Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] .. За рішенням суду з відповідача стягувались аліменти у розмірі 1/4 частини до досягнення дитиною повноліття. Їхній син навчається у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця, на денній формі навчання. Навчання платне, також необхідно сплачувати кошти за проживання у гуртожитку, а також нести інші витрати пов`язані з навчанням: покупка одягу, продуктів харчування, підручників, оплачувати проїзд до місця навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує заробітну плату, інших дітей не має. Просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на період навчання сина у розмірі 4000 грн. до досягнення ним 23 річного віку. Ухвалою суду від 16.11.2020 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 04.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та зазначила, що в разі стягнення аліментів на навчання у частці від доходу відповідача, просить стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в розмірі, зазначеному позивачем. Позов визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на навчання сина у розмірі 1/6 частки. Вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З даним позовом звернулась до суду позивач - мати повнолітньої дитини яка навчається, що відповідає засадам ч.3 ст.199 СК України. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Шлюб між сторонами розірваний, про що свідчить відповідне свідоцтво (а.с.6). 28 грудня 2016 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.7). Сину сторін - [PERSON] , [INFO] виповнилося 18 років. До досягнення ним повноліття з відповідача стягувались аліменти у розмірі 1/4 частини, що підтверджується виконавчим листом (а.с.12-13). Син сторін навчається на денній формі навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця. Строк навчання до 30.06.2024 року, що підтверджується відповідним Договором про надання освітніх послуг та Довідкою з ВНЗ (а.с.14,15). Навчання є платним та складає 19671 грн. за рік, про що зазначено у Договорі. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на денному відділенні вона не має можливості працювати та заробляти собі на життя, а отже у батьків виникає обов`язок утримувати таку дитину. Таким чином судом встановлено, що повнолітній син сторін - [PERSON] має право на отримання від відповідача аліментів на навчання. Щодо визначення розміру аліментів, який стягуватиметься на утримання повнолітнього сина сторін на період його навчання, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Так, позивачем зазначено, що вона не працює. Відповідач працює у ВП Запорізька АЕС та отримує зарплатню, яка склала за період з січня 2020 року по грудень 2020 рік - 78244,31 грн. (а.с.41), що в середньому на місяць складає 6520,40 грн.. Інших дітей на його утриманні не має. Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення аліментів на навчання сина, позивач надала довідку з місця навчання (а.с.15), а також в підтвердження того, що він навчається саме на платній основі, надала Договір про надання освітніх послуг із зазначенням вартості навчання (а.с.14). Проте в підтвердження наявності в позивача витрат пов`язаних з навчанням сина, нею не надано суду відповідного розрахунку, а відтак позивачем не доведено у повній мірі необхідність заявленого розміру аліментів на період навчання сина - 4000 грн., так само як і 1/4 частини усіх видів доходів відповідача. Як вже було зазначено вище, розмір середньомісячної заробітної плати відповідача в середньому складає 6520,40 грн. на місяць (а.с.41), і 1/5 частина від його середньомісячної заробітної плати у грошовому вимірі становить 1304,08 грн.. А оскільки обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини покладений на обох батьків, враховуючи розмір допомоги, яка надаватиметься сину сторін не тільки відповідачем (батьком), але й позивачем (матір`ю), сукупна сума такої матеріальної допомоги становитиме фактично розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на день ухвалення рішення у справі. Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи обставини, передбачені ст..182 СК України, суд вважає, що необхідно визначити розмір аліментів, які стягуватимуться з відповідача на користь його повнолітнього сина у розмірі 1/5 частини. Вказаний розмір, з урахуванням матеріальної допомоги, яка надаватиметься також і матір`ю дитини, на думку суду у повному обсязі задовольнятиме потреби повнолітнього сина сторін, що виникають у процесі навчання, а також не порушить інтересів відповідача після здійснення відповідних відрахувань з його щомісячного грошового утримання. Разом з цим у письмових поясненнях відповідач зазначив, що на його утриманні перебуває його дружина [PERSON] , яка не працює та потребує додаткових витрат на лікування у розмірі приблизно від 500 до 1000 грн.. На підтвердження вказаної обставини відповідач надав довідку військово-лікарської комісії від 20.02.2020 року, відповідно до якої зазначено, що [PERSON] має захворювання, пов`язане з військовою службою. Але будь-яких належних доказів наявності витрат, пов`язаних з лікуванням дружини, відповідачем не надано, а надана ним довідка свідчить лише про наявність в дружини відповідача певного захворювання та не підтверджує матеріальні витрати сторони відповідача. Крім того, зазначена довідка про стан здоров`я дружини відповідача видавалась 20 лютого 2020 року, тобто більше ніж півтора роки, а тому станом на день розгляду справи 27 серпня 2021 рік, її актуальність та дійсність викликає сумніви. Також відповідач зазначає, що на його утриманні перебувають його батьки: [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами. В підтвердження надав довідки про розмір пенсії батьків, відповідно до яких розмір пенсії матері позивача [PERSON] за період з червня 2020 року по травень 2021 рік склав 66098,45 грн., а розмір пенсії батька [PERSON] за цей же період склав 21342 грн. (а.с.42,43). Із зазначених довідок випливає, що сукупний розмір доходу обох батьків є більшим, ніж прожитковий мінімум, встановлений станом на день ухвалення рішення суду. Та взагалі будь-яких належних доказів наявності витрат, пов`язаних з утриманням батьків (покупка продуктів харчування, ліків, сплата комунальних послуг), відповідачем не надано. На підставі викладеного, з урахуванням засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідне аліменти, які стягуватимуться з відповідача на навчання повнолітнього сина, визначити у розмірі 1/5 частки. При визначенні розміру аліментів суд врахував сімейний стан відповідача та відсутність на його утриманні неповнолітніх дітей. Доказів того, що відповідач за станом здоров`я та/або у зв`язку з матеріальними труднощами не може сплачувати аліменти у розмірі 1/5 частини, [PERSON] суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст..79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та з відповідача підлягають стягненню аліменти на навчання повнолітнього сина у розмірі 1/5 частини. Разом з цим, у позові позивачем зазначено про стягнення аліментів саме на її користь на утримання повнолітнього сина.. Проте, оскільки син сторін [PERSON] є повнолітньою особою та з досягненням вісімнадцяти років має повний обсяг цивільної дієздатності, суд вважає за необхідне аліменти стягувати саме на його користь, а не на користь його матері - позивача у справі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач є учасником бойових дій (а.с.37), та відповідно також звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Таким чином, оскільки позивач та відповідач звільнені від оплати судових витрат, судовий збір підлягає компенсуванню за рахунок держави.

Outcome: partial