Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, в якому в його обгрунтування зазначила, що є одноособовою власницею квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстрований, проте фактично не проживає відповідач [PERSON], який є її прийомним сином. У позивачки з відповідачем тривалий час існують неприязні стосунки, оскільки він не дбає про неї, не надає будь-якої допомоги, чим порушує її права. [PERSON] вказує, що є людиною похилого віку та потребує постійного лікування, на що потрібні значні кошти. Квартиру утримує за власні кошти, оскільки відповідач взагалі ніякої допомоги не надає. На даний час проживає за іншою адресою у особи, яка здійснює догляд за нею та дбає про неї і надає усю необхідну допомогу. У звязку з відсутністю необхідних коштів для лікування та відсутністю коштів на щомісячне утримання квартири позивачка вирішила її продати, проте не може цього зробити через наявність зареєстрованого відповідача у ній. При цьому вказала, що відповідач забезпечений житлом, оскільки має у власності 17/100 ід. ч. житлового будинку № 29 по вул. Цендрівських у м. Коростишеві Житомирської області відповідно до договору купівлі-продажу від 22.03.2000 р. Рішенням Коростишівського райсуду Житомирської області від 23.03.2017 р. за її позовом відповідачу виділено в натурі його 17/100 ід. частин вищевказаного будинку та їй також виділено в натурі її частину будинку. Отже, [PERSON] має житло, його частина виділена у натурі, яку він може продати або проживати у ній, і даний позов [PERSON] не порушить житлові права відповідача. Просить суд захисти її порушені права та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ч. ч. 5, 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1522 (а.с. 4, 5). У її квартирі зареєстрований, проте фактично не проживає відповідач [PERSON] Факт непроживання відповідача підтверджується актом комісії КП ВЖРЕП 11 від 14.04.2017 р. та повідомленням Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 11.11.2016 р. № К-3032, де зазначено, що відповідач [PERSON] добровільно виїхав з квартири № 6 з 08 жовтня 2016 року (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття особи з реєстраційного обліку у квартирі відбувається на підставі остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира № 6 за адресою: м. Житомир, вул. Східна, 67. Відповідач по справі [PERSON] зареєстрований, однак не проживає у даній квартирі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивачки перешкоджає останній у розпорядженні житлом. У відповідності до ст. 391 ЦК України за наявності перешкод у розпорядженні майном права власника підлягають захисту судом шляхом усунення таких перешкод.

Outcome: approved