Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів\~ мотивуючи, тим що сторони проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу декілька років. Під час відносин у них народився син [PERSON], 18.06.2017р.н., який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сину не надає, також позивач на даний час не працює оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. У звязку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 9000,00грн., щомісячно з моменту звернення та до повноліття дитини\~ та на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з дати звернення з цим позовом до досягнення дитиною\~ трирічного віку. 09.11.2018 відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що йому не було відомо про ухвалу про відкриття спрощеного провадження, тому він\~ не мав змоги\~ у встановленому порядку надати відзив на позовну заяву, крім того, зазначив, що він примирився з позивачем і вона його запевнила, що забрала позовну заяву про стягнення аліментів з суду. Також зазначив, що задовольняючи позов судом не враховано всіх обставин справи, висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, не враховано матеріальне положення відповідача, вважає, що при повторному розгляді справи\~ рішення буде іншим. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2018 року заяву задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про спрощене провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 19.12.2018 року, однак відзив від відповідача\~ на позовну заяву до даного часу суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-КГ №238646 виданого 05.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього - [PERSON], 18.06.2017р.н. З письмових вимог позивача судом встановлено, що позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач є моряком, однак утримувати добровільно сина відмовляється. У відповідача на утриманні перебуває матір [PERSON], [INFO], яка є пенсіонером за віком та хворіє на двосторонній кокс артроз 4 ст., ендопротезування правого тазостегнового суглоба, остеохондроз, що підтверджується довідками з травматологічного відділення ХОКЛ. Статтею 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України, встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 ст.183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 9000,00 грн., підлягають задоволенню частково, оскільки як вбачається з матеріалів справи, то позивачем не надано жодного доказу того що відповідач має можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Співмірною буде сума аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі\~ 2000,00 грн., в частині визначення розміру аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дати звернення з цим позовом до досягнення дитиною\~ трирічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмір 704,80 грн.

Outcome: partial