Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнила та в уточненому позові просить суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], на перетинання державного кордону України без згоди та супроводу її батька - відповідача у справі, відповідно до графіка змагань №4 від 22.01.2014 року. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 07.12.2006 року було розірвано. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - дочка [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу та по цей час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач є рідним батьком дитини, але її вихованням не займається, долею дитини не цікавиться. Дитина професійно займається спортивними танцями у клубі спортивного танцю «Вікторія-Престиж» та має значні успіхи, у зв'язку з чим її запросили прийняти участь в міжнародних змаганнях, які будуть відбуватись відповідно до графіку змагань №4 від 22.01.2014 року протягом 2014-2015 року. Однак, для виїзду за кордон дитині необхідний дозвіл її батька, але з ним відсутні будь-які засоби зв'язку та невідоме його місце проживання, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду, оскільки відповідач своїми діями порушує інтереси їх дитини. Позивач та її представник, кожен окремо, у судове засідання надали письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07.12.2006 року було розірвано (а.с.7). Від шлюбу є одна є одна неповнолітня дитина - дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем (а.с.4). Згідно довідки №4 від 22.01.2014 року Криворізького міського центру Асоціації Спортивного Танцю України [PERSON] займається спортивними танцями в клубі спортивного танцю «Вікторія-Престиж» і по графіку індивідуальних занять, графіку загальних занять, плану участі в міжнародних і всеукраїнських змаганнях планує взяти участь у міжнародних змаганнях відповідно до плану участі клубу спортивного танцю «Вікторія-Престиж» в міжнародних змаганнях (а.с.20). Однак, для виїзду за кордон дитині необхідний дозвіл її батька - відповідача у справі, але з ним відсутні будь-які засоби зв'язку, позаяк він вихованням дитини не займається, долею дитини не цікавиться, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутись до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» від 21.01.1994 року (з наступними змінами), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону, у випадках відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за кордон, виїзд може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи викладені вище обставини, а також інтереси, насамперед, неповнолітньої дитини, суд уважає за можливе дозволити її виїзд за кордон. Разом з тим, у відповідності до п. 3 ч. 2-2 Постанови КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року (з наступними змінами), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved