Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 16671,25 грн., трьох відсотків річних в сумі 5320,64 грн. за невиконання грошового зобов`язання та витрат на професійну-правничу допомогу в розмірі 3500 грн., а також понесених судових витрат. Обґрунтовує позов тим, що між сторонами в судовому порядку вирішено спір про поділ майна подружжя. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.02.2017 у справі №464/7011/16-ц вирішено поділити автомобіль марки «Mitsubishi» (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі [NUMBER] , тип загальний легковий універсал-В, р.н. [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки як спільне майно подружжя; визнано за відповідачем право власності на вказаний автомобіль; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 152\~330 грн. компенсації в рахунок Ѕ частини у праві спільної сумісної власності та судові витрати. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2017 згадане рішення скасовано та ухвалено нове рішенням, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 рішення суду першої інстанції від 28.02.2017 в частині визнання спільним майном подружжя автомобіль марки «Mitsubishi» (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі [NUMBER] , тип загальний легковий універсал-В, р.н. [NUMBER] , та його поділ між [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки, залишено без змін. Проте, 14.02.2018 відповідачем укладено договір купівлі-продажу 4641/2018/825465 спірного автомобіля з [PERSON] , до ухвалення кінцевого рішення Верховним Судом. Відчуження автомобіля здійснено відповідачем одноособово, без згоди позивача, кошти використано ним самостійно і жодних грошових коштів від продажу автомобіля їй не повернуто. Вказане встановлено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.11.2019 у справі №464/2776/19, яким вирішено стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію у рахунок Ѕ частини у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль у розмірі 155675 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.07.2020 залишено без змін. 21.10.2020 приватним виконавцем Михайловським С.В. відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду від 22.11.2019 про стягнення з [PERSON] на користь позивача компенсації у рахунок Ѕ частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Mitsubishi», р.н. [NUMBER] , у розмірі 155675 грн., судового збору у розмірі 1556,75 грн., витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Однак станом на 02.09.2021 відповідачем не вчинено жодних дій щодо повернення їй грошових коштів у добровільному порядку, заборгованість в межах виконавчого провадження не погашена і таке порушення грошового зобов`язання є триваючим. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму нарахованого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто з 28.07.2020 моменту набрання законної сили рішенням суду і до моменту пред`явлення позову, що становить 21991,89 грн., а також покласти на відповідача понесені судові витрати. Ухвалою від 21.09.2021 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, заявою від 02.09.2021 просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.02.2017 у справі №464/7011/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено. Вирішено поділити автомобіль марки «Mitsubishi» (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі [NUMBER] , тип загальний легковий універсал-В, р.н. [NUMBER] , між сторонами по Ѕ частки як спільне майно подружжя; визнано за відповідачем право власності на вказаний автомобіль; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 152\~330 грн. компенсації в рахунок Ѕ частини у праві спільної сумісної власності та судові витрати. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2017 згадане рішення скасовано та ухвалено нове рішенням, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 рішення суду першої інстанції від 28.02.2017 в частині визнання спільним майном подружжя спірний автомобіль марки «Mitsubishi» р.н. [NUMBER] , та його поділ між [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки, залишено без змін (а.с. 12-30). Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.11.2019 у справі №464/2776/19 позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості відчуженої частки у спільному майні задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію у рахунок Ѕ частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi», 2015 року випуску, номер шасі [NUMBER] , тип загальний легковий універсал-В, у розмірі 15 5675 грн. та понесені судові витрати. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.07.2020 згадане рішення залишено без змін та таке набрало законної сили (а.с.31-40). Постановою приватного\~виконавця Михайловським\~С.В.\~від 21.10.2020\~відкрите виконавче\~провадження ВП\~№63380002\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №464/2776/19,\~виданого 15.09.2020\~по виконанню\~вищевказаного рішення\~суду (а.с.41-42). Надана позивачем Інформація про виконавче провадження свідчить про невиконання відповідачем зазначеного зобов`язання про сплату грошової суми за рішенням суду (а.с.43-47). Зазначена обставина не спростована відповідачем будь-якими доказами. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 2, 5 статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 525 ЦК Кодексу передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання регламентується ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 року справа № 589/3683/16-ц. Так, відповідно до вимог ст.625 ЦК України позивачем від суми заборгованості 161 231,75 грн. за період з 28.07.2020 по 02.09.2021 надано розрахунок понесених інфляційних втрат в розмірі 16671,25 грн. та 3% річних в розмірі 5320,64 грн. за невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів, який приймається судом і правильність якого не оспорювалась відповідачем, який не надав контр розрахунку (а.с. 9, 10). Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. (Правова позиція Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 16671,25 грн. та 3% річних у розмірі 5320,64 грн., у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~ \~ \~ \~Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження факту надання позивачці професійної правничої допомоги остання подала до суду ордер серії ВС №1074926 від 28.08.2021 про надання правничої (правової) допомоги, договір №09/08/21-ФО від 28.08.2021 про надання професійної правничої допомоги, акт №09/08/21-ФО.01 від 02.09.2021 прийому передачі наданої професійної правничої допомоги, в якому зазначено перелік виконаної адвокатом роботи та її вартість у розмірі 3500 грн. Таким чином, суд встановив, що позивач надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, зокрема, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідач суду не надав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. На підставі ст.ст. 11, 525, 526, 625 ЦК України та

Outcome: approved