Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.04.2016 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що на протязі спільного життя подружжя виявило, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, відсутні спільні інтереси, спільне сімейне господарство не ведуть, тому позивач дійшла висновку, що шлюбні відносини між нею та відповідачем зберегти не можливо та звернулась до суду з відповідною заявою. Позивач у судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву в якій зазначила що, на позові наполягає, справу просила розглядати без її участі (а.с. 33). Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. 21,22) але в матеріалах справи наявна від нього заява, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності та проти позовних вимог не заперечував (а.с. 32). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому з 16.04.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 250082, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеської області від 16.04.2016 року, актовий запис № 68 (а.с. 5). У сторін по справі від шлюбу є спільна малолітня дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 510040, виданого Біляївським міськрайонним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, актовий запис № 259 (а.с. 6). Відповідач, не погоджуючись з викладеними у позовній заяві аргументами щодо розірвання шлюбу позивача, вважаючи їх перекрученими фактами, надав до суду відзив, у якому виклав свої аргументи відповідно до яких необхідно розірвати шлюб (а.с.23-26). Позивач у свою чергу надала до суду заперечення на відзив [PERSON], в якому виклала вичерпний перелік причин, якими вона аргументує свої вимоги у задоволенні позову про розірвання шлюбу (а.с. 28-30). Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони мають різні характери, погляди на сімейне життя, на ведення спільного господарства, внаслідок чого спільне життя стало суперечити інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Також за час, який було надано судом для збереження шлюбу, відповідач з позивачем не налагодили стосунків. Суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved