Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний графік зустрічей з дітьми: з понеділка по п`ятницю з 16.00 год. до 18.00 год. без присутності батька; першу і третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10.00 год. до 20.00 год. без присутності батька за місцем фактичного проживання позивача без обмеження місця прогулок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до баби і діда; дна народження дітей, а саме [INFO] та [INFO] кожного року, до досягнення дітьми повноліття з 14.00 год. до 18.00 год.; кожні шкільні канікули (осінні, зимові, весняні, літні) на період не менше 1/2 частини днів, що припадають на канікули, для відпочинку та оздоровлення дітей на території України та за її межами з обов`язковим повідомленням відповідача про місце відпочинку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.2003 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року шлюб розірваний. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO] . Неповнолітні діти сторін проживають разом з відповідачем, який постійно чинить позивачу перешкоди. Зазначила, що відповідачем неодноразово вчинялися насильницькі дії відносно неї, що підтверджується постановами Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2018 року та 21.12.2018 року, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатись до правоохоронних органів та медичних установ. Між позивачем та відповідачем немає згоди та існує спір щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми, а тому наявні підстави для реалізації її прав у судовому порядку. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторонами в справі надані пояснення та заперечення, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідача. Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, надіслала на адресу суду пояснення в яких зазначила, що сторонами не надано відповідних пояснень та необхідного пакета документів для розгляду питання про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, а тому служба не в змозі у повній мірі дослідити обставини справи та надати обґрунтований висновок до суду. Суд, врахувавши заяви представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 13.09.2003 року по 21.08.2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] від 30.10.2008 року. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишились проживати разом з батьком відповідачем [PERSON] . Судом встановлено, що у сторін виникають конфліктні ситуації з приводу визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів позовної заяви вбачається, що з боку відповідача [PERSON] відносно позивача [PERSON] чиниться психологічне насильство, що підтверджується копіями постанов Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2018 року, 21.12.2018 року. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також, як зазначає позивач відповідачем чиняться їй перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відповідач не дає можливості їй спілкуватись з ними у необхідному обсязі, а тому просила не чинити їй перешкод у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановивши графік зустрічей з дітьми, на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з пояснень надісланих на адресу суду Службою у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, сторонами не надано відповідних пояснень та необхідного пакета документів для розгляду питання про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, не забезпечено явку дітей до служби для проведення з ними бесіди по суті спору, служба не в змозі у повній мірі дослідити обставини справи та надати обґрунтований висновок. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дітей, мають право на спілкування з ними, їх виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зазначено у Загальному коментарі Комітету з прав дитини № 14 (2013 рік) щодо права дитини на першочергове врахування її найкращих інтересів (п. 1 ст. 3), з метою довести, що право дитини на оцінювання та першочергову увагу до її найкращих інтересів було дотримане, усі рішення стосовно дитини або дітей мають бути вмотивовані, обґрунтовані та пояснені. У мотивації рішення необхідно чітко вказати усі фактичні обставини, що стосуються дитини, які елементи було визнано необхідними під час оцінювання найкращих інтересів, склад таких елементів у кожній справі, а також яким чином їх було оцінено для визначення найкращих інтересів дитини. Якщо рішення не збігається з поглядами дитини, слід чітко вказати причину для цього. У виключних випадках, коли обране рішення не відповідає найкращим інтересам дитини, слід вказати підстави для такого рішення і таким чином показати, що найкращі інтереси дитини було враховано, незважаючи на результат. Недостатньо вказати у загальних формулюваннях, що інші міркування переважають над найкращими інтересами дитини. Слід чітко перерахувати такі міркування у зв`язку з розглянутою справою та надати причини для їхньої першочергової важливості. В обґрунтуванні також має бути доведено, що найкращі інтереси дитини не були достатньо вагомими, щоб переважити інші міркування. Слід визначити обставини, за яких найкращі інтереси дитини мають бути найвагомішим міркуванням. У даній ситуації суд звертає увагу на те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору, суд вважає за доцільне визначити порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний графік зустрічей з дітьми: щомісяця першої та третьої суботи з 11.00 год. до 19.00 год. та дні народження дітей, а саме [INFO] та [INFO] кожного року з 11.00 год. до 15.00 год. і до досягнення ними повноліття. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має бажання приймати участь у вихованні своїх дітей і таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дітей, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей, суд вважає, що повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні її доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] у частині встановлення способу участі матері у вихованні дітей підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial