Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, заявою про збільшення позовних вимог та заявами про уточнення позовних вимог, в яких просить: 1. Скасувати реєстрацію права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно на : - 1/3 частину житлового будинку №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району за [PERSON], вчинену на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19.06.2015р.; - 1/3 частину житлового будинку №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району за [PERSON], вчинену на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19.06.2015р.; - 1/3 частину житлового будинку №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району за [PERSON], вчинену на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19.06.2015р. 2. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме: - житлового будинку №72 по вул.Тартаківська в м.Сокаль Львівської області; - земельної ділянки, площею 0,0577га, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по вул.Тартаківвська,72 в м.Сокаль Львівської області; - земельної ділянки несільськогосподарського призначення для будівництва торгово-готельного комплексу, площею 0,0423га, що знаходиться по вул.Тартаківвська,72 в м.Сокаль Львівської області з розміщеним на ній незавершеним будівництвом та 1/2 частину будівельних матеріалів, згідно акту опису від 30.04.2015р., які знаходяться на ній; - будівельних матеріалів, згідно акту опису та арешту майна від 30.04.2015р., що знаходяться на земельній ділянці по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району; - земельної ділянки по вул.Лугова,6 в с.Забужжя Сокальського району Львівської області; - стягнути з відповідача на її користь 23608грн. грошової компенсації 1/2 частини ринкової вартості автомобіля марки «ГАЗ-3302414», 2008 року випуску, р.н.з. ВС3218СВ та автомобіля марки «ВАЗ-21043», 2006 року випуску, р.н.з. ВС1625ВА; 3. Визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]: - 2/3 частини житлового будинку №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району Львівської області та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 ідеальну частину даного будинку; - гараж №85, що знаходиться в гаражному кооперативі «Сокіл» в м.Сокаль Львівської області та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 68076,50грн., що складає вартість 1/2 частини зазначеного гаражу. 4.Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. З 08.08.1995р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у них народилося двоє синів: [PERSON], 06.10.1997р.н. та [PERSON], 28.07.2002р.н. З метою покращення матеріального стану сімї вона виїжджала на заробітки: з 1999 року по 2002 рік в США, з 2004 року по 2007 рік в Англію, з 2009 року по 20.10.2014 року в Ізраїлі. Протягом цих років вона надсилала відповідачу грошові кошти. Після повернення в Україну вона дізналася, що останній зрадив їй у подружній вірності та витрачав кошти на власний розсуд. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано 03.09.2002р. житловий будинок та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль, 29.12.2015р. придбано земельну ділянку несільськогосподарського призначення для будівництва торгово-готельного комплексу. Також під час шлюбу придбано автомобілі марки «ГАЗ-3302414», 2008 року випуску, р.н.з. ВС3218СВ та «ВАЗ-21043», 2006 року випуску, р.н.з. ВС1625ВА, які зареєстровані на імя [PERSON] Крім того, в 2002 році ними як подружжям за спільні кошти реконструйовано та добудовано житловий будинок №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району, який зареєстровано за дідом позивача [PERSON] Ними також придбано гараж №85 в гаражному кооперативі «Сокіл» та земельну ділянку по вул.Лугова,6 в с.Забужжя Сокальського району. За час її перебування на заробітках в Ізраїлі ними накопичено грошові кошти, які знаходяться на гривневому та валютному рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Ощадбанк». Набуте за час шлюбу майно відповідач добровільно поділити не хоче. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, навели суду обставини, викладені в позові. Додатково пояснили, що реконструкція будинку вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району була проведена в 2002 році, в той час, коли позивачка і [PERSON] працювали за кордоном. З огляду на відсоток збільшення будинку, 2/3 його частини є спільною власністю подружжя її та [PERSON] Право власності на цей будинок зареєстровано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду, яке на даний час скасовано. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов визнали частково та пояснили, що не визнають позовних вимог, які стосуються житлового будинку №7 по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району. Також заперечили проти вимоги про стягнення на користь позивачки половини вартості гаража, оскільки визначена позивачкою вартість є сумнівною. В США він з дружиною заробляли приблизно по 500 доларів США на місяць. Передавав в Україну через знайомих та привіз сам загальну суму близько 10000 доларів США. Також, він позичав в мами на поїздку. Крім цього, відповідач подав заперечення проти позову, в яких зазначив, що житловий будинок №7 по вул.Лугова в с.Забужжя є колгоспним двором, право власності на майно якого мають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], так як голова двору [PERSON] та його дружина [PERSON] померли. Позивачка не є членом колгоспного двору, а тому вимоги про визнання за нею права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку є безпідставними. Даний будинок не може бути предметом цього спору. Крім того, в 1990 році [PERSON] після смерті своєї тітки, яка проживала в Канаді отримав спадщину у формі банківських чеків на суму 250000 доларів США та за ці кошти з 1991 року по 2002 рік була проведена реконструкція належного останньому будинку в с.Забужжя Сокальського району. Також, грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках в ПАТ «Ощадбанк» є його особистими, оскільки внесені після розірвання шлюбу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]С.в судовому засіданні позову не визнали та пояснили, що всі вимоги, які стосуються житлового будинку по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району є безпідставними, так як позивачка не має жодного відношення до цього будинку та не брала участі в його реконструкції. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що після того, як вийшла заміж постійно проживала з чоловіком та дітьми без реєстрації в с.Забужжя по вул.Лугова,7, Сокальського району. На той час в будинку було чотири житлових кімнати, жодних добудов станом на 1997 рік, коли народився її син [PERSON], ще не було та будівельних матеріалів на той час також не було заготовлено. Зареєструвати місце проживання в цьому будинку було неможливо, оскільки власником є [PERSON], який помер. За місцем реєстрації ніколи не проживала, оскільки даний будинок знаходиться в аварійному стані. Її чоловік [PERSON] півтора року був на заробітках в Данії та після його приїзду в сусідів було придбано земельну ділянку по вул.Лугова.6 в с.Забужжя Сокальського району. Надалі цього вони вдвох поїхали на заробітки в Сполучені штати Америки, де перебували з грудня 1999 року по березень 2002 року. Там вони заробили близько 90000 доларів США, які чоловік передавав на Україну своєму батькові [PERSON] За ці гроші свекор розбудовував житловий будинок по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району, щоб забезпечити дітям кращі умови проживання. Хату будували сусіди та приватні особи, а не організація. Через два роки після повернення з США вона поїхала на заробітки в Англію, де її заробітна плата становила близько 1500 фунтів на місяць. Після цього вони купили ділянку та будинок по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль. Після цього вона сама їздила на заробітки в Ізраїль, де працювала безперервно шість років. Заробила там близько 90000 доларів США, які також висилала чоловікові. Однак, була змушена повернутися в Україну, так як довідалася, що чоловік [PERSON] зраджує їй у подружній вірності з неповнолітньою особою. Щодо спадщини їй відомо, що тітка померла у 1980х роках. Всі гроші, які отримали в спадок після її смерті, родичі поділили між собою та побудували будинки також у 80-х роках. Добудова була в той час, коли були в Америці. Оля поїхала в Іспанію і висилала дочці кошти, за які вони будували будинок в с.Тартаків. Всі зароблені нею та чоловіком кошти були вкладені в будівництво та придбання нерухомості. Вона довіряла чоловікові та його батькам, а тому документально не фіксувала скільки коштів та кому передала. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показав, що після одруження він з дружиною та її батьками проживав по Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району та з 1973р. вони разом вели будівництво. Він по сьогоднішній день добудовує житло. Забудовником даного будинку був [PERSON] В 1977р. вони з дружиною та її батьками перейшли проживати в цей будинок (одноповерховий, мансардного типу, розміром 9м х 11м), яким він був до 1980 року. Реконструкцію будинку вони розпочали в 1980 році: добудували веранду і розбудували літню кухню. З 1990р., коли він приїхав з Вірменії, продовжили розбудовувати будинок та літню кухню: добудували господарську будівлю, гараж, знесли підвали, залили частково фундамент до будинку. З 1996 р. тимчасово припинили будівництво та купували будматеріали. Почали будівництво в 1995р. закінчили в 2002р. З 2000р. його дружина перебувала на заробітках за кордоном та вислала на будівництво близько 12000 євро. Жодних письмових дозволів на реконструкцію від власника будинку не було. Однак, вважає, що реконструкцію він проводив як власник будинку та земельної ділянки. В 1986р. [PERSON] від сестри з США прийшли грошові кошти. спадщина. На підставі доручення від [PERSON] він отримав в м.Москва Російська Федерація 380000 доларів США, які прийшли як спадщина. Вони купили автомобіль, а решту грошей він відклав та в 1990р. продовжили будувати будинок. Він узгоджував реконструкцію з начальником Архбудконтролю в м.Львів, який сказав йому закінчити будівництво, після чого оплатити штраф та узаконити будівництво. На даний час будівництво не узаконене. Реконструкція проводилася за кошти його кошти та кошти дружини. Також, він допомагав своїй дочці будувати будинок в с.Тартаків Сокальського району. З народження син проживав у цьому будинку. Приблизно через рік після одруження син поїхав закордон на заробітки. В м.Сокаль по вул.Тартаківська,72 син з дружиною купили хату для будівництва комплексу. На даний час в будинку проживає він та його дружина, інколи його син, невістка та онуки. Житловий будинок по вул.Лугова,7 в с.Забужжя не відноситься до спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що його дочка [PERSON] 1995р. вийшла заміж та з цього часу проживала в [INFO]. Будинок на той час був площею близько 70-80кв.м. В 1999р. за кошти [PERSON] біля будинку було викопано котлован площею 50кв.м. Після цього його дочка та зять поїхали за кордон на заробітки та добудували будинок за кошти які заробили за кордоном. З працівниками на будівництві розраховувався [PERSON]С коштами, які висилало подружжя. Після реконструкції площа будинку збільшилася з 80км.м до понад 300кв.м. [PERSON] ніколи не проживала окремо. В будинку по вул.Тартаківській,66 в м.Сокаль Львівської області неможливо жити. Там хотіли збудувати будинок для сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] Їй відомо, що з 2000р. позивачка разом з чоловіком їздила на заробітки та добудовувала житловий будинок в с.Забужжя. З часу одруження остання разом з дітьми та чоловіком постійно проживає в будинку в с.Забужжя Сокальського району. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживав [INFO] з 1994р. по до 2002р. з моменту одруження. Також там проживали його дружина, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Він допомагав у реконструкції будинку фізичною працею. [PERSON] їздила на заробітки в Іспанію. До хати добудували підвал, кухню, кімнати над літньою кухнею. Йому відомо, що гроші працівника давав [PERSON] Походження коштів йому невідомо. Після одруження [PERSON] з дружиною постійно проживали [INFO] та періодично їздили на заробітки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з 1990р. він працював на будівництві по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району. На роботу його запрошував [PERSON], який йому і платив за роботу. Походження цих грошей йому невідоме. Будинок по вул.Лугова,6 купили в його батьків, які продали цей будинок приблизно в 2000 році. Після одруження [PERSON] проживав з дружиною по вул.Лугова,7 в с.Забужжя. З червня 2015р. він проживає в смт.Жвирка. До того часу в будинку проживали [PERSON], [PERSON], та [PERSON] з дітьми. [PERSON] в той час перебувала на заробітках. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 90-х роках працював на будівництві в [PERSON]. Розраховувався з ним [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні показали, що подружжя [PERSON] та [PERSON] їздили довгий час закордон на заробітки та разом з дітьми з моменту одруження проживають [INFO]. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони з народження проживають разом з батьками в с.Забужжя по вул.Лугова,7 Сокальського району. [PERSON] та [PERSON] 08.08.1995р. зареєстрували шлюб, від якого в них народилося двоє дітей: [PERSON], 06.10.1997р.н. та [PERSON], 28.07.2002р.н., що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про народження Згідно свідоцтва від 15.07.2016р., позивач [PERSON] змінила прізвище з «Тобяш» на «Баран». Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно перебувала за кордоном на заробітках в період: з 1999р. по 2002р., з 2004р. по 2007р., з 2009р. по 2014р., що стверджується копіями паспорта громадянина України для виїзду за кордон, квитками та не заперечується відповідачами. Згідно свідоцтва про право власності від 20.05.1987р. право власності на житловий будинок №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району Львівської області зареєстровано за [PERSON] Згідно довідки №5818 від 25.12.2014р., відповіді №584 від 20.02.2015р., витягу з погосподарської книги, довідки №30 від 13.02.2015р. та акту №32 від 16.02.2015р., житловий №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району Львівської області належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], членами двору є дружина [PERSON], дочка [PERSON], тітка [PERSON], зять [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON]С, головою колгоспного двору була [PERSON], членами: її дочка [PERSON], зять [PERSON], онук [PERSON] та онука [PERSON], яка 09.02.1995р. вибула. [PERSON] та [PERSON] вибули 2002 року та були зареєстровані 06.02.2015р. З актів від 10.01.2014р., 25.10.2014р., 16.02.2015р. вбачається, що в будинку №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району з 1977 року по даний час проживають [PERSON], [PERSON] (без реєстрації) та [PERSON] (без реєстрації). [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації. [PERSON] перебував за кордоном з 1999р. по 2002р. та з 2004р. по 2007р., [PERSON] перебувала за кордоном з 1999р. по 2002р., з 2004р. по 2007р. та з 2009р. по 2014р. [PERSON] померла 16.12.2016р., щ стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 28.02.2017р. Земельна ділянка по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району Львівської області, площею 0,1903га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON], що стверджується державним актом від 21.06.2000р. та витягом від 24.02.2015р. Згідно свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах та технічного паспорта від 17.10.1986р., житловий №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району Львівської області складався з трьох житлових кімнат житловою площею 57,0кв.м., загальна площа будинку 94,1кв.м З довідки-характеристики від 29.08.2000р. встановлено, що вартість колгоспного двору по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району Львівської області складає 62905грн, в тому числі житлового будинку 20216грн., прибудови до будинку 15858грн. З технічного паспорта від 11.04.2011р. та технічного паспорта від 22.12.2012р. вбачається, що в 2002 році проведено реконструкцію житлового будинку №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району Львівської області, в результаті якої його житлова площа збільшилася до 176,0кв.м., загальна площа складає 307,2кв.м. Рішенням Опільської сільської ради Сокальського району від 20.12.1989р. вулицю «17 вересня» в с.Забужжя Сокальського району Львівської області перейменовано на «Лугова». Згідно відповіді №705 від 27.02.2015р., житловий будинок №6 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району Львівської області зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2000р. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль Львівської області, площею 0,1000га, призначена для розміщення торгово-готельного комплексу, що стверджується державним актом від 20.02.2006р., виданим на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005р. та рішення Сокальської міської ради від 03.11.2005р. Також, за [PERSON] зареєстровано на праві власності будинок №72 по вул.Тартаківська в м.Сокаль Львівської області, що стверджується договором купівлі-продажу від 03.09.2002р., свідоцтвом від 13.09.2002р. та листом від 16.12.2014р. Актом від 27.10.2003р., висновком від 18.11.2003р., висновком від 05.12.2003р. [PERSON] погоджено попередній вибір земельної ділянки під розміщення магазину та кафе по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль Львівської області. Висновком від 20.10.2005р. архітектором Сокальського району погоджено проект відведення даної земельної ділянки. Згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2005р., [PERSON] придбав земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,0423га, розташовану по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль Львівської області. З довідки від 10.02.2016р. та довідки-характеристики від 16.03.2016р. встановлено, що [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Сокіл» та користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування гаражу №85, площею 24кв.м. Інвентаризаційна вартість даного гаражу складає 136153грн. Згідно договору від 15.04.2016р., на імя [PERSON] в ПАТ «Державний ощадний банк України» відкрито депозитний рахунок на суму 1500 доларів США. 10.11.2016р. в ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя [PERSON] відкрито депозитний рахунок на суму 14000 доларів США, що стверджується відповідним договором. 21.11.2016р. на імя [PERSON] відкрито депозитний рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк України» на суму 500 євро. Квартира №3 в будинку №66 по вул.Тартаківська,66 в м.Сокаль Львівської області перебуває в незадовільному технічному стані, що вбачається з довідки від 05.03.2015р. Згідно копій банківських документів, від 16.02.2010р., 17.05.2010р., 24.08.2010р., 28.09.2010р., 23.11.2010р., 21.12.2010р., 25.01.2011р., 22.02.2011р., 16.03.2011р., 12.04.2011р., [PERSON] надсилала [PERSON] грошові кошти, які він отримував. [PERSON] також надсилала грошові кошти з-за кордону [PERSON], що стверджується копіями банківських документів за 1997 рік та за 2005 рік. 14.12.1996р. Між [PERSON] та ПП «Західні контракти» укладено договір №12 на виконання робіт по реконструкції житлового будинку і господарських будівель по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району Львівської області, згідно якого дані роботи повинні виконуватися з 1996 року по 2002 рік. Між [PERSON] та ПП «Західні контракти» погоджено вартість реконструкції житлового будинку та господарських споруд в с.Забужжя Сокальського району Львівської області, що здійснюється в 2002 році на суму 337558грн. Згідно локального кошторису, відомості ресурсів локального кошторису, розрахунку загальновиробничих витрат, під час реконструкції даного житлового будинку загальна вартість експлуатації машин та механізмів складає 40190грн., матеріалів, виробів, конструкцій 1250грн., сума загальновиробничих витрат становить 16098грн. З накладних, рахунків, вбачається, що [PERSON] в період 1988-2008р.р. купував будівельні матеріали. Згідно висновку №7502-7505 від 27.01.2015р., загальна вартість незавершеного будівництвом обєкта по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль Львівської області, з врахуванням невикористаних будівельних матеріалів, становить 1013186,79грн. Вартість є наближеною, так як не надана в повному обсязі необхідна документація. З висновку №7432-7433 від 28.02.2017р. вбачається, що вартість будівництва та реконструкції житлового будинку та господарських будівель по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району становить 1191238грн. Процентне співвідношення загальної площі нового будівництва до раніше збудованого 326,5%, житлової площі 308,8%. Реконструкція будинку завершена і він придатний до проживання. Імовірна вартість незавершеного будівництвом обєкта по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль Львівської області становить 1179430,79грн. Рішенням Сокадьського районного суду Львівської області від 19.06.2015р. за [PERSON], [PERSON]С, та [PERSON] визнано право спільної часткової власності, по 1/3 частині за кожним, на житловий будинок по вул.Лугова,7 в с.Забужжя Сокальського району Львівської області. Дане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.10.2015р. та в задоволенні позову останніх відмовлено. З інформаційної довідки від 16.08.2017р. вбачається, що право власності на житловий будинок №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району Львівської області на підставі вищевказаного рішення Сокальського районного суду від з19.06.2015р. зареєстровано за [PERSON], [PERSON]С, та [PERSON] по 1/3 частині за кожним. Таким чином, підстава реєстрації права власності за [PERSON], [PERSON]С, та [PERSON] на спірний житловий будинок з господарськими будівлями відсутня, а тому вимога [PERSON] про скасування такої підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст. 60 ч. 1 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина четверта та пята статті 71 СК України) . У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами придбано житловий будинок по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль; земельна ділянка площею 0,0577га для обслуговування цього будинку; земельна ділянка несільськогосподарського призначення, площею 0,0423га по вул.Тартаківська,72 в м.Сокаль; земельна ділянка по вул.Лугвоа,6 в с.Забужжя Сокальського району. Оскільки ці речі є неподільними, сторони не дійшли згоди з приводу виділення цих речей у власність одному з них та щодо розміру компенсації на користь іншого і така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, за кожною зі сторін слід визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. У Цивільному кодексі України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (ч.1 ст.181, п.6 ч.1 ст.346, стст.350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (ст.331), «обєкт будівництва» (стст.876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно зводили будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, які підлягають виділу, і технічно довести до кінця спорудження зазначеними особами. У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали й конструктивні елементи споруди або з урахуванням конкретних обставин залишити її одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, що зводився за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Таким чином, враховуючи ті обставини, що спірне незавершене будівництво торгово-готельного комплексу по вул.Тартаківвська,72 в м.Сокаль зведене за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя, його будівництво не завершено та він не зданий в експлуатацію, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на 1/2 частину спірного обєкта незавершеного будівництва. Згідно відповіді №3982 від 18.12.2014р., за [PERSON] 13.04.2007р. зареєстровано на праві власності автомобіль марки «ВАЗ-21043», 2006 року випуску, кузов №XWK21041060009779, р.н.з. ВС1625ВА; 07.05.2010р. та автомобіль марки «ГАЗ-3302 414», 2008 року випуску, кузов №33020080550113, р.н.з. ВС3218СВ. Право власності на дані автомобілі набуто відповідачем за час шлюбу з позивачкою, а тому вони є спільним майном подружжя. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено, що одразу після звернення [PERSON] до суду з даним позовом, відповідач [PERSON] відчужив автомобілі марки «ГАЗ-3302414» за 14800грн. та «ВАЗ-21043» за 11800грн., що вбачається з довідок-рахунків від 24.01.2015р. Оскільки відповідач розпорядився даними автомобілями на власний розсуд без письмової згоди позивача, позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірних транспортних засобів: 14800грн. + 11800 = 26600грн., 26600/2 = 13300грн. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93). Однак, згідно ст. 99 Конституції України визначено, що грошова одиниця України гривня. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. З огляду на зазначене, а також те, що вартість транспортних засобів визначено у гривні, суд визнає безпідставним покликання позивача на те, що вартість таких слід визначати у доларах США з еквівалентом у грошовій одиниці України. Також, судом встановлено, що за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] як подружжя проведено реконструкцію житлового будинку №7 по вул.Лугова в с.Забужжя Сокальського району. Реконструкція будинку та господарських будівель завершена та будинок придатний для проживання. Внаслідок реконструкції площа будинку збільшилася на 326,5%. Така значна реконструкція проведена в період перебування [PERSON] і [PERSON] на роботі за кордоном, що стверджується довідкою-характеристикою від 29.08.2000р. (виданої відповідачу [PERSON]С.), згідно якої житлова площа спірного буднику станом на вказану дату становила 57.0кв.м. Та обставина, що [PERSON] купував будівельні матеріали не спростовує здійснення будівництва за кошти позивачки та [PERSON] Надходження інших коштів для проведення будівництва відповідачами в судовому засіданні не доведено. Таким чином, 2/3 частини реконструйованого житлового будинку належить до спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], де проживають по даний час сторони та їх спільні діти. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. В той же час, така реконструкція проведена без відповідного дозволу, а тому виходячи з положень ст.376 ЦК України, є самочинним будівництвом. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як обєкт нерухомості. Згідно п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Однак, власником земельної ділянки, на якій розташований спірний реконструйований будинок є належить [PERSON], яка померла. До реконструкції даний житловий будинок був зареєстрований на праві власності за [PERSON], який також помер. З огляду на зазначене, відсутні підстави визнання за позивачкою права власності на частину цього будинку, оскільки він після самочинної реконструкції в експлуатацію не прийнятий, право власності на нього не зареєстровано. Разом з тим, враховуючи правові позиції, викладену Верховним Судом України в Постанові від 15.05.2013р. у справі №6-37цс13, від та Постанові від №6-47цс16, виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути також визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Таким чином, суд дійшов висновку про можливість визнання за позивачкою права на частину обєкта незавершеного будівництва, оскільки реконструкція даного будинку здійснена за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності, після реконструкції процентне співвідношення загальної площі нового будівництва до раніше збудованого становить 326,5%, а також те, що така реконструкція проводилася з метою забезпечення сімї житлом, в якому по даний час проживають [PERSON]В, [PERSON], їх спільні діти, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] Крім того, як позивачці, так і відповідачам, слід розяснити, що з огляду на те, що реконструкція даного житлового будинку проведена самочинно, то набуття права власності на таке за особами, які його здійснили, регламентовано статтею 376 Цивільного кодексу України. Твердження відповідача про те, що даний будинок був колгоспним двором є безпідставними, оскільки згідно витягів з погосподарських книг за період з 1971р. по 2015р., ні голова двору [PERSON] ні члени його сімї в колгоспі не працювали. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. [PERSON] господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Що стосується позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь половини вартості гаражу №85 в гаражному кооперативі «Сокіл», то суд дійшов наступного висновку. В п.9 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. розяснено, що за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином до даних правовідносин слід застосувати положення частини пятої статті 71 СК України та визначити ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій. Однак, враховуючи те, що спірний гараж будівництвом не завершений та в експлуатацію не зданий, за позивачкою слід визнати право на 1/2 його частину, що в майбутньому після прийняття його в експлуатацію та реєстрацію права власності, буде підставою набуття останньою права власності на 1/2 його частину із залишенням гаражу в спільній частковій власності сторін. Крім того, представником відповідача адвокатом [PERSON] після судових дебатів та безпосередньо перед ухваленням судового рішення подано розписки про отримання [PERSON] грошових коштів в касі ПП «Сузіря» 30000 доларів США та 16000 доларів США. Дані кошти, згідно тверджень відповідача та представника, він взяв у борг в 1999 році та в 2004 році для оформлення поїздок на роботу в США та Великобританію. Однак, спонтанність подання таких боргових розписок та відсутність інших платіжних документів, які підтверджують виплату таких значних сум коштів юридичною особою, викликають сумнів у достовірності та правдивості вчинення правочинів (отримання позики). Крім того, протягом трьох років розгляду справи відповідач жодного разу не згадував про те, що для виїзду за кордон він витратив такі значні кошти та раптово зазначив про це безпосередньо перед видалення суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення у справі. Тому, суд не враховує дані розписки при здійсненні поділу майна подружжя. Згідно представлених позивачкою платіжних документів, нею понесено наступні судові витрати: 243,60грн., 640грн. та 243,60грн. судового збору (квитанції від 15.12.2014р., 13.02.2015р., 04.10.2017р.,) = 1127,2грн. ; 2014,80грн. та 3690грн. на проведення експертиз. Загальна сума судових витрат становить 6832грн. Зазначені витрати, в силу вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial