Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просила встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] наступним чином: у її користування виділити житлові кімнати площею: 18,9 кв. м з лоджією 1,5 кв. м; 9,4 кв. м; 8,5 кв. м; у користування відповідачу [PERSON] виділити житлову кімнату 12,4 кв.м та залишити у загальному користуванні усіх співвласників квартири коридор, кухню, комору, туалет та ванну кімнату. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] , власником 1/3 частки вказаної квартири є її син - відповідач по справі [PERSON] . Вказана квартира складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 81,2 кв. м, житловою площею 49,2 кв. м: 18,9 кв. м, 12,4 кв. м, 9,4 кв. м та 8,5 кв. м. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.04.2010 у цивільній справі №2-3118/10 визначено порядок користування вищезазначеною квартирою, відповідно до якого в користування позивача виділено кімнату площею 18,9 кв. м, а її матері [PERSON] та відповідачу [PERSON] кімнати площею 12,4 кв.м, 8,5 кв. м та 9,4 кв.м, місця загального користування залишено в спільному користуванні сторін. Позивач зазначає, що після смерті її матері [PERSON] її частка у спільній власності перейшла до неї, крім того, вона фактично займає три кімнати: 18,9 кв. м; 9,4 кв. м; 8,5 кв. м, які складають 2/3 частки квартири, при цьому відповідач більше 10 років проживає у своїй кімнаті, площа якої складає 12,4 кв. м. Проте, між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, пов`язані з неприйнятною поведінкою [PERSON] , яка полягає у вчиненні домашнього насилля, постійних сварках з боку останнього, а також вчиненні перешкод у користуванні вказаною квартирою. Крім того, відповідач не бажає сплачувати комунальні послуги за свою частку у спільній квартирі, а позивач не має можливості сплачувати вартість комунальних послуг за всю квартиру. У зв`язку з наведеним, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 14.05.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою від 31.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою від 04.08.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місцерозгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України.Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавав. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Реєстраційним посвідченням №0016338 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 23.10.2009, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2008 у справі № 2-4080/08; Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №247367339 від 09.03.2021 (1/3 частки) та Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В., зареєстрованим у реєстрі за №8-810 (1/3 частки). Крім того, зі Свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1993, виданого Фондом комунального майна Мінського району м. Києва, одним із співвласників вказаної квартири є відповідач по справі [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту, виданого Малим підприємством «Центр науково-технічних послуг» квартира [ADDRESS] складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 78,2 кв.м ( з урахуванням лоджії - 81,2 кв. м), житловою площею 49,2 кв. м: 1-а кімната - 18,9 кв. м; 2-а кімната 8,5 кв. м; 3-а кімната - 9,4 кв. м, та 4-а кімната - 12,4 кв. м. У квартирі також мається кухня площею 9,6 кв. м; ванна кімната - 2,7 кв. м; вбиральня - 1,1 кв. м; коридор - 6,0 кв. м; передпокій - 6,1 кв. м та лоджія - 6,1 кв.м. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.04.2010 у цивільній справі №2-3118/10 визначено порядок користування вищезазначеною квартирою, відповідно до якого в користування позивача виділено кімнату площею 18,9 кв. м, а її матері [PERSON] та відповідачу [PERSON] - кімнати площею 12,4 кв. м, 8,5 кв. м та 9,4 кв. м, місця загального користування залишено в спільному користуванні сторін. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1, 2 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 1, 3, 4 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. За приписами ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Вирішуючи питання про визначення порядку користування житловим приміщенням, виходячи з розміру часток кожного співвласника в спірній квартирі, суд вважає правильним виділити позивачу у користування житлові кімнати площею 18,9 кв. м; 9,4 кв. м та 8,5 кв. м, а у користування відповідача [PERSON] виділити житлову кімнату площею 12,4 кв.м. Кухню, коридор, туалет, ванну кімнату та комору суд вважає правильним залишити в загальному користуванні. Такий порядок користування житловим приміщенням є найбільш зручним для сторін, враховуючи розташування кімнат в спірній квартирі та відповідає часткам кожного зі співвласників, порушень житлових прав будь-яких зі сторін суд не вбачає. Таким чином, суд вважає обґрунтованими заявлені у справі вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved