Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до відповідачів / треті особи на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] / з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 жовтня 1999 року між [PERSON] діючим від імені відповідачів та позивачем яка на час укладення договору також діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] і третьою особою - [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений та зареєстрований у Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 4950. Вказаний договір не був засвідченій нотаріально, проте відповідачами за зазначеним договором було передано позивачу та третім особам [PERSON] , [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] , а позивач яка на час укладення договору також діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] та третя особа [PERSON] сплатили за це відповідачам обумовлену у договорі вартість житлового будинку. З 28 жовтня 1999 року позивач та [PERSON] , [PERSON] володіють, користуються вищезазначеним житловим будинком, з того часу зазначене нерухоме майно у них витребувано не було, вимог щодо його повернення не висувалось. З часом, позивач дізналась, що її право власності на вищезазначене нерухоме майно не зареєстровано у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та нотаріально не посвідчено. З зазначених підстав позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Позивачу судове засідання не з`явилась, від представника позивача, адвоката Златі Д.С. надійшла заява, відповідно до якої він просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі та треті особи на стороні позивача, представник Одеської товарної біржи у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 28 жовтня 1999 року між [PERSON] діючим від імені відповідачів та позивачем яка на час укладення договору також діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] і третьою особою - [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений та зареєстрований у Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 4950. Вказаний договір не був засвідченій нотаріально, проте відповідачами за зазначеним договором було передано позивачу та третім особам [PERSON] , [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] , а позивач яка на час укладення договору також діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] та третя особа [PERSON] сплатили за це відповідачам обумовлену у договорі вартість житлового будинку. З 28 жовтня 1999 року позивач та [PERSON] , [PERSON] володіють, користуються вищезазначеним житловим будинком, з того часу зазначене нерухоме майно у них витребувано не було, вимог щодо його повернення не висувалось. З часом, позивач дізналась, що її право власності на вищезазначене нерухоме майно не зареєстровано у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та нотаріально не посвідчено. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії наступних документів: договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 жовтня 1999 року, технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] , та інші докази підтверджуючі обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, при розгляді справи необхідно керуватися положеннями ЦК 1963 р. Відповідно до діючого на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна спеціального закону Закону України «Про товарні біржі», а саме ст. 15, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущенних до обігу на товарній біржі. Положення Інструкції «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані товарною біржою. Відповідно до чинного на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу ЦК УРСР (1963 року), а саме ст. 227, договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги призводить до недійсності договору ( статті 47 цього Кодексу). Частиною 2 ст. 47 ЦК 1963р. встановлено, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 ЦК України 2004 р., кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 55 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 220 ЦК України 2004 р., якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З наданих суду документів вбачається, що сторони повністю виконали умови договору, позивач та [PERSON] , [PERSON] правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіють вищевказаним нерухомим майном. Таким чином, суд знаходить, що відсутність нотаріального посвідчення спірного договору у 1999 році, фактично свідчить про наявність обставин, для вирішення яких застосовуються положення ч.2 ст. 220 чинного ЦК України, а тому задовольняє позов повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved