Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Шомполівської сільської ради Лиманського району Одеської області та просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 54.1 м.кв. житловою площею 31,4 м.кв. розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування зазначеного позову [PERSON] посилається на наступні обставини, так навесні 2005 року вона купила у [PERSON] житловий будинок, що є предметом даного позову заплативши 2000 у.о.. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] в серпні 2005 р. позивачка вселилась в будинок [ADDRESS] та проживає в спірному будинку без реєстрації з 2005 р. по теперішній час. Представник [PERSON] адвокат Редванська Н.В. до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в уточненому позові. Представник Шомполівської сільської ради Лиманського району Одеської області Стружак О.А. у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія № [NUMBER] від 04 серпня 2005 року виданим виконавчим комітетом Шомполівської сільської ради.(а.с.6) За життя згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок №2 від 13 квітня 1999 року [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . (а.с.8) У відповідності до розписки від 02 травня 2005 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у сумі 2 тисячі доларів США за будинок [ADDRESS] .(а.с.7) Згідно довідки Шомполівської сільської ради Лиманського району Одеської області №56 від 26 березня 2019 року [PERSON] дійсно проживає з серпня 2005 року в [ADDRESS] .(.а.с.9) Згідно довідки Шомполівської сільської ради Лиманського району Одеської області №115 від 02 серпня 2018 року [PERSON] з 1949 року до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] .(.а.с.10) Спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась. (а.с.34) Таким чином судом встановлено, що [PERSON] відкрито безперервно та добросовісно володіє та користуються житловим будинком який розташовано в [ADDRESS] з 2005 року і по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.5ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Відповідно ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 ст.344ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Відповідно до п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд приймає до уваги, що позивачка добросовісно заволоділа, безперервно та відкрито володіє протягом понад 10 років нерухомим майном - житловим будинком. Визнання позову відповідачами не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем. За результатами дослідження матеріалів справи та надання правової оцінки доказам суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Отже позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved