Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30.01.2014 року. З відповідачем вони разом проживали ще з серпня 2010 року. У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO]. Крім того, у неї на утриманні є дошлюбний син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони з січня 2017 року разом не проживають, відповідач забрав всі свої особисті речі і пішов проживати до своїх батьків. За час шлюбу відповідач постійно вчиняв сварки, наносив їй побої, обрав її нецензурними словами, погрожував розправою, тобто вчиняв насильство в сім'ї фізичного та психологічного характеру. Вона неодноразово викликала працівників поліції та відносно нього було складено протоколи про адміністративне правопорушення. Просила шлюб розірвати, оскільки примирення між ними є недоцільним, місцем проживання малолітньої дочки визначити її місце проживання, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку (а.с. 36), а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно повторного свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.01.2014 року (а.с. 4). У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою (а.с. 6). Крім того, у позивача [PERSON] на утриманні є дошлюбний син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сімейне життя у сторін не склалося, відповідач постійно вчиняв сварки та скандали, ображав позивача нецензурними словами, протягом останіх місяців разом не проживають. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітньої дитини визначити її місце проживання, а відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (квитанція № ПН134598 від 20.02.2018 року, а.с. 1). На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved