Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, та не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання в розмірі ? частини. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з'явився, від нього засобами електронного зв'язку надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя [INFO] у сторін народився син - [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний - [PERSON]. Згідно довідки № 491 від 17 березня 2016 року [PERSON] є студентом І курсу факультету «Економіки та бізнесу» Таврійського державного агротехнологічного університету (IV рівень акредитації), денної форми навчання. За умовами договору навчається на контрактній основі. Строк закінчення навчання 30 червня 2019 року. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За роз'ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Згідно положень ч. 1 ст. 182 СК України, обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, являються: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідач є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, судом при визначенні розміру аліментів було враховано матеріальне становище повнолітнього сина, матеріальне становище сторін, а також виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, а тому, з урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 29 березня 2016 року та до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2019 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку. Проте вимога щодо визначення аліментів в розмірі, не меншому ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставною, оскільки [PERSON] досяг повноліття, згідно ч.1 ст. 6 СК України втратив статус дитини, а тому це правило на нього не поширюється, тому в даній частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial