Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, вказавши, що з 1985 року зареєстрована за адресою: м.Коростень, 1-ий пров.Свердлова,3,кв.2 разом з відповідачами. Вказана квартира складає 15/100 частин будинку. Відповідачі створюють перешкоди в користуванні квартирою, не допускають до неї. Посилаючись на положення ст.9,64,65 ЖК України просила усунути перешкоди в користуванні нею спірною квартирою шляхом вселення, зобовязати відповідачів не чинити перешкод та надати їй дублікат ключів від приміщення. Відповідач [PERSON], в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки, звернулась з зустрічним позовом, в якому, посилаючись на положення ст.72 ЖК України, 405 ЦК України, просила визнати позивача за первісним позовом такою, що втратила право користування жилим приміщення квартири №2 буд.№3 по 1-му пров.Свердлова м.Коростень, через відсутність за місцем реєстрації понад рік. Вказала, що разом з дитиною та матірю відповідачем [PERSON], проживають в 15/100 частинах вказаного будинку, які належали [PERSON], яка померла 07.02.1985 р.. Житлова проща приміщення становить 9,1 кв.м. Відповідач з родиною постійно проживає в м.Житомир, де працює, отримує виплати, в спірному житлі не проживає більше 10 років ( з 2006 року). В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та пояснила, що зареєстрована та до 2006 року проживала в спірному житлі. Після одруження виїхала до м.Житомир, де проживає на зйомній квартирі, має двох дітей 10 та 2,6 років. До м.Коростень приїздила по 3-4 рази на рік, щоб занести довідки до міської ради. Власних речей в квартирі не має. З 2014 року відповідачі не стали давати їй домову книгу, не допускати до квартири. Вона приїздила в березні 2016 року, однак її до квартири не впустили. Перед цим приїздила 2 грудня 2014 року. Метою вселення є можливість тимчасового проживання в квартирі під час перебування в м.Коростень. Зустрічний позов не визнала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зустрічний позов підтримала. Відповідач [PERSON] позов не визнала, підтримала свій зустрічний позов та пояснила, що жиле приміщення, яке вона займає разом з відповідачем [PERSON] та малолітньою дитиною, складається з однієї жилої кімнати, кухні та коридору. В даному приміщені її матір зареєструвала [PERSON], яка померла. Право власності на них не оформлено, розподіл будинку між всіма власниками не проведено. Вона провела ремонт. Можливості проживати в квартирі ще й позивачеві немає, оскільки жила площа невелика, можна розмістити лише одне стальне місце. Позивач після одруження у 2006 році виїхала до м.Житомир, де проживає з сімєю. Її чоловік з дітьми перебуває на черзі з отримання житла. Позивач також перебуває на житловій черзі. Коли вона приїздить до м.Коростень, то перешкоди їй не чиняться, має доступ до квартири, однак в її присутності. Позивач говорила, що їй необхідна лише реєстрація. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу користування жилим приміщенням квартирі №2 будинку №3 по 1-му пров.Свердлова м. Коростень, яка як 15/100 частин будинку на праві власності належала [PERSON] згідно Свідоцтва про право особистої власності від 12.11.1966 року, яка померла 07.02.1985 року . Сторони з дозволу [PERSON] зареєстровані в спірному житлі, яке складається з жилої кімнати площею 9,1 кв.м, сіней площею 8,8 кв.м, кухні площею 11,5 кв.м. На час судового розгляду право власності на вказану частину будинку №3 по 1-му пров.Свердлова м. Коростень після смерті попереднього власника за жодною особою, в тому числі і сторонами, не зареєстровано, спадщина [PERSON] відумерлою не визнавалась. Право сторін на реєстрацію та проживання в спірному жилому приміщенні було похідним від права власника [PERSON] та припинилось з її смертю. Відповідач [PERSON] намагалась оформити право власності на спірне житлове приміщення в судовому порядку, що було встановлено під час розгляду судових справ №2-п-3993/06 (рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26.11.2014 р.), №279/9246/15-ц (рішення від 23.02.2016 року, однак в задоволенні її вимог про визнання права в порядку спадкування та за набувальною давністю було відмовлено. Позивач [PERSON] в спірному приміщенні не проживає з 2006 року. З цього часу постійно проживає з родиною в м.Житомир, де працює, в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Така обставина була встановлена і під час розгляду справи №279/4113/14-ц. Під час розгляду вказаної справи свою тривалу відсутність в спірному житлі позивач пояснювала неможливістю проживання в квартирі через незначний розмір жилої площі, на якій зареєстровано пятеро осіб, відсутністю побутових зручностей. З пояснень позивача в даному процесі суд робить висновок про те, що наміру постійного проживання в квартирі вона не має, а бажає лише зберегти та підтвердити своє право на реєстрацію в ній з метою отримання іншого житла, оскільки перебуває на черзі з отримання житла. Однак вказані обставини не є підставою для вселення позивача в спірне приміщення, розмір жилої площі якого не передбачає можливості проживання в ньому трьох дорослих осіб та малолітньої дитини. Чинення відповідачами перешкод позивачеві в доступі до приміщення свого підтвердження не знайшли. Свідок [PERSON] дав показання про те, що проживає по-сусідству з відповідачами з 2008 року, однак йому навіть не було відомо про те, що відповідач [PERSON] має сестру, ніколи в квартирі її не бачив. Свідок [PERSON] свідчила про те, що після одруження позивач у 2006 року виїхала з м.Коростень і після цього приїздила лише один раз. Свідок [PERSON] показала, що з моменту поселення поряд з відповідачами бачила аварійний стан будинку, ремонт якого проводили відповідачі. Позивач в будинку ніколи не проживала, в квартирі була лише два рази на свята, бажання проживати в ній не висловлювала. Свідок позивача [PERSON] дав показання про те, що позивач приїздила з м.Житомир 1-2 рази на місяць, залишалась декілька разів в нього ночувати. Від неї чув, що мати та сестра не пускали її в квартиру. Однак показання даного свідка протирічать показання самого позивача, яка зазначила, що в спірне житло приїздила лише двічі в грудні 2014 року та березні 2016 року. Враховуючи, що позивач має власну родину, тривалий час проживає в іншому населеному пункті, то членом сімї відповідачів не являється. Оскільки жоден з відповідачів не являється наймачем, в розумінні ст.61 ЖК України, то посилання позивача як на правову підставу позову на положення ст..64,65 ЖК України, які визначають права і обовязки членів сімї наймача, право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення, є безпідставним. Крім того, суд дійшов переконання, що позов про вселення позивачем ініційовано з метою підтвердження свого права на реєстрацію в спірному житлі та намагання уникнути втрати такого права з метою збереження права на отримання житла в м.Коростень. За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи таку обставину, як відсутність у відповідача [PERSON] прав як наймача жилого приміщення, так і його власника, то обґрунтування свого зустрічного позову положеннями ст.72 ЖК України, що регулює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням) та ст.405 ЦК України, що визначає право членів сімї власника на користування житлом, також є безпідставними. Відповідач [PERSON] не наділена правом на заявлення вимоги про визнання позивача такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки право як її, так і позивача було похідним від права [PERSON] як власника жилого приміщення, та припинилось з її смертю. За таких обставин, як первісний, так і зустрічний позов задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed