Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

позивач звернулась з позовом в суд до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільний побут та господарство, їх шлюбні відносини припинені. Дитина залишилася проживати з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач ж ухиляється від виконання батьківських обов'язків з утримання та виховання дитини, не надає жодних коштів на утримання дитини. Тому просить позов задовольнити і ухвалити про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на дитину. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні вище наведеним. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не заперечує свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, зазначає, що офіційно не працює та зобов'язується надавати кошти на утримання дочки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 26 квітня 2014 року сторони перебувають у шлюбі /аркуш справи 3 зворот/. Із ксерокопії свідоцтва про народження випливає, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO] /аркуш справи 2/. Судом встановлено, що дитина сторін [PERSON] перебуває на утриманні матері, позивача по справі. Відповідач офіційно не працює, отримує нерегулярний, мінливий дохід, що сторонами не оспорюється. У статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Отже, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище як дитини, так і відповідача, те, що дитина сторін проживає та перебуває на утриманні позивача, інші обставини, суд дійшов висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача в користь позивача на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги, суд присуджує аліменти на дитину від дня пред'явлення позову, а саме з 16.08.2016. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved