Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до [PERSON], третя особа: Берегометська селищна рада Чернівецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстраційного обліку (виписку)особи. В позові вказувала, що [PERSON], являється власником житлового будинку та прилеглих до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Дане нерухоме майно створене (побудоване) ним особисто і самостійно в період з 2001 до 2008 року і здано належним чином в експлуатацію на підставі акту державної приймальної комісії від 25 лютого 2008 року, який затверджено вище вказаним Розпорядженням Вижницької РДА. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18595065 від 21.04.2008 року право власності на вище вказаний житловий будинок з прилеглими до нього надвірними господарським будівлями і спорудами зареєстровано в державному реєстрі прав як належне в цілому - власнику [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 30.05.2013 року, індексний номер: 4148827 на праві приватної власності особисто і в цілому належить земельна ділянка, яка призначена для будівництва і обслуговування вище вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в розмірі 0,15 га, кадастровим номером [NUMBER]. В зв'язку з вступом до Чернівецького торгівельно-економічного інституту і навчанням в лютому місяці 2009 року до неї переїхав з м.Нижній-Новгород (Росія) внук [PERSON] 25-го жовтня 1992 року народження, якого 16.02.2009 року прописала до свого житлового будинку з внесенням запису про його реєстрацію в свою будинкову книгу та проставляння відмітки про прописку до житлового будинку в його паспорт. [PERSON] навчався на денній формі навчання і проживав у неї в період вихідних та канікул до липня 2011 року. З другої половини 2011 року [PERSON] почав виїжджати до Росії, залишив навчання в інституті, а з грудня 2011 року взагалі не появляється в її будинку і не проживає в ньому, забрав всі свої особисті речі і сказав, що не має наміру повертатися до неї. Посилалася на те, що він ще в 2012 році час від часу телефонував та повідомляв їй, що він на роботі в Росії, щоб вона не хвилювалася. Його мати, а її дочка [PERSON] також повідомила що він не буде проживати в неї і не продовжуватиме навчання в м. Чернівці, та вони обоє не заперечують проти того аби вона виписала його від свого будинку, оскільки їм повідомила, що ця прописка створює значні незручності та перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном, позбавляє права на пільги і субсидії по оплаті послуг за газ, світло на інші податкові та соціальні виплати. Факт того, що гр. [PERSON] фактично вже більше трьох років дійсно не проживає і не перебуває підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 26-го серпня 2014 року, від 12-го листопада 2014 року та від 30-го січня 2015 року, та довідкою виконавчого комітету Берегометської селищної ради №414 від 30.01.2015 року. Просить постановити рішення - Визнати гр. [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та належними до нього надвірними господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку - виписку від вказаного житлового будинку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, посилався на обставини викладені в позові, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Берегометська селищна рада Чернівецькій області, в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В адресованому суду відзиві з викладеними умовами позову погоджуються та просять справу розглядати у їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку та прилеглих до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18595065 від 21.04.2008 року право власності. Згідно будинкової книги крім позивача зареєстрований за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON], [INFO] . Відповідно до актів про обстеження матеріально побутових умов проживання від 26.08.2014 року, 23.11.2014 р.,30.01.2015 р., відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], однак на даний час там не проживає. Даний факт підтверджується довідкою Берегометської селищної ради від №414 від 30.01.2015 р.. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з грудня 2011 року в житловому будинку в [ADDRESS], забрав всі свої особисті речі. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад один рік не проживає у в житловому будинку за адресою [ADDRESS], Вижницького району Чернівецької області, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування цим житлом підлягає до задоволення в повному обємі. Вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідача [PERSON] з місця проживання за адресою в [ADDRESS], суд вважає такими що не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При цьому, суд виходить з приписів ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою... Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. За таких обставин у суду немає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в [ADDRESS] Вижницького району Чернівецької області, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial