Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2018, [PERSON] передала їй у власність 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , дане право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно рішення третейського суду від 15.01.2007, за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку площею 0, 0473 га, помічену на кадастровому плані як ділянка № 1 зеленого кольору, розташовану за цією ж адресою, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 0, 0846 га, кадастровий номер 0520655900:02:004:0117, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Але при укладенні мирової угоди, яка була затверджена ухвалою суду від 07.11.2018, питання щодо набуття позивачкою права власності на вищевказану земельну ділянку не вирішувалося. Та оскільки вона набула право власності на нерухоме майно, розташоване на вказаній земельній ділянці, позивач вважає, що вона також набула права власності на земельну ділянку площею 0, 0473 га, яка раніше належала на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі рішення третейського суду від 15.01.2007. Тому посилаючись на ст.ст. 79, 120, 125 ЗК України та ст.ст. 328, 377 ЦК України позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 0473 га, кадастровий номер 0520655900:02:004:0117, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 2 - 4). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2019 відкрито провадження в справі, справу ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження (а.с. 19). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.02.2020 було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову та закрито провадження в справі (а.с. 29 - 30). Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.04.2020 ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05.02.2020 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду (а.с. 70 - 71). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.04.2020 справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 75). 12.06.2020 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, ухвалено продовжити розгляд справи, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , оскільки в підготовчому засіданні було встановлено, що за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, в [ADDRESS] (а.с. 134 - 135). 02.07.2020 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні під час судового розгляду справи по суті представник позивача, адвокат Люлик Р.І., позов підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві. Пояснив, що позивачка є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак не може оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне їй нерухоме майно, оскільки попередній власник нерухомого майна відповідач [PERSON] не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, яка належала їй на підставі рішення третейського суду. За оформленням технічної документації на відповідну земельну ділянку з метою оформлення права власності на землю в позасудовому порядку вона не зверталася, оскільки усно їй повідомили, що це неможливо, а оскільки вона набула права власності на нерухоме майно, на підставі ст. 328 ЦК України представник позивача вважає, що [PERSON] отримала також відповідне право власності на земельну ділянку, на якій розміщено належне їй нерухоме майно, відповідач позов визнає, а залучена до участі в справі третя особа проти задоволення позову не заперечує, а тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності, згідно яких відповідач заявляє про визнання нею позовних вимог та про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с. 21, 89, 154). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання також не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 145). Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає, що відсутність відповідача та третьої особи в судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Згідно копії ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2018, затверджено мирову угоду, укладену між сторонами по справі № 128/1971/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору застави та визнання права власності, за якою, в тому числі, [PERSON] зобов`язується передати, а [PERSON] прийняти, у власність 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с. 98 - 100). На підставі вищевказаної ухвали від 07.11.2018 за позивачкою [PERSON] 29.11.2018 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 101 - 102). Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки за кадастровим номером 0520655900:02:004:0117, станом на 09.12.2019 відомості відсутні (а.с. 105). Водночас, згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки за кадастровим номером 0520655900:02:004:0117, що надана представником позивача, станом на 13.05.2020, на земельну ділянку за даним кадастровим номером, площею 0, 0846 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 23.03.2020 зареєстровано право приватної власності за [PERSON] , розмір частки 1, в додаткових відомостях зазначено «право власності на земельну ділянку площею 0, 0373 га, помічену на кадастровому плані як ділянка № 2 бузкового кольору, розташовану [ADDRESS] , яка є частиною земельної ділянки загальною площею 0, 0846 га, кадастровий номер якої - 0520655900:02:004:0117, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» (а.с. 126). Згідно копії Рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 15.01.2007, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку, площею 0, 0473 га, помічену на кадастровому плані як ділянка № 1 зеленого кольору, розташовану за адресою : [ADDRESS] , «яка є частиною земельної ділянки загальною площею 0, 0846 га, кадастровий номер якої - 0520655900:02:004:0117, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» (а.с. 103 - 104). Згідно ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Ст. 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України, в редакції, чинній на час винесення рішення третейського суду від 15.01.2007 про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відомості про отримання відповідачкою [PERSON] відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку, вказану в рішенні суду, та її державну реєстрацію відсутні. Згідно ч.ч. ст. 79-1 ЗК України, в редакції, чинній на час державної реєстрації права власності позивачки [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, 29.11.2018, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Дана редакція ст. 79-1 ЗК України також чинна на даний час. Відомості про формування земельної ділянки, що є предметом позову, а саме площею 0, 0473 га, з кадастровим номером 0520655900:02:004:0117, її реєстрацію в Державному земельному кадастрі з подальшою державною реєстрацією відповідного права на неї в матеріалах справи також відсутні. Представник позивача повідомив, що така реєстрація відповідачем [PERSON] не здійснювалася, позивач [PERSON] за оформленням відповідної технічної документації на вказану в рішенні третейського суду земельну ділянку офіційно не зверталася. За вказаних обставин стороною позивача суду не доведено існування сформованої земельної ділянки, яка є предметом позову, а також набуття відповідного права на неї відповідачем. Посилаючись на ст. 120 ЗК України, що відповідає також ст. 377 ЦК України, згідно яких до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, суду не доведено, що відповідач [PERSON] набула відповідного права на земельну ділянку, що є предметом позову. Крім цього, згідно ч. 6 ст. 120 ЗК України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Так, згідно встановлених під час судового розгляду справи обставин, земельна ділянка, площею 0, 0473 га, вказана в рішенні третейського суду, не має окремого кадастрового номера, оскільки кадастровий номер, вказаний позовних вимогах, присвоєний земельній ділянці площею 0, 0846 га, державна реєстрація права власності на яку здійснена за [PERSON] , розмір частки 1, з посиланням на додаткові відомості про право власності на земельну ділянку площею 0, 0373 га (а.с. 126). Відомості про реєстрацію будь-якого іншого речового права на земельну ділянку із вказаним кадастровим номером, в тому числі права відповідача [PERSON] , відсутні. Згідно копії рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 15.01.2007, було вирішено спір між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , згідно якого було встановлено, що власником земельної ділянки, площею 0, 0846 га, є [PERSON] , за результатом розгляду справи за [PERSON] було визнано право на 1/2 частку житлового будинку, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0, 0473 га, як частину земельної ділянки загальною площею 0, 0846 га, що має кадастровий номер 0520655900:02:004:0117, з посиланням на кадастровий план із зазначенням даної земельної ділянки як ділянка 1 зеленого кольору (а.с. 104). Однак самого кадастрового плану, вказаного в рішенні третейського суду, суду не надано, яким чином було здійснено поділ земельної ділянки, суду не доведено, будь-яких клопотань з цього приводу стороною позивача не заявлялося. Тобто в ході судового розгляду встановлено, що земельна ділянка площею 0, 0473 га не має окремого кадастрового номера, як на те посилається позивач, а є частиною земельної ділянки площею 0, 0846 га, що має кадастровий номер 0520655900:02:004:0117. Будь-яких документів на підтвердження формування земельної ділянки площею 0, 0473 га як окремого об`єкту прав на землю, присвоєння їй окремого кадастрового номера, отримання правовстановлюючого документу на таку земельну ділянку та реєстрацію такого права, суду не надано. Враховуючи, що на час відчуження частини житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами шляхом укладення мирової угоди, її затвердження та реєстрації права власності за позивачем [PERSON] на вказане в мировій угоді майно, відчужувач - відповідач [PERSON] , не набула права власності на вказану в позовних вимогах земельну ділянку, до [PERSON] не перейшло право власності на таку земельну ділянку, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19.05.2020, справа № 127/10011/18. Суд звертає увагу, що особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній, про також зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16. Як було встановлено в ході судового розгляду, ні відповідач, ні в подальшому позивач не зверталися за оформленням на своє ім`я документів щодо права на частину земельної ділянки, вказану в рішенні третейського суду. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що набула права власності на земельну ділянку, що раніше належала на праві власності відповідачу, однак за встановлених судом обставин відповідач [PERSON] також не набувала права власності на вказану земельну ділянку, а з часу відчуження нерухомого майна, що на ній розташоване, втратила будь-які права щодо земельної ділянки, відповідно, між нею та позивачкою відсутні будь-які правовідносини щодо оформлення права власності на земельну ділянку, оскільки відповідач [PERSON] не має та не мала оформленого права власності на таку земельну ділянку. Водночас, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно відповідною особою. За вказаних обставин належним відповідачем за вимогами про визнання права власності на земельну ділянку є особа, яка має право власності на вказану земельну ділянку, при цьому право на земельну ділянку за вказаним позивачем кадастровим номером зареєстровано за залученою судом до участі в справі третьою особою [PERSON] , наявність прав інших осіб на вказану земельну ділянку, в тому числі щодо відомостей Державного земельного кадастру, позивачем в судовому засіданні не доводилося, клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи залучення співвідповідача стороною позивача не заявлялося. За змістом ст. 51 ЦПК України, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, на що звернуто увагу в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц від 17 квітня 2018 року. Тобто згідно ст. 51 ЦПК України виключно позивач визначає коло відповідачів за заявленими ним вимогами та суд не має відповідних повноважень до залучення до участі у справі належного відповідача (співвідповідача) без відповідного клопотання позивача. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача [PERSON] , оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] набула права власності на вказану земельну ділянку, а згідно встановлених обставин вона втратила будь-який правовий зв`язок з нею, то в позові про визнання права власності слід відмовити, що відповідає правовій позиції, викладеній Великою палатою Верховного Суду в постанові від 19.05.2020, справа № 916/1608/18. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, слід залишити за позивачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed