Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви і до настання повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 29 червня 2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 787. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Подружні відносини між ними припинені з березня 2017 року, з того часу мешкають окремо. Переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме їх інтересам. Домовленості між сторонами про порядок утримання дитини не досягнуто. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 червня 2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 787. (свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ № 137499 від 29 червня 2001 року) Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї неможливим. За таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія 1-ВЛ № 201255 від 27 лютого 2002 року) батьком дитини записаний відповідач по справі. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо від дитини, домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При таких обставинах, враховуючи викладене, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі ? від усіх видів доходу (заробітку). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved