Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, де просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та [PERSON] 23 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтоводської міської Ради Дніпропетровської області, за актовим записом № 62. Свої вимоги обґрунтувала тим, що на даний час подружніх відносин вони не підтримують, проживають окремо, ведуть окреме господарство. При цьому, зазначає, що вони із відповідачем мають різні погляди на шлюб та сім'ю, останній нехтує сімейними цінностями, що призводить до постійних сварок між ними. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви від сторін, де [PERSON], [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності, при цьому позивач позовні вимоги підтримує і просить шлюб розірвати, а відповідач позов визнає, також зазначаючи на необхідність розірвання шлюбу зареєстрованого між ним та [PERSON]. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 23 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтоводської міської Ради Дніпропетровської області, за актовим записом № 62, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 9). Від подружнього життя, як вказує позивач, неповнолітніх дітей не мають. На даний час подружні стосунки між сторонами припинені, проживають вони окремо. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на сім'ю, часто виникаючі між ними конфлікти, що негативно впливає на психічний стан позивача і призводить до душевних страждань. За таких обставин, між сторонами втрачено почуття любові та взаємоповаги. Позивач, як і відповідач, наполягаючи на розірванні шлюбу, вважають, що примирення між ними не можливе. До того ж, позивач після реєстрації шлюбу змінювала прізвище. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене те, що позивач та відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов необхідно задовольнити. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача

Outcome: approved