Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.08.1988 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом 2018 - 2019 року вона з відповідачем не спілкуються, не веде спільного господарства, оскільки мають різні погляди на життя, в наслідок чого постійно виникають сварки, тому не бажають продовжувати цей шлюб. Про те, відповідач не бажає розірвати шлюб в поза судовому порядку. Діти повнолітні, спору з приводу аліментів не мають. Тому просить суд розірвати шлюб, залишити прізвище взяте у шлюбі, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн. Позивач до початку судового засідання надала заяву, в якій просив розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до початку засідання надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 27.08.1988 року між сторонами по справі, відділом державної реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №970 (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, які вже є повнолітніми. Неповнолітніх дітей сторони не мають. У відповідності до положень ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог статті 112 Сімейного Кодексу України судом з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги ті обставини, що шлюбні відносини між сторонами припинені, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, взяте під час шлюбу - [PERSON] . Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved