Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 01 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого остання отримала у борг грошові кошти в розмірі 17 120 доларів США, що еквівалентно 265 360 грн. строком до 30 грудня 2014 року. Станом на день звернення з позовною заявою до суду відповідач грошові кошти не повернула. 05 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги № 01/01, відповідно до якого [PERSON] відступив право вимоги позивачу відповідно до Договору позики укладеного у вигляді розписки від 01 грудня 2014 року. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 265 360 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 01 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала у борг грошові кошти в розмірі 17 120 доларів США, що еквівалентно 265 360 грн. строком до 30 грудня 2014 року /а.с. 5/. На підтвердження вказаного договору позивачем надано розписку від 01 грудня 2014 року /а.с.29/. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. 05 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 01/01 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор [PERSON] відступив новому кредиторові [PERSON] право вимоги відповідно до договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] у вигляді розписки від 01 грудня 2014 року /а.с.6-7/. Відповідач [PERSON] свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів у встановлений договором строк не виконала, грошові кошти не повернула. В зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 265 360 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved