Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визначити за її матір'ю [PERSON], померлою 18 листопада 2015 року, ? частки у спільному сумісному майні, а саме - земельній ділянці, яка знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Симона Петлюри 28, кадастровий номер 5610100000:01:015:0071. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 18 листопада 2015 року померла її мама [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на спірну земельну ділянку, що перебувала у їх спільній сумісній власності. Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері. Нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про спадщину на земельну ділянку, оскільки не визначено розмір частки спадкодавця у спільному сумісному майні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов визнала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими. Суд встановив, що земельна ділянка за адресою м.Рівне, вул.Симона Петлюри, 28 належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та її матері [PERSON], що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 217000 від 20 грудня 2007 року. 18 листопада 2015 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ГЮ № 180922. Відповідно до ст.1261 ЦК України позивач має право на спадкове майно як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері. Як вбачається зі спадкової справи № 120/2016, син померлої [PERSON] відмовився від спадщини та не заперечує проти оформлення в правах на спадщину дочкою померлої матері [PERSON] ( заява від 18 березня 2016 року ). Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, в тому числі, спірну земельну ділянку. 30 червня 2016 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 часток квартири. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку державним нотаріусом було відмовлено через відсутність домовленості між співвласниками щодо поділу земельної ділянки та розміру часток у спільній сумісній власності, про що свідчить постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії від 12 серпня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку ( квартири ) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved