Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові позивач вказує, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.11.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1095. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через постійні непорозуміння та різні погляди на сімейне життя. Як вказує відповідач, вони з відповідачем неодноразово припиняли спільне проживання, остаточно припинили стосунки в 2011 році, з лютого 2012 року проживають окремо. Позивач вважає збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечитиме їхнім інтересам. Позивач вказує на те, що спору між нею та відповідачем щодо проживання дитини та розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, немає. В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, проти заочного вирішення справи не заперечує, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи в його відсутність суду не подав, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти заочного вирішення справи не заперечувала. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 24.11.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №1095. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через постійні непорозуміння та різні погляди на сімейне життя. Сторони неодноразово припиняли спільне проживання, з лютого 2012 року проживають окремо. Позивач вважає збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечитиме їхнім інтересам. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини та розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не зможе дати позитивного результату, а тому шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved