Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ приміщення та виділ його в натурі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2009 року за нею визнано право власності на ? частину приміщення магазину по [ADDRESS]. Відповідач є власником іншої ? частини зазначеного приміщення магазину. Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні ? частиною вищезазначеного приміщення. Позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд виділити в натурі ? частину належного їй майна, магазину загальною площею 222,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яке складається з приміщень 6-1, площею 74,0 кв.м., 6-2 площею 42,0 кв.м., а також ганок 6. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши експерта [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2009 року позовні вимоги [PERSON] задоволено та визнано за [PERSON] право власності на ? частину приміщення магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2012 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2009 року залишено без змін (а.с. 9-10). Державна реєстрація права власності на ? частину приміщення магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2009 року не проводилась. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2013 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до відділу державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 57-59). Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. На підставі ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. А відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, має право лише співвласник, яким позивач не являється. За таких обставин позовні вимоги про виділ частки майна в натурі [PERSON] заявлені передчасно, до проведення державної реєстрації свого права власності, що виключає можливість задоволення позову. Крім того, позивачем на підтвердження в обґрунтування своїх позовних вимог було надано суду Висновок будівельно-технічного дослідження № 278/03-12 від 30 березня 2012 року, виконаний судовим експертом [PERSON] Висновок експерта для суду не є обов'язковим і не має наперед встановленої сили та підлягає обов'язковій оцінці поряд з іншими наданими сторонами доказами. Суд оцінює критично Висновок № 278/03-12 будівельно-технічного дослідження від 30 березня 2012 року, виконаний судовим експертом [PERSON], оскільки допитаний в судовому засіданні експерт пояснив, що обстеження спірного приміщення магазину проводилось візуально зі слів позивача, всередину приміщення експерт не потрапив. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, а тому є неможливим їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed