Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] 07 вересня 2005 року. Сторони у судове засідання не зявились. Позивач [PERSON], через канцелярію суду, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заявила про зміну прізвища на дошлюбне. Повідомила, що після розірвання шлюбу дитина проживатиме з нею. Справу просила розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, судові витрати залишає за собою. Відповідач, згідно з ч.5 ст.74, ч.9 ст.74 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки виклики у судове засідання були направлені, в тому числі і за зареєстрованим місцем його проживання, а також викликаний через оголошення в газеті «Урядовий курєр». Відомостей про причини неявки відповідачем не повідомлено, заяв від нього не надійшло. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи обставини справи, вище викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони з 21 травня 2005 року перебувають в шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї стали конфлікти та сварки. Позивач залишила відповідача та переїхала проживати окремо. Вважає, що подальше проживання з відповідачем однією сімєю суперечитиме її інтересам. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 Сімейного кодексу України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СК України про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: свідоцтво, яким підтверджується факт укладення сторонами шлюбу 21 травня 2005 року (а.с.3); копія свідоцтва про народження [PERSON], 07 вересня 2005 року, батьками якої є [PERSON], [PERSON] (а.с.4); копія паспорта позивача [PERSON] (а.с.6-7); копія довідки Кегичівської селищної ради, про те, що разом з [PERSON] проживає та перебуває на її утриманні дитина [PERSON], [INFO] (а.с.8). У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК України судом надавався подружжю строк для примирення, проте порозуміння подружжям не досягнуто. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Позивачем заявлено про вибір дошлюбного прізвища. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з заявою позивача, підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає.

Outcome: approved