Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на будинок №35 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Весела в смт. Пісочин Харківського району Харківської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що в 1965 році побудувала разом з чоловіком [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, будинок №35 по вул.. Весела в смт. Пісочин Харківського району харківської області, в якому проживає та зареєстрована по теперішній час. Зазначений будинок не вибував з володіння позивача, з нею, як з власником, укладалися договори про страхування домоволодіння, електропостачання, газопостачання, вивіз відходів, крім того, також з нею був укладений договір на розробку проекту газового забезпечення спірного домоволодіння та підключення до газової та електричної мережі, на неї відкриті особові рахунки по сплаті комунальних послуг. Таким чином вважає, що набула право власності на вищевказаний житловий будинок. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом селищного голови [PERSON], якою останній просить розглянути справу у відсутність представника Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в якій з позовними вимогами погодилися у повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2013 року (справа №2034/2-1000/2011), яке залишено без змін ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2013 року (справа №22ц/790/6236/13) визнано недійсним свідоцтво про право власності на будинок, розташований по вул.. Весела, 35 в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, видане Харківською райдержадміністрацією 04.11.1995 року на ім'я [PERSON]. Зі змісту зазначених рішень суду вбачається, що [PERSON], якому в цілому належав зазначений будинок на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності, та його дружина [PERSON] за життя не набули права власності на новозбудований житловий будинок №35 по вул.. Весела в Харківському районі Харківській області, у звязку з чим спадкоємці також не набувають право власності на зазначений будинок у порядку спадкування. Таким чином, право власності на новозбудований житловий будинок №35 (колишній №12) по вул.. Весела в смт. Пісочин Харківського району Харківської області на даний час не зареєстроване. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно інформації №4228/1020-23-15-02-23 від 28 травня 2014 року, наданої Харківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області, земельна ділянка, розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.. Весела, 35 зареєстрована за [PERSON], її площа становить 0,1200 га, що підтверджується довідкою Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №1616 від 25 вересня 2014 року. 23 листопада 1963 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Пісочинському селищному РАГС, актовий запис №106, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії VI-УР №477927 від [INFO], під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Галич». Вищевказаними рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2013 року та ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2013 року встановлено, що старий глинобитний будинок №35 (колишній №12) по вул.. Весела в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, право власності на який зареєстрований в 1954 році за [PERSON] знесений, та на його місці [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] за власні кошти та власними зусиллями побудований новий будинок. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Судом встановлено, що будівництво житлового будинку та надвірних споруд у межах належного домоволодіння за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.. Весела, 35 завершено з дотриманням санітарно-технічних вимог і правил експлуатації, та не порушує права інших осіб. [PERSON] та [PERSON] з моменту зведення спірного житлового будинку проживали в ньому та були зареєстровані, про що свідчать записи в домовій книзі для прописки громадян, які мешкають в будинку №35 по вул.. Веселій в смт. Пісочин Харківського району Харківської області. Крім того, [PERSON] та [PERSON], за час проживання у спірному будинку укладали від свого імені договори про надання комунальних послуг, зокрема з газопостачання, електроенергії, вивезення твердих побутових відходів і т.і. за вищевказаною адресою, сплачували комунальні послуги, а також укладали договори про страхування майна, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.. Весела, 35 (договір про надання послуг з газопостачання №301890 від 21 вересня 2006 року, договір про користування електричною енергією №44606 від 12 листопада 2007 року, типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання №301890 від 17 липня 2012 року, договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів №1292 від 01 січня 2011 року, квитанції про сплату комунальних послуг, страхове свідоцтво про добровільне страхування домашнього майна серії И №888593 від 28 січня 1981 року, договір страхування будівель та рухомого майна, що належить громадянам серії БМ №0927170 від 22 січня 2009 року, страхове свідоцтво про страхування будівель і тварин, що належать громадянам серії БЯ №961236 від 14 лютого 1998 року, страхове свідоцтво про страхування будівель, що належать громадянам серії ГБ №0674131 від 16 квітня 1999 року, свідоцтво про добровільне страхування майна серії 00006 №283080 від 16 лютого 1996 року, свідоцтво про добровільне страхування майна серії 00006 №283078 від 16 лютого 1996 року, страхове свідоцтво про страхування будівель та домашнього майна, що належать громадянам серії МБ №1013193 від 22 січня 2003 року, страхове свідоцтво про страхування будівель і тварин, що належать громадянам серії БВ №0867477 від 26 січня 2001 року). Зі змісту вищевказаних рішення Харківського районного суду Харківської області та ухвали судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області також вбачається, що з 28 квітня 1989 року по 28 вересня 1989 року на замовлення [PERSON] було проведено внутрішньо будинковий газопровід за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.. Весела, 35. В усіх додатках до вказаної документації замовником послуг та володільцем будинку зазначений [PERSON]. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦПК України за вимогою власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самовільно збудоване на ньому, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на житловий будинок №35 по вул. Весела в смт. Пісочин Харківського району Харківської області по ? частині кожний. 25 лютого 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №112353 від 02 березня 2007 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.. Весела, 35. В ході судового розгляду судом встановлено, що єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] фактично спадщину прийняла, оскільки на день смерті проживала та була зареєстрована у спірному будинку, повністю його утримувала, продовжувала сплачувати за нього комунальні послуги, про що свідчать надані нею в ході судового розгляду квитанції про сплату комунальних послуг, крім того, вже після смерті чоловіка укладала від свого імені договори про надання комунальних послуг за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.. Весела, 35, таким чином фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що не оспорюється сторонами по справі. Діти спадкоємця у встановленому законом порядку спадщину після смерті батька не прийняли. При таких обставинах, суд вважає встановленим той факт, що [PERSON], як спадкоємцем першої черги спадкування за законом, була прийнята спадщина після смерті чоловіка [PERSON], померлого 25 лютого 2007 року. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач іншого способу захисту свого права власності не має, суд вважає можливим визнати право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 116,2 кв.м., житловою площею 68,70 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.. Весела, 35 в цілому за [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved