Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 02 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 447. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яки проживає разом з позивачем. Між сторонами втрачено взаєморозуміння, почали виникати сварки з причин різних поглядів на сімейне життя. У звязку з чим, втрачено почуття любові та поваги одне до одного, сімейні відносини припинені, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Домовленості між сторонами про порядок утримання дитини не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання сина не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? від всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до суду, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовні вимоги просила залишити без змін. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу. Проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. заперечував, просив стягувати з нього аліменти в частці від доходу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 02 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 447, під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «Галицька» на «Гольцова» (свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ № 186060 від 02 червня 2012 року) Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї неможливим. За таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Суд зазначає про вибір прізвища після розірвання шлюбу позивачем, яка просила її прізвище залишити без змін «Гольцова». Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія 1-ВЛ № 297804 від 15 листопада 2012 року) батьком дитини записаний відповідач по справі. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо від дитини, в добровільному порядку матеріальну допомоги дитині не надає. Домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З наданої відповідачем довідки УПСЗН в Київському районі м. Харкова від 16.08.2016 року за № 827 про розмір отриманої соціальної допомоги інвалідам дитинства 2 групи вбачається, що розмір державної допомоги [PERSON] становив: березень 2016 р. 1074,00 грн., квітень 2016 р. 1074,00 грн., травень 2016 р. 1130,00 грн., червень 2016 р. 1130,00 грн., липень 2016 р. 1130,00 грн., серпень 2016р. 1130,00 грн. Відповідно довідки ПАТ «ТММ-Енергобуд» від 18.08.2016 року за вих. № 54 [PERSON] працює в ПрАТ «ТММ-Енергобуд» на посаді інженера з 23.11.2009 року (наказ про прийняття на роботу від 23.11.2009 р. за № 197-вк) по теперішній час. Сума до виплати, відповідно довідки № 39 про доходи від 18.08.2016 р., за: лютий 2016 р. 554,64 грн., березень 2016 р. 554,64 грн., квітень 2016 р. 554,64 грн., травень 2016 р. 583,62 грн., червень 2016 р. 583,62 грн., липень 2016 р. 583,62 грн. [PERSON], відповідно до посвідчення сері ААБ № 210462, є інвалідом 2-ї групи з дитинства. Разом з тим, відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Приписами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до матеріалів справи, відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід. При таких обставинах, враховуючи викладене, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі ? від усіх видів доходу (заробітку). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved