Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом. Посилається на те, що 20 червня 1996 року між Представництвом Фонду державного майна України у Глибоцькому районі в особі начальника [PERSON] та товариством покупців членів трудового колективу аптеки № 38 в особі [PERSON] укладено договір № 3 купівлі - продажу державного майна за конкурсом. За даним договором купівлі - продажу Фонд державного майна України передав у власність покупця державне майно цілісного майнового комплексу, а саме аптеку № 38 , що знаходиться в с . Тереблече Глибоцькрого району Чернівецької області та яка розташована на земельній ділянці площею 0.21 га. Відповідно до п.1.5 цього договору вказаний в ньому об`єкт продано за 80000000 карбованців. Кошти в розмірі 80000000 карбованців були в повному обсязі внесені позивачем одноособово. Вказаний договір посвідчений в Глибоцькій нотаріальній конторі. Реєстрація договору, купівлі - продажу була проведена в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №196, 08.08.1996 року. (а.с.4). Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2018 року встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , мешканці с. Тереблече Глибоцького району Чернівецької області договору купівлі - продажу № 3, укладеного 20 червня 1996 року між продавцем: Фондом державного майна України в особі начальника ПФДМУ [PERSON] та покупцем: товариством покупців членів трудового колективу в особі голови товариства покупців [PERSON] , що зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 08.08.1996 року за № 196. (а.с.14). Згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2019 року визнано за [PERSON] [INFO] , зареєстрованою в [ADDRESS] право власності на нерухоме майно, що розташоване по [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили 29.10.2019 року. (а.с.16). Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачем було з`ясовано, що постановою № 1517 від 06.06.2003 року відділу державної виконавчої служби у Глибоцькому районі (в даний час - Глибоцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області) накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, що належить позивачу та яке розташоване по [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для накладення обтяження у вигляді заборони на майно (нежитлову будівлю) є постанова № 1517 від 06.06.2003 року відділу державної виконавчої служби у Глибоцькому районі, реєстраційний номер обтяження 6679158, зареєстровано 27.02.2008 року, час реєстрації 15:55:27, реєстратором: Приватним нотаріусом Кінащук Н.М., [ADDRESS] . (а.с.20). Позивач, через свого представника звернувся з запитам до Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо з`ясування наявності виконавчого провадження щодо обтяження у вигляді заборони, накладеного на нежитлову будівлю позивача. (а.с.21). Листом № 147-42/25406 від 19.11.2019 року Глибоцький РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області повідомив позивача, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження щодо накладення обтяжень на нерухоме майно позивача на виконанні відділу не перебуває. (а.с.22). Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції діючої на дату накладення заборони на майно позивача), підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувана або його представника, про примусове виконання рішення та виконавчий документ, зазначений у статті 17 цього Закону. Слід зазначити, що позивач не отримував на свою адресу ніяких судових рішень, постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про накладення обтяження на майно. Отже, враховуючи те, що до Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виконавчий документ, боржником за яким є позивач, не надходив та на примусовому виконавчому виконанні не перебуває, то обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно позивача за постановою №1517 від 06.06.2003 року є незаконним та підлягає скасуванню. Таким чином обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно позивача здійснено з порушенням порядку накладення заборони, так як було здійснено за відсутності виконавчого документа та наявного виконавчого провадження. Тому просить суд, скасувати обтяження, (припинити) заборону на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження: 6679158, дата і час державної реєстрації 27.02.2008 15:55:27. внесене приватним нотаріусом Кінащук Н.М. на підставі постанови відділу державної виконавчої служби у Глибоцькому районі №1517 від 06.06.2003 року, щодо об`єкту обтяження: нежитлова будівля, розташована по [ADDRESS] , власником якої зазначено ВАСТ « Птахофабрика Зоря». В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мустяца Іон Миколайович не з`явилися, однак представник надав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує повністю та просить суд позов задовольнити, а справу розглянути в їх відсутності. Не заперечує, щодо заочного розгляду справи. В судове засідання представник відповідача ВАСТ «Птахофабрика Зоря» не з`явився та не надав заяви про відкладення розгляду справи, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Представник третьої особи без самостійних вимог: Глибоцького РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи і не заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Процесуальний склад осіб, які беруть участь у справі визначений на підставі п.2 Постанови ВССУ від 03.06. 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідно до якого «Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби». Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України визначено способи захисту порушеного права, в тому числі щодо припинення дії, що порушує право. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про таки обставин. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє обґрунтування при розгляді справи. На підставі вище викладеного, ст. 204, 316, 317, 319, 321, 322, 325, 386 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved