Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнень просила визнати незаконною постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 березня 2014 року яка винесена Приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] і зобовязати її видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті її матері [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що 01 червня 2011 року [PERSON] у віці 57 років померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 399921, яке видане Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровської області про що зроблено відповідний актовий запис за № 4027 від 06 червня 2011 року. 12 січня 2012 року Відповідачем - Приватним нотаріусом [PERSON], місце знаходження: 49030, [ADDRESS], тел. (0562) 744-24-80, до спадкового реєстру було внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип реєстрації реєстрація спадкової справи; спадкова справа у спадковому реєстрі № 52291909; номер у нотаріуса 1/2012; місце заведення Приватний нотаріус [PERSON], 49030, [ADDRESS], тел. (0562) 744-24-80; спадкодавець [PERSON], РНОКПП [NUMBER]; дата та місце народження 09.04.1954 року, м. Караганда; дата смерті 01.06.2011 року; дата та час реєстрації 12.01.2012 року; реєстратор Приватний нотаріус [PERSON]; витяг № 29322998 сформувала [PERSON]. 12 березня 2014 року [PERSON], [INFO], уродженка міста Дніпропетровська, паспорт серії АК № 563675 який виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл., проживаюча за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Єреванська, буд. № 31 звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 67/100 частин домоволодіння після померлої 01 червня 2011 року гр. [PERSON]. 12 березня 2014 року приватний нотаріус [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.03.2014 № 24/02-31, мотивуючи це тим, що уважно вивчивши подані [PERSON] документи, а саме: договір купівлі-продажу який зареєстрований товарною біржею ОЧАГ 25 серпня 1998 року за № 2-115, укладений між гр. [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що договір купівлі-продажу домоволодіння було зареєстровано товарною біржею Очаг, що суперечить статті 227 Цивільного кодексу України, діючого на час реєстрації вищезазначеного договору, Форма Договору купівлі-продажу жилого будинку, в якій зазначено, що договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору та винесла постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її мами [PERSON]. Вважає такі дії відповідача незаконними, тому звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій попросив суд розглядати справу без його присутності та фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач - Приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином але до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному зясуванню всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25 серпня 1998 року між продавцем [PERSON], проживаючої за адресою: Росія, Тверська обл., м. Кімри, вул. Дачна, буд. № 26, продавцем, та покупцем [PERSON], проживаючою за адресою: [INFO], був укладений у м. Дніпропетровську договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до п. 1 Договору, продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купила 67/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єреванська, буд. № 31 і складається в цілому з: А-1 - житловий будинок глиняний жилою площею 25,6 кв.м., відсоток зносу 62%; В-1 - житловий будинок саманний обкладений цеглою жилою площею 35,2 кв.м., відсоток зносу 40 %; Б - сарай глиняний; М - літня кухня цегляна; Д - сарай шлакоблочний; Е - вбиральня. дощата; № 1-10, І - споруди металево деревяні. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 765 кв.м. з фактичного користування. По заяві власника відчужується жилий дім В-1; сені в-1; підвал під в-1; ганок в'; сарай Д; літня кухня Г; зведення: ворота № 3; паркан № 4, № 7; мощення І; паркан № 1 в загальному користуванні. Житлова площа 35,2 кв.м. Згідно з проведеним розрахунком становить 67/100 ідеальної частини. Домоволодіння належало [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 07 серпня 1998 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної [PERSON] народних депутатів згідно рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної [PERSON] народних депутатів від 24 липня 1998 року №473 (замість договору купівлі-продажу від 27 вересня 1962 року) і зареєстрованого в МБТІ м.Дніпропетровська за реєстровим № 32-64 в реєстровій книзі № 616. Згідно з п. 2 Договору, інвентаризаційна оцінка становить 9657,00 (девять тисяч шістсот пятдесят сім грн. 00 коп.). Відповідно до п. 3 Договору, частина домоволодіння продана за 10000,00 (десять тисяч грн. 00 коп.), які отримані [PERSON] від [PERSON] до підписання договору. Згідно з п. 4 Договору, [PERSON] засвідчила, що 67/100 частин домоволодіння до цього часу ні кому не продана, не подарована, не закладена, у спорі і під забороною не знаходиться. Відповідно до п. 5 Договору, [PERSON] зобовязалась звільнити 67/100 частин домоволодіння в строк до 05.09.1998 року. Згідно з п. 6 Договору, витрати, повязані з реєстрацією Договору купівлі-продажу нерухомого майна, сплатила [PERSON] У п. 7 вказаного договору вказано що, відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Згідно з п. 8 Договору, усі спори між сторонами, що випливають з цього договору, вирішуються згідно з законодавством України. Відповідно до п. 9 Договору, справжній Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено на виконання біржової угоди, зареєстрованої на Товарній біржі Очаг за № 2-115 від 25.08.1998 року. Договір складений у двох екземплярах, один з яких видається покупцеві [PERSON], а один зберігається на біржі разом з карткою реєстрації угоди. Договір підписали продавець [PERSON] та покупець [PERSON] На момент укладення правочину продавець [PERSON] і покупець [PERSON] є членами біржі. На підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року Про товарну біржу даний договір зареєстрований на Товарній біржі Очаг і не підлягав нотаріальному посвідченню. Особистість і повноваження представників сторін перевірені. Договір підписаний у присутності уповноваженої посадової особи-заступником генерального директора ТБ Очаг [PERSON] Виходячи із суми договору стягнуто державне мито, а також сплачений біржовий збір. 04 вересня 1998 року Начальником [PERSON] бюро технічної інвентаризації [PERSON] було видано реєстраційне посвідчення [PERSON] на домоволодіння у м. Дніпропетровську, вул. Єреванська, буд. № 31, 67/100 частину домоволодіння на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 1998 року, яке записано в реєстровій книзі № 616 за реєстровим № 32-64. 01 червня 2011 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 399921, яке видане Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровської області про що зроблено відповідний актовий запис за № 4027 від 06 червня 2011 року. 12 січня 2012 року Приватним нотаріусом [PERSON], місце знаходження: 49030, [ADDRESS], тел. (0562) 744-24-80, до спадкового реєстру було внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип реєстрації реєстрація спадкової справи; спадкова справа у спадковому реєстрі № 52291909; номер у нотаріуса 1/2012; місце заведення Приватний нотаріус [PERSON], 49030, [ADDRESS], тел. (0562) 744-24-80; спадкодавець [PERSON], РНОКПП [NUMBER]; дата та місце народження 09.04.1954 року, м. Караганда; дата смерті 01.06.2011 року; дата та час реєстрації 12.01.2012 року; реєстратор Приватний нотаріус [PERSON]; витяг № 29322998 сформувала [PERSON]. 12 березня 2014 року [PERSON], [INFO], уродженка міста Дніпропетровська, паспорт серії АК № 563675 який виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл., проживаюча за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Єреванська, буд. № 31 звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 67/100 частин домоволодіння після померлої 01 червня 2011 року гр. [PERSON]. 12 березня 2014 року приватний нотаріус [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.03.2014 № 24/02-31, мотивуючи це тим, що уважно вивчивши подані [PERSON] документи, а саме: договір купівлі-продажу який зареєстрований товарною біржею ОЧАГ 25 серпня 1998 року за № 2-115, укладений між гр. [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що договір купівлі-продажу домоволодіння було зареєстровано товарною біржею Очаг, що суперечить статті 227 Цивільного кодексу України, діючого на час реєстрації вищезазначеного договору, Форма Договору купівлі-продажу жилого будинку, в якій зазначено, що договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору та винесла постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її мами [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги позивача суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України Про Товарну біржу № 1956-XII від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 р., який діяв на час складання договору купівлі-продажу) - за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього грошову суму. Статтею 225 ЦК України (1963 р.) чинного на час укладання договору купівлі - продажу було визначено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, тому при вирішенні спору в даній справі відносно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року необхідно керуватись нормами ЦК УРСР 1963 року, та нормами ЦК України 2003 року. Відповідно до ст. 128 ЦК України (1963 року) право власності (оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Так, в вищевказаному випадку передача частини домоволодіння відбулась 25 серпня 1998 року, а 04 вересня 1998 року вже було отримано в [PERSON] бюро технічної інвентаризації реєстраційне посвідчення, що договір купівлі-продажу записаний в реєстрову книгу № 616 за реєстровим № 32-64. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній в належному випадку формі досягнута угода з усіх істотних умов. Згідно зі ст. 220 ЦК України (2004 р.) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Договір був укладений з додержанням вимог ст. 650, ст. 653, ст. 657, ст. 656 ч. 4 ЦК України та ст. 15 Закону України Про товарну біржу. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України Про товарну біржу, угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, але разом з цим ст. 227 ЦК УРСР передбачено необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року (з відповідними, змінами) Про судову практику в справах про визнання угод недійсними, при вирішенні спорів про визнання угоди дійсною суд повинен перевірити, чи досягнуто сторонами згоди з істотних умов угоди та чому вона не була нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх Державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Відповідно до п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] в грудні 2012 року звернулась до суду з позовом про про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2013 року, залишеним без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2013 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, оскільки доказів стосовно оспорювання ким-небудь вказаного договору позивачем не надано. Відповідно до ст.5 Закону України Про нотаріат нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил;дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльностіта виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов'язки, передбачені законом. Згідно ч.1,3 ст.49 Закону України Про нотаріат нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved