Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 24.04.2004 Новопсковським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області, актовий запис №16. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 24.04.2004 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з ними. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного спяніння влаштовує в сімї сварки та скандали, діти налякані від його неадекватної поведінки, інколи бє її. Ці причини призвели до того, що вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння, спільне життя стало неможливим. Зазначає, що подальше подружнє життя суперечить її інтересам. Спору про майно подружжя не має. В судове засідання позивач не зявилася, в позовній заяві зазначила, що просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи без його участі суду не надавав, відзив не подав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 24 квітня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ГЮ № 073967, виданим 24.04.2004 Новопсковським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області, про що складено відповідний актовий запис за №16. У період шлюбу у сторін народилися доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЕД № 393933, виданим повторно 16.11.2017 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, та серії І-ЕД № 134244, виданим 12.12.2008 Павленківською сільською радою Новопсковського району Луганської області відповідно. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Павленківської сільської ради Новопсковського району 16.11.2017 за вих. № 539, неповнолітні діти сторін проживають з матірю та батьком за адресою: вул. Миру, 39, с. Павленкове Новопсковського району Луганської області. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, а також зважаючи на те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про одруження при реєстрації шлюбу, позивач у звязку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище «Слабоспицька» на прізвище чоловіка «Леоненко». Позивач не заявила вимоги про зміну прізвища на дошлюбне, тому суд має підстави залишити їй прізвище «Леоненко». У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved