Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, та яким просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається не те, що між сторонами 27 вересня 2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, зроблено актовий запис № 643. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Посилається на те що, подружні відносини не склались через різні погляди на життя та несумісність характерів. На теперішній час проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, не відповідає інтересам сторін. Домовленості про порядок утримання дитини між сторонами не досягнуто. Позивач в підготовчому судовому засіданні уточнила позовні вимоги, про що надала заяву в якій відмовляється від стягнення додаткових витрат на дитину. В іншій частині позовні вимоги підтримала в повному обсязі, шлюб просила розірвати та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов, в обсязі уточнених позовних вимог, визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані в обґрунтування позовних вимог докази в їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 27 вересня 2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №643 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27 вересня 2013 року). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 24 червня 2014 року). Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб підлягає розірванню. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості про порядок та розмір утримання дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, враховуючи викладене, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим встановити узгоджений сторонами розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved