Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із заявою про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебувала у шлюбі із відповідачем у період з 1977 по 1994 роки. Зауважує, що в період шлюбу подружжям, спільно із матір`ю відповідача, здійснено будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . По завершенню будівництва Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації 26.07.1988 року за відповідачем зареєстровано право власності на Ѕ частини будинку, що є квартирою [ADDRESS] . Вказуючи на те, що реалізація її прав як власника майна є утрудненою у зв`язку з реєстрацією такого права лише за відповідачем, водночас майно, що набуте в період шлюбу, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позивач просить визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності по Ѕ частини спірного майна за кожним з учасників спільної власності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Виходячи з наведеного, суд вважає, що у справі можливо постановити заочне рішення у відсутності відповідача, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 1977 по 1994 роки. В період шлюбу подружжям здійснено будівництво Ѕ частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Богунської районної ради народних депутатів від 29.02.1988 року № 52 про розгляд заяв громадян району по індивідуальному будівництву, свідоцтвом про право власності [PERSON] на Ѕ частини житлового будинку № 5-2703 від 21.07.1988 року, поясненнями свідка [PERSON] . На час розгляду справи право власності на Ѕ частини будинку за адресою [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . У відповідності до ст. 22 КпШС (в редакції норми, що діяла на момент виникнення права власності) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільної сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку. Близькими за змістом є положення ст. 60 СК України в чинній редакції, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З встановлених судом обставин, суд приходить до переконання про необхідність визнання Ѕ частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов, визнає право власності по Ѕ частини спірного майна, тобто по ј частини житлового будинку, за позивачем та відповідачем.

Outcome: approved