Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 942 грн. для оплати 50% фактично понесених одноразових додаткових витрат на придбання товарів для розвитку здібностей дитини за станом здоров`я; стягнення 16 000 грн. для оплати 50% фактично понесених одноразових додаткових витрат на необхідні тренування дитини за станом здоров`я, згідно рекомендацій лікарів; стягнення щомісяця по 2 000 грн. для оплати 50% фактично передбачуваних регулярних додаткових витрат, що пов`язані з особливими обставинами, викликаними хронічною хворобою дитини та розвитком її здібностей за станом здоров`я, починаючи з дня пред`явлення позову 02.05.2019 р. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, та допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення додаткових витрат на дитину у межах суми платежу за один місяць (а.с. 44-51). Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 23.12.2011 року вона уклала шлюб із відповідачем, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 2 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Встановлений рішенням суду розмір аліментів не є достатнім у 2019 році, оскільки витрати на дитину зросли. Вже після призначення аліментів з 24.09.2018 р. донька почала відвідувати дитячий садочок, в якому обов`язковий благодійно-примусовий щомісячний платіж складає 3 500 грн. Позивач зазначає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, окрім встановленого судом розміру аліментів, жодної допомоги у вихованні дочки, догляді за нею, витратах на лікування та розвиток здібностей дитини на себе добровільно не бере, хоча [PERSON] може працювати повний робочий день, має іноземне авто, є співвласником двох квартир у м. Києві, свої доходи умисно приховує. Дитині встановлено діагноз хронічний пієлонефрит, рецидивуюча інфекція сечовивідних шляхів та за довідками і рекомендаціями лікарів призначено тренування з фігурного катання на постійній основі для покращення роботи м`язів нижньої частини тіла та загального посилення імунітету. Позивач вказує, що понесення нею щомісячних додаткових витрат доведено чеками на придбання ковзанів, захисного спорядження, спеціального теплозберігаючого одягу у магазинах «Олімпієць», «К-маркет», «Спортмастер», заточки ковзанів тощо на суму 7 884 грн., відтак відповідач має сплатити 3 942 грн. Регулярні заняття з фігурного катання обходяться щомісячно у розмірі 4 000 грн., що включає: (50 грн. - оренда льоду, 350 грн. - тренерські послуги) х 2-3 рази на тиждень х 4 тижні на місяць = 3 200 грн. (2р/тиждень) - 4 800 грн. (3 р/тиждень), тобто середнє арифметичне 4 000 грн. щомісячно, з яких Ѕ частина становить 2000 грн. на місяць. Оплата занять з фігурного катання, призначених лікарями за станом здоров`я на час подання позову 02.05.2019 р. за 8 місяців по 4 000 грн. щомісячно складає суму 32 000 грн., з яких лише за оренду льоду нею сплачено 5 468 грн., згідно чеків. Фактично понесені нею одноосібно додаткові витрати на дитину з часу попереднього рішення суду від 26.09.2018 р. складають 39 884 грн. Ухвалою суду від 13.05.2019 р. позовна заява [PERSON] була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків не більше трьох днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалою суду від 19.06.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 18.07.2019 року до суду від відповідача в особі представника [PERSON]. надійшов відзив на позов, у якому вказує, що позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину щомісячно в розмірі 700 грн. Зазначає, що вказаний позивачем у позові діагноз хронічний пієлонефрит не відповідає виписці з медичної картки дитини, відповідно якої встановлено діагноз гострий пієлонефрит, рекомендоване стаціонарне лікування. Захворювання доньки не діагностовано як хронічне, що виключає необхідність у щомісячному понесенні та фінансуванні додаткових витрат на таке лікування. Він готовий покривати витрати на дитину разово, наперед або після їх фактичного понесення, проте не щомісячно, оскільки в цьому немає необхідності. Деякі надані позивачем медичні довідки були актуальні ще в 2015-2016 р.р., а деякі медичні документи та квитанції взагалі нечитабельного вигляду, тому з таких копій неможливо ідентифікувати їх призначення. Він добросовісно виконує свої обов`язки щодо утримання дитини. Постановою Київського апеляційного суду від 11.01.2019 р. з нього на користь позивача стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 1 769 грн. одноразово, тому він вже поніс такі витрати, проте позивач посилається на довідки, які були надані суду при розгляді справи № 755/9744/18. Позивач зловживає своїми процесуальними правами, так як суд вже відмовляв у задоволенні вимог щодо регулярного щомісячного стягнення до досягнення дитиною повноліття. Його заробітна плата за штатним розкладом 6 756 грн., він має проблеми зі здоров`ям, переніс хірургічне втручання, також на його матеріальне становище впливає те, що його дружина має хронічне захворювання (а.с. 60-62). Відповідачем з відзивом подані клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про закриття провадження у справі. 25.07.2019 р. позивачем подана відповідь на відзив відповідача у якій просить задовольнити позов, вказує що постановою Київського апеляційного суду від 11.01.2019 р. з відповідача [PERSON] стягнуто фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини у повному обсязі у розмірі 1769 грн. та постановою Київського апеляційного суду від 14.04.2019 р. стягнуто 2 688 грн., при цьому роз`яснено, що позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду з аналогічними вимогами з інших підстав, а саме стягнення додаткових витрат на розвиток здібностей дитини з фігурного катання. Зазначає, що відповідач повністю дієздатний та намагається підробити докази заради уникнення витрат на власну дитину. 26.07.2019 р. позивачем подана заява з проханням відмовити відповідачу у клопотанні про закриття провадження у справі у зв`язку з його безпідставністю та подане клопотання з проханням залишити без задоволення клопотання відповідача про заперечення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, просить вирішити справу за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. Ухвалою суду від 29.07.2019 р. заяву [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. Ухвалою суду від 02.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2011 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2017 року (а.с. 8 зв., 9). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року змінено розмір аліментів встановлених рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2017 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , з 2000 грн. на 2300 грн. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 86-89). За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на доньку, а саме половину сплачених нею коштів у розмірі 7 884 грн. на придбання товарів для розвитку здібностей дитини за станом здоров`я, з яких Ѕ частина становить 3 942 грн., та половину сплачених коштів у розмірі 32 000 грн. на тренування дитини за станом здоров`я, з яких Ѕ частина - 16 000 грн. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно частини першої ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно довідки від 25.04.2019 р. виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва», [PERSON] , 2015 р.н., встановлений діагноз хронічний пієлонефрит, рекомендовано відвідувати спортивну секцію фігурного катання (а.с. 14). У довідці вищевказаного медичного закладу від 26.04.2019 р. зазначено діагноз [PERSON] хронічний пієлонефрит, рекомендовано відвідувати секцію з фігурного катання в групі здоров`я постійно (а.с. 15). Діагноз зазначеного хронічного захворювання дитини сторін по справі також вказано 11.09.2016 р. лікарем нефрологом (а.с. 22), у медичній картці (а.с. 22 зв.), у виписці з історії розвитку [PERSON] (а.с. 23), в аналізі лабораторії від 27.11.2018 р. (а.с. 32). У зв`язку з цим суд критично ставиться до заперечень відповідача з посиланням на те, що характер захворювань дитини не діагностовано, як хронічний, що виключає потребу в щомісячному фінансуванні додаткових витрат на дитину. Отже, суд вважає, що в зв`язку з хворобою дитини та рекомендаціями лікарів стосовно необхідності займатися фігурним катанням для відновлення стану здоров`я [PERSON] , понесені позивачем витрати по оплаті коштів щодо катання на льодовому катку на ковзанах та придбання у зв`язку з цим речей, в розумінні ст. 185 СК України, відносяться до додаткових витрат на дитину. Позивачем надано копії чеків за придбання ковзанів на суму 799 грн. (а.с. 18) та чек по оплаті двох чохлів для лез по 159 грн. кожний, ковзанів - 699 грн., (а.с. 20), що загалом складає суму 1 816 грн., відповідно Ѕ частка якої становить 908 грн. Також на підтвердження позовних вимог позивач надала копії чеків по оплаті катання на катку та заточки ковзанів (40 грн., 40 грн., 100 грн.) на загальну суму 5 233 грн. (а.с. 16-21), з яких Ѕ частка становить 2 616 грн. 50 коп. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як додаткові витрати на дитину, становить у розмірі 3 524 грн. 50 коп. При цьому суд не враховує: 10 копій чеків, зміст яких незрозумілий (а.с. 16, 16 зв., 17 зв., 18 зв., 19, 20); чеки на суму 56 грн., 130 грн., 458 грн., 199 грн., 1916 грн., 438 грн., 139 грн., 429 грн., з яких неможливо з`ясувати найменування придбаних за ними товарів (а.с. 17, 17 зв., 18, 21) та чек на суму 199 грн. за ігровий набір (а.с. 18 зв.), два квитки в цирк на загальну суму 400 грн. (а.с. 20), чек за кеди 1 080 грн. (а.с. 21), які не стосуються спірних правовідносин. За нормою ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З наданих позивачем медичних документів вбачається хронічна хвороба дитини, в зв`язку з чим лікарями рекомендовано постійне заняття дитини фігурним катанням. Визначаючи розмір щомісячних додаткових витрат на дитину, суд враховує фактично понесені позивачем такі витрати, що документально підтверджені. Так, відповідно наданих чеків за катання на льоду та заточку ковзанів позивачем загалом були сплачені кошти у розмірі 5 233 грн., а саме: за період з вересня по грудень 2018 року та з січня по квітень 2019 року, тобто за 8 календарних місяців. Отже, щомісячна така оплата становить по 654 грн. 13 коп. (5 233 : 8), з яких половина вартості - 327 грн. 07 коп. Разом з тим суд враховує визнання відповідачем позову у відзиві не позов в частині вимог щомісячних стягнень в розмірі 700 грн., тому вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача щомісячно, як додаткові витрати на дитину для заняття фігурним катанням за станом здоров`я. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги в частині стягнення коштів з дня пред`явлення позову та негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць не підлягають задоволенню, так як не грунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки поняття аліменти і додаткові витрати не є рівнозначні та регулюються окремими нормами закону. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується.

Outcome: partial