Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради та просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,0 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка складається із жилої кімнати, площею 17,0 кв.м, жилої кімнати, площею 8,9 кв.м, жилої кімнати, площею 12,5 кв.м, кухні, ванної кімнати, туалету коридору, вбудованої шафи та лоджії, в цілому. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. За життя [PERSON] було складено заповіт, згідно до якого, спадкодавець заповів позивачу, [PERSON] свою частину квартири [ADDRESS]. Позивач прийняла спадщину у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не відмовився від прийняття спадщини у порядку ст. 1270 ЦК України. Успадкована квартира, була придбана спадкодавцем і спадкоємцем у шлюбі, згідно договору купівлі - продажу № 19911 від 09.04.1997 року, укладеного на «Одеській товарній біржі», зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за № 212пр. стр. 23, реєстраційний №99. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2004року (справа № 2-5225/2004) вказаний договір було визнано дійсним та за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення від 27.07.2004року, право власності було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» під № 99, в кн.. 529пр-103. Проте, після смерті спадкодавця з'ясувалося, що всі вище вказані правовстановлюючі документи на спірну квартиру, загублені. Після смерті чоловіка, позивач у встановлений законом строк звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори на предмет отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, проте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] у вчиненні вказаних нотаріальних дій, позивачу було відмовлено через втрату правовстановлюючих документів на спірну квартиру та запропоновано, задля захисту своїх порушених прав, звернутися з відповідним позовом до суду. Відновити втрачені правовстановлюючі у не судовому порядку позивач не має змоги, оскільки з 01.01.2013 року втратило чинність «Положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 (згідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5), відтак КП «ОМБТІ та РОН» не має правових підстав для видачі дублікатів правовстановлюючих документів та витягів з реєстру. Оскільки подружжя [PERSON] володіли успадкованою квартирою на праві спільної сумісної власності, то зареєструвати право власності на цю квартиру після смерті одного з співвласників не можливо через те, що заява про реєстрацію права власності на нерухоме майно має бути підписана всіма власниками нерухомості згідно до приписів ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV. Згідно останніх даних інвентаризації успадкованої квартири, відповідно до Технічного паспорту, виданого КП «ОМБТІ та РОН» від 25.04.2013 року, квартира [ADDRESS] має загальну площу 63,0 кв.м, житлову площу 38,4 кв.м, яка складається із жилої кімнати, площею 17,0 кв.м, жилої кімнати, площею 8,9 кв.м, жилої кімнати, площею 12,5 кв.м., кухні, ванної кімнати, туалету коридору, вбудованої шафи та лоджії. Самочинної реконструкції квартири не проводилося. Таким чином, враховуючи те, що ? частина спірної квартири належать позивачу, як частина у спільній сумісній власності майна, яке було набуто у шлюбі зі спадкодавцем, а інша ? частина цієї квартири належить позивачу за заповітом, проте правовстановлюючі документи на спірну квартиру було втрачено, а відновити їх у передбаченому законом порядку неможливо, тому позивач змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач, Виконавчий комітет Одеської міської ради, сповіщені належним чином, у судове засідання не з*явилися, заперечень стосовно предмету позову або заяви про розгляд справи за їх відсутності, до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши обставини справи і представлені докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачем, [PERSON] та її чоловіком, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 19911 від 09.04.1997 року, укладеного на «Одеській товарній біржі», було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 212пр. стр. 23, реєстраційний №99. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2004року (справа № 2-5225/2004) вказаний договір було визнано дійсним та за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення від 27.07.2004року, право власності було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» під № 99, в кн.. 529пр-103. За життя, чоловіком позивача, [PERSON] було складено заповіт, згідно з яким, спадкодавець заповів позивачу, [PERSON] свою частину квартири [ADDRESS]. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] від 07 травня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 601. [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 5597 від 06.06.2013року та видано Свідоцтво про смерть (серія [NUMBER]) від 06.06.2013року. Позивач прийняла спадщину у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не відмовився від прийняття спадщини, у порядку ст. 1270 ЦК України. Факт постійного проживання спадкодавця і спадкоємця з 12 листопада 1997 року у квартирі [ADDRESS], підтверджуються довідками № 1897 та 1896 від 18.11.2012 року, виданими КП ЖКС «Черьомушки», що містяться у матеріалах справи. 21 грудня 2013 року позивач, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1297 ЦК України, звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на предмет отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухомість, протее 26.12.2013 року нотаріусом, [PERSON] у вчиненні відповідних нотаріальних дій, позивачу було відмовлено та зазначено у відповіді на звернення спадкоємця, що «Видати на ім'я спадкоємця свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухомість у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS], неможливо у зв'язку з невизначеністю належної померлому частки у праві власності на вищевказану квартиру та у зв'язку з тим, що наданий спадкоємцем документ на предмет спадщини не містить відмітки про реєстрацію його в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» та відсутній Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про реєстрацію права власності за спадкодавцем», через що, [PERSON] було запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи, отриманою судом. Відновити втрачені правовстановлюючі у не судовому порядку позивач не має змоги, оскільки з 01.01.2013 року втратило чинність «Положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 (згідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5), відтак КП «ОМБТІ та РОН» не має правових підстав для видачі дублікатів правовстановлюючих документів та витягів з реєстру. З 01.01.2013 року органом, що здійснює державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно є Державна реєстраційна служба України, що передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV. Оскільки подружжя [PERSON] володіли успадкованою квартирою на праві спільної сумісної власності, то зареєструвати право власності на цю квартиру після смерті одного з співвласників не можливо через те, що заява про реєстрацію права власності на нерухоме майно має бути підписана всіма власниками нерухомості згідно до приписів ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV. У зв'язку і неможливістю відновлення правовстановлюючих документів та неможливістю позивачу через ці обставини успадкувати спірну квартиру за заповітом, визнати за нею право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS], проте вказані дії можливо здійснити на підставі рішення суду. Частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що набувається на підставах, не заборонених законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частини 1, 2 статті 356 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з частиною 3 статті 368 ЦК України та частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Рішенням Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року зазначено, що здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відтак, на момент відкриття спадщини, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, крім того, судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України та п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі № 6-3629св10) - Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Практика застосування цієї правової норми роз'яснюється у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де зазначено , що у разі, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Як викладено вище, позивач не має можливості відновити втрачені правовстановлюючі документи у передбаченому законом порядку. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи те, що ? частини квартири [ADDRESS] належать позивачу, як частина у спільної сумісної власності майна, яке було набуто у шлюбі зі спадкодавцем, а інша ? частини цієї квартири належить позивачці за заповітом, проте правовстановлюючі документи на спірну квартиру було втрачено, а відновити їх у передбаченому законом порядку неможливо, суд вважає обґрунтованою вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в цілому. Також судом враховані данні останньої інвентаризації успадкованої квартири від 25.04.2013 року, за якою, квартира має загальну площу 63,0 кв.м, житлову площу 38,4 кв.м, яка складається із жилої кімнати, площею 17,0 кв.м, жилої кімнати, площею 8,9 кв.м, жилої кімнати, площею 12,5 кв.м, кухні, ванної кімнати, туалету коридору, вбудованої шафи та лоджії, що підтверджується Технічним паспортом на квартиру, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» від 25.04.2013 року. Окрім того, згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради № 418939.63 від 13.05.2013року вбачається, що за даними інвентаризації, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 63,0 кв.м., житлова площа - 38,4 кв.м., самочинної реконструкції квартири не проводилося. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі наведеного та

Outcome: approved