Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача та зазначила, що 21.05.2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.7). Сімейні стосунки у подружжя не склались, тому відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.02.2012 року шлюб було розірвано (а.с.8). Дитина після розірвання шлюбу проживає та зареєстрована з позивачем, як вбачається з довідки про склад сім'ї та реєстрацію № 2732/200/05-2015 від 28.12.2015 року (а.с.16) та оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.12.2013 року позов задоволено та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., щомісяця починаючи з 06.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-11). Відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 04.02.2014 року дане рішення від 24.12.2013 року залишено без змін (а.с.12-14). Позивач обґрунтовує позовну заяву тим, що відповідач після розірвання шлюбу участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться життям дитини та допустив заборгованість по сплаті аліментів у сумі 10 770 грн, відповідно до довідки № 12/17767 від 21.12.2015 року та розрахунку заборгованості по аліментах відділу ДВС Жмеринського МРУЮ (а.с.17-18). Зустрічатись з дитиною відповідач не виявляє бажання, ніколи не відвідував дитячий садок, дитячі свята, танцювальний гурток, не цікавиться здоров'ям дитини, її матеріальними потребами на лікування, у період хвороби, на витрати, які пов'язані з забезпеченням розвитку та існування дитини. Згідно довідки № 89 від 15.12.2015 року виданої завідуючою дошкільного навчального закладу № 27 м. Вінниці, який [PERSON] відвідує з 07.11.2012 року по даний час, вихованням доньки займається мати [PERSON], приводить та забирає дитину з дитячого садка, цікавиться її розвитком, поведінкою та активністю, відвідує батьківські збори, своєчасно вносить оплату за харчування дитини та дитина завжди доглянута та охайна (а.с.15). Позивач вказує, що вона зверталась до відповідача з пропозицією добровільно відмовитись від дитини, однак відповідач не погодився, тому позивач звернулась до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки - [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради, останній вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.53,54). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить справу розглянути в попередньому судовому засіданні без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення, а також просив справу розглянути у попередньому судовому засіданні без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - служба у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не з'явилась але надала суду заяву про те, що підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та просить розглянути справу без її участі. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як він обгрунтований, доведений позивачкою, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Оскільки розгляд справи здійснюються судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України - батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»- ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона, згідно ст.10 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 169 СК України надано право матері, батькові, які позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, про що суд роз'яснює відповідачу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України - сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 487 грн. 20 коп..

Outcome: approved