Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, зазначивши в позовній заяві, що з 01.06.2000 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «Елемент-Перетворювач» на підставі наказу № 41 від 30.05.2000 року. Починаючи з березня 2017 року заробітну плату роботодавець ТОВ «Елемент-Перетворювач» практично перестав виплачувати. Внаслідок чого, станом на вересень 2020 року за підприємством утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 54753,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові розходи в сумі 5000,00 грн. за послуги адвоката. У судове засідання позивач не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу відповідача. Відповідач надав відзив на позов у встановлені судом строки і вказав, що визнає позовні вимоги частково, оскільки ними проводяться виплати і станом на 24.02.2021 року сума заборгованості зменшилася на 2500,00 грн. та становить 44612,00 грн., в решті позовних вимог просить відмовити. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що з 30.05.2000 року позивач працює на ТОВ «Елемент-Перетворювач», що підтверджується трудовою книжкою. Роботодавець ТОВ «Елемент-Перетворювач» не регулярно та не в повному обсязі виплачував нараховану заробітну плату у зв`язку з чим, станом на 24.02.2021 року утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 44612,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Матеріалами справи доведено, що при зверненні з вказаним позовом до суду позивачка була змушена звернутись за юридичною допомогою до адвоката Котелевського К.В. та останнім було надано правову допомогу, розмір якої згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести становить 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. Як вбачається з матеріалів справи, опис робіт, виконаних адвокатом, договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), квитанція про оплату послуг адвоката або інший банківський документ суду не наданий. Зважаючи на викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на корить держави судові витрати на оплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial