Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2003 в с.Вязенка Путивльського району Сумської області померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Як спадкоємець померлої за законом вона звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини, а також зі спливом шестимісячного строку вона позбавлений можливості\~ оформити спадщину після її смерті. Посилаючись на те, що пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин через необізнаність зі спадковим законодавством, вважала, що при наявності правовстановлюючого документа строк на прийняття спадщини не є обмеженим, а також померлою був складений заповіт не на її користь, просила встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], а також визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини як спадкоємцю за законом після смерті тітки [PERSON] тривалістю в один місяць, а судові витрати покласти на неї. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача надав суду письмову заяву про визнання позову,\~просив справу розглянути за його відсутності (а.с.26). Третя особа в судове засідання не зявився, подав письмову заяву про не заперечення проти задоволення позову та розгляд справи у його відсутність (а.с.34) Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що\~\~загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити чи зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставина бо добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у \~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, в тому числі\~ і факти родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що 23.07.2003 в с.Вязенка Путивльського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Як вбачається з відповідних свідоцтв та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб бабою позивача є «Шишлевская Ирина Ивановна», а дідом «Шишлевский Иван Григорьевич» (а.с.12,13,14,15). З архівного витягу запису акта про народження №33 від 12.11.1926 вбачається, що батьками «Шишлевської Варки Іванівни» [INFO] є «[PERSON] Гріцків» та «[PERSON] [PERSON]» (а.с.17). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] 10.04.1959 уклала шлюб з [PERSON], і взяла собі шлюбне прізвище [PERSON] (а.с.33) [PERSON] була зареєстрована та проживала в [INFO] одна, за життя склала заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою Путивльського району Сумської області 11.04.2000 за №15, згідно з яким належну їй земельну частку (пай) заповіла [PERSON], яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с.8,9,10). Відповідно до листа нотаріуса №1417/01-16 від 13.11.2017 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні відносини, а також через пропуск шестимісячного строку (а.с.20). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо суду підтвердили, що особисто знайомі з позивачем та її матірю. З останньою в належному їй будинку в с.Котівка Путивльського району проживала її рідна сестра та тітка позивача [PERSON] За встановлених обставин суд дійшов висновку, що наявні у справі докази\~ та\~ їх належна оцінка підтверджують той факт, що [PERSON] є тіткою заявника [PERSON], а встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки надає право для оформлення прав на спадкове майно. Крім того, інформація про прийняття спадщини особами, які постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з нею та вважаються такими, що прийняли спадщину, відсутня. Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. З такою заявою [PERSON] сільська рада, якій було відомо про смерть [PERSON] 23.07.2003, до суду не зверталась. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] сільська рада позов визнала, а також виходячи з засад справедливості, виваженості та розумності, суд вважає можливим визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, інші особи, в тому числі територіальна громада на спадкове майно не претендують, а тому визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved