Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи: Харківська міська рада, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області, у якій, з урахуванням уточнень, просить суд визнати за позивачем право власності 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS], що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1999 року; визначити порядок користування квартирою 34 у буд.60 пр.Гагаріна в м.Харків наступним чином: виділити в користування позивачу кімнату № 3 на плані технічного паспорта площею 9,2 кв.м., у спільному користуванні залишити кімнату №2 площею 19,1 коридор № 1 площею 9,5 кв.м, кухню № 8 на плані технічного паспорта площею 6,8 кв.м, туалет № 10 на плані технічного паспорта площею 1,2 кв.м, ванну кімнату № 9 на плані технічного паспорта площею 2,0 кв.м.; зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити позивачу перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належними позивачу частинами квартири [ADDRESS] в м.Харкові. В обґрунтування позову зазначала, що позивач, згідно свідоцтва на право власності на житло №9-99020-35-36 від 13.09.1999 року, є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками квартири є брат позивача, [PERSON], та її дочка, [PERSON], [PERSON], яка також була співвласником даної квартири, однак 14.08.2012 року померла, а все належне їй майно заповіла відповідачу [PERSON] Після приватизації даної квартири та отримання свідоцтва про право власності на житло сторони по справі, набули права спільної сумісної власності на квартиру. На сьогоднішній день, між сторонами як співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Зазначає, що позивач фактично позбавлена можливості користуватися та володіти своєю часткою у квартирі, між нею та відповідачем як власниками цього нерухомого майна виникають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. Відповідач вчиняє перешкоди, щоб позбавити позивача права користування та володіння та врешті-решт й права власності на її частку квартири. Також, [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила суд визнати за нею право власності 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS], що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1999 року; визначити порядок користування квартирою 34 у буд.60 пр.Гагаріна в м.Харків наступним чином: виділити в користування [PERSON] кімнату № 5 на плані технічного паспорта площею 11,1 кв.м., у спільному користуванні залишити кімнату №2 площею 19,1 коридор № 1 площею 9,5 кв.м., кухню № 8 на плані технічного паспорта площею 6,8 кв.м, туалет № 10 на плані технічного паспорта площею 1,2 кв.м., ванну кімнату № 9 на плані технічного паспорта площею 2,0 кв.м.; зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належними їй частинами квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень) у якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав користування, володіння та розпоряджання належними позивачу (однією четвертою) частинами квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що позивач [PERSON], згідно свідоцтва на право власності на житло №9-99020-35-36 від 13.09.1999 року, є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками квартири є її дядько [PERSON], мати [PERSON] та [PERSON], яка також була співвласником даної квартири, однак 14.08.2012 року померла, а все належне їй майно заповіла відповідачу [PERSON] Після приватизації даної квартири та отримання свідоцтва про право власності на житло сторони по справі, набули права спільної сумісної власності на квартиру. На сьогоднішній день, між сторонами як співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Зазначає, що на сьогоднішній день, фактично позбавлена можливості користуватися та володіти своєю часткою у квартирі, між нею та відповідачем [PERSON] як власниками цього нерухомого майна виникають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. Відповідач вчиняє перешкоди, щоб позбавити позивача права користування та володіння та врешті-решт й права власності на її частку квартири. Після декількох невдалих спроб позивача особисто самостійно вселитися у належну їй на праві спільної часткової власності квартиру, вона звернулась по допомогу до органів. Однак, вжиті заходи не вплинули на протиправну поведінку відповідача. Зазначає також, що у зв'язку із вчиненням відповідачем [PERSON], протиправних дій та вчинення перешкод щодо користування позивачем квартирою за адресою: [ADDRESS], а також довго тривалість таких дій, в наслідок яких позивач на сьогодні позбавлена доступу до квартири, їй завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 23 ЦК України та полягає у наступному: у спричиненому позивачу тяжкому психологічному шоці у момент коли серед ночі відповідач [PERSON], знаходячись в стані сильного алкогольного спяніння з погрозою фізичної розправи над позивачем, викинув мати позивача з нею на вулицю; у переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача [PERSON]; у нехтуванні відповідачем законних вимог позивача і, відповідно, неможливості реалізувати свої права власника, передбачені чинним законодавством України; у використанні відповідачем [PERSON], свого домінуючого положення над позивачем. Такі обставини призводять до вчинення відповідачем [PERSON], протиправних дій, з метою використання свого положення для задоволення власних потреб. Всі ці обставини значно підсилюють психологічні страждання та розчарування позивача. З моменту вчинення таких безпідставних та протиправних дій позивач перебуває в сумнівах щодо усунення відповідачем й в подальшому перешкод у користуванні позивачем зазначеною власністю. Завдану відповідачем позивачу моральну шкоду, оцінює у розмірі в 10000 грн. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, проти задоволення зустрічного позову не заперечували. Позивач за зустрічним позовом, яка є відповідачем за первісним позовом, в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, проти задоволення первісного позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою, на підтвердження чого надав копію медичної довідки від 10.06.2015 року (а.с.207). Однак, судом також досліджена копія медичної довідки від 11.11.2014 року (а.с.98), яка є ідентичною за змістом та формою, відмінна лише дата вказаної довідки. Таким чином, у звязку з відсутністю оригіналу довідки від 10.06.2015 року, та наявності ідентичної довідки за змістом та формою від 11.11.2014 року, суд приходить до висновку про відсутність поважної причини неприбуття відповідача до судового засідання та можливості розгляду справи за його відсутності, з урахуванням строків перебування справи у провадженні та кількістю відкладених судових засідань за клопотанням відповідача [PERSON] Представники третіх осіб у судове засідання не зявились, про дату, час, місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] мешкає у спірному приміщенні у кімнаті №5, згідно до технічного паспорту, а відповідач [PERSON] у кімнаті під №4. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не мешкає на даний час у вказаній квартирі, оскільки відповідач [PERSON] вчиняє їй перешкоди у користуванні приміщенням та взагалі не впускає до квартири. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №9-99-203536 від 13.09.1999 року, співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14 серпня 2012 року у місті Харкові, у віці 83 років померла [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний запис за №10833 (свідоцтво про смерть [PERSON] 1-ВЛ №367668). Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] заповіла свою частину спадкового майна відповідачу [PERSON] Як вбачається зі свідоцтва про шлюб Серії 1-ВЛ №050273, 27 січня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Згідно технічного паспорту на квартиру, остання розташована на 9-му поверсі 9-поверхового будинку та складається: з 4 кімнат житловою площею 46,6 кв. м, у тому числі 1-а кімната 19,1 кв.м, 2-а кімната 9,2 кв.м, 3-я кімната 7,2 кв.м, 4-а кімната -11,1 кв.м, кухні площею 6,8 кв.м, вбиральні - 1,2 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, коридору 9,5 кв.м., вбудованої шафи 0,4;0,4;1,0 кв.м. Квартира обладнана балконом 3,0 кв.м. Загальна площа 68,8 кв.м. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними . Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Статтею 370 ЦК України, передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності . У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що також встановлено ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом. Ст. 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, оскільки, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частини вказаної квартири, та позовні вимоги за зустрічним позовом щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частини вказаної квартири, підлягають задоволенню. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості про користування спільним майном, суд, враховуючи обставини справи, інтереси співвласників, вважає за правильне встановити наступний порядок користування жилими та допоміжними приміщеннями спільної квартири: виділити у користування [PERSON] кімнату №3, площею 9,2 кв.м. та [PERSON] кімнату №5, площею 11,1 кв.м., залишити у спільному користуванні кімнату №2, площею 19,1 кв.м., коридор №1, площею 9,5 кв.м., кухню №8, площею 6,8 кв.м., вбиральню №10, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату, площею 2,0 кв.м. Інші вимоги позивача за первісним та зустрічним позовом не заявлялися. Стосовно позовних вимог за первісним та зустрічним позовами щодо зобовязання відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належними їм частинами квартири, суд також приходить до висновку про відмову у задоволенні цих частин позовних вимог у звязку з наступним. Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Приписами ч. 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що порядок користування квартирою встановлюються саме цим рішенням суду, відсутні підстави для зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою, оскільки раніше питання користування не було врегульовано договором або судовим рішенням. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом стосовно стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в сумі 10000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у\~ душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року\~ 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не було обґрунтовано та надано належних та допустимих доказів заподіяння відповідачем [PERSON] позивачу моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях й переживаннях, погіршенні здоровя позивача, або інших негативних наслідках, які настали для позивача внаслідок дій відповідача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial