Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та свої вимоги мотивувала тим, що займається підприємницькою діяльністю, у зв»язку з чим орендує нежитлове приміщення, яке розташоване в торгівельному комплексі «Театральний» за адресою: [ADDRESS]. 27.12.2012 року близько 9-30 год. виявлено затоплення орендованого нею приміщення та комісією встановлено, що дана подія сталась через недбале користування відповідача системою опалення: вийшли з ладу дві латунні заглушки на різьбовому з»єднанні труб опалення, які відрізані внаслідок переобладнання системи опалення в нежитловому приміщенні - магазині [INFO], власником якого є [PERSON] Внаслідок затоплення їй було заподіяно шкоду у вигляді зіпсованого товару та розмір шкоди складає 21815,02 грн., що підтверджується висновком товарознавчого дослідження, за проведення якого вона сплатила 2059,68 грн. Вказані кошти просила стягнути з відповідача. Крім того, вважає, що оскільки товар був зіпсований - вона не мала можливості продати його та отримати доходи. Сталось це перед Новорічними святами, коли попит на такого виду товар, як у неї, зростає. За таких обставин, вважала, що з відповідача підлягає стягненню збитки (упущена вигода) у вигляді не отриманого доходу у розмірі 23877,15 грн. (сума торгівельної надбавки). Разом з цим, зазначала, що вказаними діями відповідача їй було заподіяно моральної шкоди, яку вона пов»язує із розладом нормального ритму життя, нервової напруги та переживань з приводу втрачених якостей майна, необхідністю заміни товару та поновлення своїх порушених прав у судовому порядку. Оцінює заподіяну шкоду в 5000,00 грн. та просить стягнути її з [PERSON] В судовому засіданні представник позивача вказані вимоги підтримала, звертала увагу суду на те, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт заподіяння шкоди позивачу бездіяльністю відповідача що полягає у неналежному утриманні власного майна. Відповідач, на її думку, не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність його вини у заподіянні такої шкоди, а висновок експерта не спростовує вказані обставини. Крім того, про безвідповідальне ставлення відповідача до належного йому на праві власності приміщення вказував в судовому засіданні і представник відповідача, пояснюючи, що [PERSON] належне йому приміщення не експлуатує за призначенням, жодних ремонтних робіт ( в тому числі профілактичних) з 2004 року по 2012 рік не проводив, відвідує приміщення рідко, відповідальної особи, яка б здійснювала нагляд за цим приміщенням, не має. Крім того, опалення в приміщенні, що належить [PERSON], здійснюється через систему, яка встановлена самовільно, без відповідних документів. За таких обставин, вважала, що відповідач повинен відшкодувати заподіяну позивачу шкоду в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових запереченнях просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] придбав приміщення магазину «[INFO]» в 2004 році, і в цьому приміщенні вже була змонтована власна система опалення з пропіленових труб та металевих радіаторів, які монтовані відкрито по стінах приміщення магазину. До складу цієї системи опалення не входило ані вмонтований у підлогу трубопровід, ані дві латунні заглушки, про які зазначено в акті, що складений комісією після залиття приміщення позивача. Обстежена експертом система опалення належного [PERSON] магазину перебуває в справному стані та не є причиною можливого затоплення магазину «[INFO]», яким користується позивач. Металевий трубопровід вмонтований у підлогу з двома латунним заглушками не є власністю [PERSON] і теплова енергія через цей трубопровід до системи опалення магазину «[INFO]» не постачається. Разом з цим, з пояснень ТОВ «Сумитеплоенерго» вбачається, що це підприємство не здійснює теплопостачання до магазину «[INFO]». За таких обставин, на його думку, [PERSON] не вчинив жодної дії чи бездіяльності, які б спричинили матеріальну чи моральну шкоду позивачу. Крім того, в день залиття останнього навіть не було в м.Сумах через перебування на лікуванні. Тобто, відповідач ніяким чином не міг спричинити шкоду магазину «[INFO]» шляхом його затоплення гарячою водою з власної системи опалення. Окрім зазначеного, звертав увагу суду на те, що акт огляду складений заінтересованими особами, а саме: головним інженером комплексу «Театральний» та іншими власниками приміщень цього комплексу, які на даний час подали самостійні позови до [PERSON] Вважає, що вказані особи намагаються в такий спосіб покласти власні прорахунки в обслуговуванні системи опалення комплексу на відповідача. На його думку, фіктивними є бухгалтерські документи, які надані позивачем на підтвердження факту придбання продукції, що була пошкоджена. Вимоги щодо стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди вважає необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодним належним доказом. Представник ТОВ «Сумитеплоенерго» в судових засіданнях та в письмових поясненнях у вирішенні позову поклався на розсуд суду та повідомив, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №322 від 20.05.2011 року ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води в м.Суми, в тому числі до будинку [ADDRESS]. Послуги з теплопостачання до вказаного будинку товариство надає на підставі договору про надання послуг з централізованого постачання та постачання гарячої води №407-т укладеного між товариством та ТДВ «Комплекс «Театральний». Крім того, згідно Акту границі розподілу балансової приналежності тепломереж та експлуатаційної відповідальності за стан теплових мереж від 23.10.2007 року, ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідає за експлуатацію та стан теплових мереж, які прокладені від теплової камери біля буд.