PERSON] дочка, син - [PERSON] (а.с.13) Актом від 13 серпня 2018 року складеним депутатом Харитонівської сільської ради [PERSON] підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за вищевказаною адресою з 2004 року( а.с.14). Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON], [PERSON] у житловому будинку, що належить на праві власності [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у житловому будинку позивача понад встановлені законом строки, не користуються ним, не несуть витрат по його утриманню, а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до п.6\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 352,40 грн. понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved