Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], в якій вона проживає з 10 січня 1996 року та претендує на неї за набувальною давністю, оскільки 19 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном. Вважає, що її право на вказану квартру ґрунтується на давності володіння нею, тому просить суд визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру за набувальною давністю. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також пояснила, що з 1996 року проживає в цій квартирі на підставі договору найму житлового приміщення, повністю здійснює оплату комунальних послуг, сплатила заборгованість, яка існувала на момент вселення, та зробила необхідні ремонтні роботи. За всі ці роки власник квартири (відповідач по справі) жодного разу не зявлявся, не цікавився своїм майном, розрахунків не здійснював. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач 1 ([PERSON]Г.) у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в Урядовому курєрі № 217(5591) від 20.11.2015 року, оскільки за вказаною в позовній заяві адресою зареєстрованим не значиться. Причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань суду не подав. Представник відповідача 2 (ПОЖ ВК Української міської ради) у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання позову з додатками та просив слухати справу без його участі. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] згідно із свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, виданого Українською державною нотаріальною конторою 18.12.1997 року за № 1с-839, що підтверджується архівною довідкою від 07.12.2015 року № 876 КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації». Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 49739420 від 14.12.2015 року щодо квартири [ADDRESS] відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження - відсутні. Підставою для вселення позивача до зазначеної квартири є договір найму житлового приміщенні від 10.01.1996 року, укладеного між позивачем та [PERSON] (власником квартири, яка померла 01.04.1996 року). Після цього позивачем та ПОЖ виконкому Української міської ради було неодноразово укладено договори про піднайом квартир на строк до 5 років, що підтверджується відповідними договорами від 13.03.2003 року, 08.06.2005 року, 12.02.2010 року та 25.06.2015 року. За весь час проживання в цій квартирі позивач погасила всю заборгованість за комунальні послуги, яка існувала за життя власника квартири, уклала на своє імя всі договори про надання послуг та зробила ремонт, що підтверджується відповідними матеріалами справи. Ці обставини вказують на відкрите та добросовісне володіння та користування позивачем квартирою. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Ч. 3 ст. 344 ЦК України визначає, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. При цьому п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~встановлено, що правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки\~ЦК України\~набрав чинності з 01.01.2004 р., норми\~ст. 344 ЦК України\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 р., початок володіння квартирою за Цивільним кодексом України слід рахувати з 01.01.2001 року. Однак, фактично позивач володіє та користується квартирою з моменту укладання першого договору найму житлового приміщення із власником ([PERSON]М.), тобто з 1996 року. Договір був укладений на невизначений термін, жодних повідомлень щодо припинення договору та повернення квартири від [PERSON] та спадкоємця після її смерті [PERSON] (відповідача 1 по справі) за весь час не надходило. Починаючи із 1996 року позивач несе відповідальність за вказану квартиру, турбується про належний технічний стан комунікацій та вкладає свої кошти на поточні ремонтні роботи. Надані докази та матеріали справи суд визнає достатніми та достовірними для задоволення позовних вимог, визнання відповідачем 1 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі\~ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved