Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у володінні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] втратившими право користування спірною квартирою. Посилалась на те, що в грудні 2015 року вона придбала спірну квартиру в якій проживає відповідач зі своїм сином і які відмовляються добровільно звільнити жиле приміщення, чим порушують її права. Відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом до позивача та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним. Посилалась на те, що батько малолітнього [PERSON] без дозволу органу опіки та піклування незаконно уклав договір купівлі-продажу спірної квартири, чим позбавив свою дитину права користування житлом. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов, а зустрічний позов не визнала, а відповідач [PERSON] свій зустрічний позов підтримала, а первинний позов не визнала і стверджувала, що [PERSON] є сестрою її бувшого чоловіка який умисно позбавив їх сина [PERSON] житла. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як убачається із свідоцтв (а.с. 40,54), рішень судів (а.с.41,42,44-47) та пояснень сторін, 14.07.2008р. [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], а 31.01.2009 року зареєстрував з [PERSON] шлюб від якого [INFO]. народився син [PERSON]. Згідно договору (а.с.5-7) та пояснень позивача [PERSON], остання 15.12.2015 року придбала у свого брата [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS], в яку за рішенням Дарницького районного суду м. Києва 17.12.2015р. була зареєстрована [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], що підтверджується довідкою (а.с.11). Відповідно ухвали Апеляційного суду м. Києва (а.с.46) та пояснень сторін, 27.01.2016р. набрало законної сили рішення Дарницького районного суду м. Києва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Крім того, своїми рішеннями Дарницький районний суд м. Києва та Апеляційний суд м. Києва визнали право [PERSON] і [PERSON] на користування спірним житлом на підставі особистого сервітуту (ч.1 ст. 405 ЦК України). Разом з тим, п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України визначає, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Суд вважає, що такою обставиною став факт продажу власником [PERSON] спірної квартири, а з припиненням права власності [PERSON] втрачаються й права користування спірним жилим приміщенням і у членів його сім'ї. Що стосується зустрічного позову, то судом встановлено, що до липня 2015 року відповідач [PERSON] була зареєстрована в м. Ромни Сумської області, а неповнолітній [PERSON] за взаємною згодою на той час ще подружжя [PERSON] залишався проживати зі своєю матір'ю [PERSON] Враховуючи те, що на момент укладання оспорюваного договору неповнолітній [PERSON] не мав ні права власності, ні права користування спірною квартирою, то згода органу опіки та піклування на укладання вказаного договору не потребувалась. При цьому, суд не приймає тверджень відповідача [PERSON] в тій частині, що оспорюваний правочин обмежує права дитини щодо жилого приміщення і порушує гарантії збереження права дитини на це житло, оскільки відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не заперечує проти реєстрації та проживання свого сина [PERSON] в належній йому квартирі [ADDRESS]. Вирішуючи позови таким чином, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] 551,20 грн. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved