Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, та просить суд усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 08.08.2009 року належить будинок [ADDRESS]. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, з яким остання перебувала в зареєстрованому шлюбі з 16.03.2012 року. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року шлюб був розірваний, рішення набрало законної сили 18.09.2015 року. З 26.06.2014 року відповідач був зареєстрований у будинку позивача. Відповідач лише після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу, а саме з 12.09.2015 року, забрав свої речі та виїхав з будинку позивача. Відповідач пообіцяв знятися з реєстрації в зазначеному будинку, однак в подальшому змінив номер телефону, позивач не має з ним ніякого зв'язку. Позивач не може отримати субсидію на житлово - комунальні послуги. Крім того, факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує її права як власника зазначеного будинку. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, з 2012 року вони перебували у шлюбі, в 2015 році - розірвали шлюб. На його прохання в 2014 році позивач прописала чоловіка в будинку. Після розлучення в 2015 році відповідач вивіз із зазначеного будинку речі та виїхав, обіцяв виписатися з будинку, однак в подальшому змінив номер телефону, позивач не має з ним ніякого зв'язку. В судовому засіданні 16.04.2019 року позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що будинок [ADDRESS] належить лише їй, вона його придбала в 2009 році. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, з яким остання перебувала в шлюбі з 2012 року. В 2015 році шлюб між ними був розірваний. З 2014 року відповідач був зареєстрований у будинку позивача на його прохання. Після розірвання шлюбу, з 2015 року, відповідач забрав свої речі та виїхав з будинку позивача, пообіцявши знятися з реєстрації в будинку, однак в подальшому змінив номер телефону, позивач не має з ним ніякого зв'язку. В судове засідання 17.04.2019 року позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Клопотала про доручення до матеріалів справи Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.04.2019 року. Відповідач в судові засідання, призначені на 22.03.2019 року, 16.04.2019 року та 17.04.2019 року не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 08.08.2009 року серії [NUMBER], зареєстрованому в реєстрі №3174 [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.5). Право власності [PERSON] на вищезазначений будинок підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17.04.2019 року. Згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 16.03.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис №28 (а.с.7). Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року шлюб між ними був розірваний, рішення набрало законної сили 18.09.2015 року (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №472 від 12.02.2019 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.10). В матеріалах справи наявна копія домової книги із зазначенням осіб, які зареєстровані у вищевказаному будинку (а.с.11-13). Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона проживає по [ADDRESS]. З позивачем вони сусіди, проживають паралельно один від одного. З відповідачем - колишні сусіди. Позивач з відповідачем жили по [ADDRESS]. Що сталося у позивача з відповідачем не знає, жили нормально, потім розлучилися, у відповідача з'явилася інша жінка, він виїхав, бачила останній раз його роки 3-4 тому. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відносно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку (квартири), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 р. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житла по [ADDRESS], відповідач на момент звернення із позовом до суду не є членом сім'ї власника житла, з вересня 2015 року не проживає за зазначеною адресою, особистих речей не зберігає, за комунальні послуги не сплачує, домогосподарством не займається, будинок не утримує, зазначене створює перешкоди у користуванні власником своєю власністю, оскільки позивач не може оформити субсидію. Наведене дає підстави для суду зробити висновки про те, що позивач має право вимагати від особи, яка не є членом її сім'ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права у будь - який час. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved