Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 11.06.2005 року по 10.01.2012 року. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними був розірваний 10.01.2012 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниця. На сьогоднішній день [PERSON] матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. З метою медичного оздоровлення дитини та відпочинку за межами України, [PERSON] бажає відвезти дочку на відпочинок до країни Єгипту. Дана поїздка буде здійснюватися з метою оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України. Але не зважаючи на це, колишній чоловік [PERSON] [PERSON] безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дочки за межі України. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до країни Єгипту [PERSON], [INFO] у супроводі її матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] в період часу з 01.08.2017 року по 01.02.2018 року. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони в справі проживали у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народився донька [PERSON], [INFO], відносно якої батьківство відповідача встановлено у визначеному законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ Вінницької області 12.09.2008 року. Рішенням Ленінського районного суд м. Вінниці від 10.01.2012 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). Зі змісту позову вбачається, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться її життям, здоров'ям, розвитком, навчанням. В той час, як позивач має бажання та можливість забезпечити дитині відпочинок за межами України з метою покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Однак, у зв'язку ненаданням дозволу, позивач позбавлена можливості здійснити виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. А тому, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не є позбавлений батьківських прав відносно дитини, а тому має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, суд зважує на те, що позбавлення можливості дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо відпочинку та оздоровлення разом з матір'ю за кордоном, а тому позов підлягає задоволенню. З приводу строку виїзду дитини за кордон суд звертає увагу, що позивач просила надати тимчасовий дозвіл з 01.08.2017 року, однак рішення проголошується 23.08.2017 року, а тому слід надати дозвіл з моменту набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved