Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який у процесі розгляду справи уточнила (т. 1 а.с. 40, 171). Зазначила, що 22 липня 1998 року був зареєстрований шлюб сторін, під час якого позивач подарувала відповідачу будинок, який знаходиться за адресою: вул. Черняхівська, 20, с. Троковичі, Черняхівський район, Житомирська область. У 2000 році шлюб сторін було розірвано, однак згодом, сторони відновили свої подружні відносини та стали проживати однією сімєю. Так, з 01 квітня 2007 року по 13 січня 2009 року вони проживали у цивільному шлюбі, а з 14 січня 2009 року по теперішній час - у зареєстрованому. За згодою позивача відповідач 04 квітня 2008 року продав вищезазначений будинок. 04 квітня 2008 року за частину виручених коштів придбав будинок, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, 3, с. Дубовець, Житомирський район, Житомирська область, а згодом сторони провели за спільні кошти ремонт. Також під час спільного проживання сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки RENAULT, модель - KANGOO. У звязку з наведеним просить: - визнати факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, з 01 квітня 2007 року по 13 січня 2009 року; - визнати обєктом спільної сумісної власністі подружжя - [PERSON] та [PERSON] на будинок № 3 по вул. Центральна в с. Дубовець, Житомирського району разом із матеріалами та обладнанням, які були використанні при ремонті після його придбання і є невідємним цілим такого, до якого належать: літня кухня, сарай, погріб, огорожа, колодязь; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку будинку № 3 по вул. Центральна в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області, до якого належать: літня кухня, сарай, погріб, огорожа, колодязь; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку будинку № 3 по вул. Центральна в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області, до якого належать: літня кухня, сарай, погріб, огорожа, колодязь; - визнати обєктом спільної сумісної власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки RENAULT, модель - KANGOO, номер шасі VF1FC0MCF37293367, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля марки RENAULT, модель - KANGOO, номер шасі VF1FC0MCF37293367, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля марки RENAULT, модель - KANGOO, номер шасі VF1FC0MCF37293367, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Крім того, просить: визнати обєктом спільної сумісної власністю подружжя розміщені на імя [PERSON] в банку ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку - 26305616350057 кошти в розмірі 2570,91 USD та визнати за сторонами по 1/2 частини зазначеного грошового внеску, а саме: по 1285,45 USD (т. 1 а.с. 171). У судове засідання зявилися позивач, відповідач та їх представники. У процесі розгляду справи представником відповідача було подано заперечення на позовну заяву, яким останній просить відмовити в задоволенні її вимог за безпідставністю та необгрунтованістю (т. 2 а.с. 14-15). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00010278352 від 27 березня 2012 року в період з 22 липня 1988 року по 25 липня 2000 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 6). Відповідно до затвердженого ВЖРЕП № 6 акту від 27 серпня 2016 року позивач проживала з відповідачем з квітня 2007 року по 05 серпня 2011 року за адресою: [ADDRESS], після чого виїхали на постійне місце проживання в придбаний ними будинок у с. Дубовець Житомирського району (т. 1 а.с. 11). З 23 серпня 2011 року місце проживання сторін було зареєстровано за адресою: [INFO], про що свідчить відповідні відмітки в паспорті останніх (т. 1 а.с. 12, 15). Як вбчається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач та відповідач проживали разом, однією сім'єю, 2 - 3 роки з 2007 року в квартирі по вул. Малікова у м. Житомирі, потім переїхали в Дубовець, де купили собі будинок. 14 січня 2009 року вже був зареєстрований шлюбу сторін (т. 1 а.с. 5) З огляду на наведене, ураховуючі, що відповідач у судових дебатах не заперечував щодо факту сумісного проживання з позивачем у спірний період, суд дійшов висновку, що позовна вимога стосовно визнання факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 01 квітня 2007 року по 13 січня 2009 року є обгрунтованою та доведеною, а тому має бути задоволена. Щодо вимог у частині визнання обєктами спільної сумісної власності подружжя будинку та іншого рухомого майна, визнання на них права власності, суд зазначає наступне. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21 грудня 2017 року (далі - Постанова) розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з договором дарування від 30 грудня 1993 року позивач подарувала відповідачу жилий будинок, який знаходиться в с. Троковичі Черняхівського району Житомирської області по вул. Черняхівській, 20 (т. 1 а.с. 8). Зазначений будинок 03 квітня 2008 року відповідач за згодою позивача (а.с. 10) продав за 64973 грн, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, у п. 6.6. якого зазначено, що відчужуване майно є спільною сумісною власністю його та дружини [PERSON] (т. 1 а.с. 9). З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в липні 2008 року вони зустрічалися зі сторонами в їх квартирі по вул. Малікова в м. Житомирі з приводу придбання вищевказаного будинку в с. Троковичі у подружжя [PERSON]. 18 липня 2008 року відповідач, сплативши 32000 грн, придбав житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 3, с. Дубовець Житомирського району Житомирської області, житловою площею 39,6 кв. м, що вбачається зі змісту відповідного договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 16). Факт придбання спірного будинку сумісно позивачем та відповідачем підтверджуються також і показами свідків: [PERSON], сім'ї [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], які вказали, що [PERSON] придбали в с. Дубовець будинок, в якому здійснювали ремонт. А свідки [PERSON] (бувший власник житлового будинку в с. Дубовець) та його сестра [PERSON] також підтвердили, що позивач та відповідач разом придбавали спірний будинок, який був оформлений на останнього. Крім того, зважаючи на те, що спірний будинок, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, 3, с. Дубовець Житомирського району Житомирської області був придбаний відповідачем за 32000 грн менш ніж через чотири місяці після продажу за 64973 грн подарованого йому позивачем під час перебування у шлюбі будинку, суд вважає доведеним і те, що вимога про визнання даного будинку спільною сумісною власністю, також обгрунтованою. Стосовно визнання спільною сумісною власністю автомобіля марки RENAULT, модель - KANGOO суд зазначає таке. Як пояснив відповідач, згаданий автомобіль (а.с. 79 т. 1) він придбав за кошти в розмірі 5000 доларів США, які він отримав від продажу двох своїх автомобілей, а саме: ІЖ 412, який, з його слів., він продав за 1600 доларів США та ЗАЗ 110247, який, з його слів, він продав за 3500 доларів США. Крім того, право на вказані автотранспортні засоби було набуто відповідачем саме під час розірвання першого шлюбу між сторонами. На підтвердження володіння даними транспортними засобами надав облікові картки приватного АМТ (т. 1 а.с. 237, 238). Позивач не заперечувала факту продажу відповідачем даних автомобілей, однак зауважила, що також вкладала кошти в придбанні автомобіля марки RENAULT, модель - KANGOO. У пункті 24 Постанови розяснено, що не належить до спільної сумісної власності, зокрема, майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка (п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку про доведеність посилань відповідача на те, що автомобіль куплений саме за його кошти, а тому, в частині визнання автомобіля марки RENAULT, модель - KANGOO, на переконання суду, слід відмовити. Так само суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги позивача про визнання обєктом спільної сумісної власністю подружжя розміщені на імя [PERSON] в банку ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку №26305616350057 кошти в розмірі 2570,91 USD, оскільки як убачається зі змісту позовної заяви позивач сама стверджує, і даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, що сторони не проживають разом з 10 серпня 2016 року, а згаданий рахунок відкритий 14 січня 2017 року, що вбачається з наданою ПАТ КБ Приватбанк інформації (т. 1 а.с. 136). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнено судовий збір у сумі 1076,65 грн. З огляду на наведене,

Outcome: partial