Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є опікуном\~ сина\~ - [PERSON] , який\~ рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.01.2012 року визнаний недієздатним. Син у 1992-1993 роках проходив строкову службу в Збройних Силах України у військових частинах: [NUMBER] та [NUMBER] , під час проходження військової служби в 1992 році в ВЧ [NUMBER] отримав черепно-мозкову травму, яка в подальшому призвела до психічного захворювання: шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний перебіг «С», виражений змішаний дефект». Згідно до\~ висновку Центральної військово лікарської комісії(далі ЦВЛК ) по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій та каліцтв від 09.10.2012 року було встановлено, що ушкодження здоров`я [PERSON] пов`язане з проходженням військової служби. З 2001 року син перебуває на обліку в Херсонському міському психоневрологічному диспансері та є інвалідом другої групи, з 23.09.2005 року інвалідність встановлена безстроково. 23.04.2013 року вона звернулася в інтересах недієздатного [PERSON] до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом до Міністерства Оборони України, військової частини [NUMBER] та військової частини [NUMBER] про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та моральної шкоди, в задоволенні якого було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.02.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона було змінено та зазначено, що належними відповідачем у справі є\~ НАСК «Оранта». 01.09.2014 року вона звернулася до Херсонської обласної дирекції НАСК «Оранта» і подала заяву на виплату страхової суми з доданими до неї документами відносно [PERSON] , однак їй було відмовлено, посилаючись на те, що виплата страхових сум ними не здійснюється. Повторно звернулася до відповідача із заявою від 19.11.2014 року про виплату страхової суми, але відповіді не отримала, хоча додала до заяви рішення суддів, де вказано, що належним відповідачем є саме НАСК «Оранта» як страховик. [PERSON] проходячи військову службу в 1992-1993 роках з Збройних Силах України був застрахований державою на випадок захворювання, одержаного у період проходження служби. Сума страхового відшкодування становить 70000,44 грн. Окрім того, відповідачем\~ своїми діями, а сам,\~ відмовою виплатити страхове відшкодування завдавав їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона переживає душевні страждання, внаслідок чого стала гірше себе почувати, часто хворіє, постійно перебуває в стресовому стані, змінила свій звичайний спосіб життя. Розмір моральної шкоди, нанесеної відповідачем\~ оцінює в 10000,00 грн. Просить поновити пропущений строк звернення до суду, оскільки про порушення прав [PERSON] зі сторони відповідача вона дізналася з рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.12.2013 року. Стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 100-кратної мінімальної заробітної плати в України станом на 1992 рік суму 70 000,44 грн., а також стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 3000,00 грн. за правову допомогу. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування зазначив, що умови страхування і порядок виплати страхових сум військовослужбовцям та членам їх сімей за даним видом страхування визначалися Постановою КМУ № 488 від 19.08.1992 року «Про умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхового відшкодування». Згідно зазначеної постанови виплата страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців здійснювалася Українською державною страховою установою\~ «Укрдержстрах», правонаступником якої було ВАТ «НАСК «Оранта» за рахунок коштів Державного бюджету, які щорічно виділялися за окремою Постановою КМУ. У відповідності зі змінами від 03.11.2006 року до ст. 4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Оскільки Закон має вищу юридичну силу, а Постанова КМУ є підзаконним нормативно-правовим актом, страхова компанія, починаючи з 2007 року, у відповідності із вимогами зазначеного Закону не здійснювала виплати страхових сум за даним видом страхування, так як не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є проходив військову строкову службу в Збройних Силах України у військових частинах [NUMBER] та [NUMBER] з 1992 року по 1993 рік. Відповідно до довідки Херсонської обласної психіатричної лікарні від 12.05.2006 року № 1136 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній психіатричній лікарні з діагнозом: «шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтна течія, ремісія «С», виражений змішаний тип». Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.01.2010 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено для нього опікуна [PERSON] . Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1957 від 09.10.2012 року захворювання [PERSON] «шизофренія, параноїднаформа, безперервно-прогредієнтнийперебіг «С», виражений змішаний дефект» пов`язане з проходженням військової служби. Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 01.04.2013 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безстроково. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.12.2013 року у задоволенні позову [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] до Міністерства оборони України, Військової частини [NUMBER] та Військової частини [NUMBER] про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.02.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.12.2013 року змінено, виключено з його мотивувальної частини висновок про те, що до матеріалів справи не долучено доказів, які б підтверджували отримання [PERSON] черепно-мозкової травми під час проходження військової служби. Згідно вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] звернулася 13.08.2014 року та 19.11.2014 року до Херсонської обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» із заявою про виплату страхової суми за фактом захворювання колишнього військовослужбовця [PERSON] . Однак їй було відмовлено, з посиланням\~ на те, що виплата страхових сум здійснювалася Українською державною страховою установою «Укрдержстрах», правонаступником якої є ВАТ НАСК «Оранта» відповідно до постанови КМУ № 488 від 19.08.1992 року «Про умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» шляхом виділення коштів з Державного бюджету України на спеціальний рахунок. Починаючи з 2007 року виплата страхових сум за зазначеним видом страхування ВАТ НАСК «Оранта» не здійснюється, а покладається на Міністерством оборони України. За правилами\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно зі\~статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №\~2011-XIIсфера дії цього\~Закону\~поширюється на:1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей. Відповідно до\~ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,\~ в редакції від 20.12.1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин,\~ військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України. [PERSON] проходячи військову службу в 1992-1993роках у Збройних Силах України, був застрахований державною на випадок захворювання, одержаного у період проходження служби(зборів). Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08. 1992 року №488, затверджено «Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум», відповідно до п.1 яких державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться установами Української державної страхової комерційної організації «Укрдержстраху» за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії. Державному комітету у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншими військовим формуванням, що створені Верховною Радою України. Згідно до п. п. б, п. 6 зазначених Умов установи Укрдержстраху виплачують страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення(контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби(зборів) у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до\~ загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Після внесення змін до п.1 зазначеної постанови 22.03. 1995року Державне обов`язкове особисте страхування\~ військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори проводиться Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» за рахунок коштів державного бюджету. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги розрахунок позивача,\~ який відповідачем не спростований, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 70 000, 44 грн. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених в пункті 5 постанови №4 «Про\~ судову практику в справі\~ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підставцивільно правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача\~ та\~ вини останнього в її заподіянні. За діючим в Україні законодавством відшкодування моральної шкоди можливе лише у разі, якщо таке відшкодування передбачено договором або законом. Позивач обґрунтовує завдану їй моральну шкоду, відмовою\~ відповідача виплатити страхове відшкодування,\~ що не є підставою для відшкодування\~ моральної шкоди. Статтею 73 ЦПК України визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Із матеріалів справи вбачається, що позивач протягом тривалого періоду часу зверталася із заявами до різних інстанції за захистом порушеного права її сина, а також із позовами до суду, що свідчить про поважність причин пропуску процесуального\~ строку, який підлягає поновленню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. Згідно до ст.79 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу, однак позивачем на надано документального підтвердження понесених витрати. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрати є підставою для відмови в задоволенні вимог про\~ їх стягнення. На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,\~

Outcome: partial