Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить надати дозвіл на виїзд за межі України дітей [PERSON], [INFO], уродженки м. Харкова, [PERSON], [INFO], уродженки м. Харкова, [PERSON], [INFO], уродженця м. Харкова, без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], у супроводі [PERSON], [INFO], а також дозволити виготовлення проїзних документів та оформлення візи для виїзду до Республіки Польща дітей без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17.06.2006 року. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.04.2012 року шлюб між ними розірвано. 22.06.2012 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Діти після розірвання шлюбу з відповідачем, проживають разом з позивачем та її чоловіком [PERSON], та повністю знаходяться на їх утриманні. Від відповідача позивач отримує поштовим переводом 700 грн. щомісячно на трьох дітей. Відповідач [PERSON] з дітьми не спілкується з моменту розірвання шлюбу 09.04.2012. Зазначає, що жодних перешкод у спілкуванні з дітьми не чинить, відповідачу відомо де позивач разом із дітьми проживають, але він не виявляє бажання на спілкування с дітьми, та ніяких засобів зв'язку з ним ні вона, ні діти не мають. Після розірвання шлюбу, та місце його перебування позивачу невідомо. Вважає, що відповідач умисно переховується від неї, щоб не брати участі в достатньому матеріальному забезпеченні наших дітей. Позивач має бажання разом із дітьми виїхати на екскурсію до Польщі. На її ім'я було надіслано запрошення її та дітей, від 12.03.2014 року. В зв'язку з тим, що позивач не має можливості звернутися до відповідача з питанням про надання нотаріально посвідченої довіреності про надання дозволу про тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон, тому вона звернулася з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Представник управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Головань Г.Г. просив прийняти рішення на розсуд суду, з урахуванням інтересів дітей, справу розглядати без представника третьої особи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17.06.2006 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.04.2012 року шлюб між ними розірвано (а.с. 11). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7,8). 22.06.2012 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 12). Як зазначає позивач, діти після розірвання шлюбу, проживають разом з позивачем та її чоловіком [PERSON], та повністю знаходяться на їх утриманні. Від відповідача позивач отримує поштовим переводом 700 грн. щомісячно на трьох дітей. Відповідач [PERSON] з дітьми не спілкується з моменту розірвання шлюбу 09.04.2012. Зазначає, що жодних перешкод у спілкуванні з дітьми не чинить, відповідачу відомо де позивач разом із дітьми проживають, але він не виявляє бажання на спілкування с дітьми, та ніяких засобів зв'язку з ним ні вона, ні діти не мають. Позивач має бажання разом із дітьми виїхати на екскурсію до Польщі. На ім'я позивача 12.03.2014 року було надіслано запрошення на позивача та дітей (а.с.14). Статтею 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав,установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимальним урахуванням інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що бажання позивача повезти дитину за кордон на відпочинок не суперечить інтересам дитини, відповідає засадам сімейних відносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток, виховання, достатній рівень життя. Згідно положень ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Таким чином, для виїзду дитини за межі України необхідна згода відповідача, який таку згоду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивачів та задовольняє позов.

Outcome: approved