[ADDRESS] а ТДВ «Комплекс «Театральний» - за експлуатацію та стан теплових мереж, прокладених в будинку [ADDRESS] Представник ТДВ «Комплекс «Театральний» в судових засіданнях, на яких була присутня, та в письмових поясненнях суду повідомляла, що в період з 1998 року по 2010 рік всі нежитлові приміщення ТДВ «Комплекс «Театральний» (окрім приміщень загального користування: коридорів, сходів на поверхи тощо) було відчужено. В тому числі нежитлове приміщення, що знаходиться зараз у власності [PERSON], було продано Дочірньому підприємству «КМ Інвестиції Україна», а після цього - перепродане. На момент передачі вказаного приміщення прилеглий до вказаної площі балкон був відкритим та без опалення. В подальшому це приміщення перебудовувалось та система опалення переоблаштовувалась. Про перепланування приміщення, зміни в системі опалення та встановлення іншої системи опалення ТДВ «Комплекс «Театральний» не повідомляли, а новий власник - [PERSON], не надав до суду проектної документації щодо реконструкції та ремонту своїх приміщень та мереж опалення, що знаходяться у його власності. Тобто, ТДВ «Комплекс «Театральний» не було відомо, які переобладнання були зроблені відповідачем в межах нежитлового приміщення. Крім того, до власників нежитлових приміщень перейшли не тільки приміщення, а й мережі теплопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення в межах кожного окремого нежитлового приміщення, окрім нежитллових приміщень загального користування, які залишились у власності ТДВ «Комплекс «Театральний». Тобто, ТДВ «Комплекс «Театральний» не обслуговує мережі, що знаходяться в нежитлових приміщеннях, належних на праві власності іншим власникам. Під час огляду приміщення відповідача в день затоплення комісією було виявлено, що на сталевих трубопроводах, які є частиною системи опалення розташованої в підлозі торгового залу « [NUMBER]» та в коридорі « 202», встановлені латунні заглушки, дві з десяти деформовані, тобто мають тріщину, і саме це стало причиною залиття. Враховуючи зазначене, вважала, що саме через недбале ставлення відповідача до своєї власності і сталось залиття інших приміщень комплексу, а тому він повинен відшкодувати позивачу заподіяну таким залиттям матеріальну та моральну шкоду. В той же час вимогу позивача про стягнення з [PERSON] суми не отриманого доходу (упущеної вигоди) вважала неправомірною. Просила суд врахувати надані пояснення під час прийняття рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та для здійснення підприємницької діяльності орендує нежитлове приміщення площею 19 кв.м. на першому поверсі торгівельного комплексу «Театральний» за адресою: [ADDRESS], власником якого є ТОВ ПКФ «ВВ» ( а.с.44-45,47 - т.1). Відповідач є власником нежитлового приміщення площею 184,3 кв.м, яке знаходиться на другому поверсі вищевказаного торгівельного комплексу ( а.с.282 т.10 інвентарної справи). Судом встановлено, що 27.12.2012 року відбулось залиття нежитлового приміщення - магазину «[INFO]», яке орендує позивач. Відповідно до акту про встановлення залиття приміщення, залиття проходило зі стелі, з магазину «[INFO]», розташованого поверхом вище над магазином «[INFO]» (а.с.8-9 - т.1). Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. ст. 1166, 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов»язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в)причинний зв»язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г)вина з заподіяння шкоди. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність, встановлену ст. 1166 ЦК України. Відповідно до роз'яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Як вбачається з акту про огляд приміщення від 27.12.2012 року (а.с.11 - т.1) джерело аварії знаходиться в нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS],2-й поверх, приміщення магазину «[INFO]», що на момент затоплення не експлуатувалось за призначенням. Крім того, в акті зазначено, що аварія сталась через недбале користування системою опалення, що стало причиною виходу з ладу двох латунних заглушок на різьбовому з»єднанні труб опалення, що відрізані внаслідок самовільного переобладнання системи опалення (а.с.11 - т.1). Суд не може прийняти до уваги твердження сторони відповідача про те, що акт від 27.12.2012 року складений з порушеннями законодавства та заінтересованими особами, оскільки чинними нормативно-правовими актами не встановлено конкретних вимог до складання такого документу. Крім того, зазначені в даному акті обставини підтверджуються іншими доказами , дослідженими в судовому засіданні. Так, допитаний в засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він здійснює підприємницьку торгівельну діяльність в приміщенні комплексу «Театральний». 27.12.2012 року , близько 5 год. ранку, йому зателефонував охоронець комплексу та повідомив, що відбувається затоплення приміщень. Приїхавши на місце, він разом з іншими підприємцями, приміщення яких було затоплено, а також головним інженером ТДВ «Комплексу «Театральний» [PERSON] встановили, що витікання води відбувається з-під латунних заглушок, які були розташовані на трубах в приміщенні магазину, що належить на праві власності [PERSON] Головний інженер ТДВ «Комплексу «Театральний» [PERSON] допитаний в якості свідка суду пояснив, що 27.12.2012 року його було близько 6 ранку викликано терміново на роботу у зв»язку з тим, що відбувається затоплення приміщень гарячою водою. Коли приїхав - відразу перекрив воду в приміщенні. Після приїзду власників приміщень чи їх представників почався огляд затоплених приміщень та з»ясування причини залиття. Коли представник [PERSON] відкрив належне останньому приміщення, то було очевидним те, що джерело аварії знаходиться саме в цьому приміщенні та витікання води відбувається з-під заглушок, якими була заглушена реконструйована система опалення приміщення. В судовому засіданні встановлено та з наданих суду матеріалів інвентарної справи вбачається, що за період з 19.08.1998 року по 2010 рік АТЗТ «Комплекс «Театральний» було продано третім особам всі нежитлові приміщення будинку-комплексу «Театральний», окрім нежитлових приміщень загального користування, тобто: коридорів, сходів на поверхи тощо. Нежитлове приміщення, частина якого належить на праві власності [PERSON], було спочатку продано АТЗТ «Комплекс «Театральний» 27.07.1998 року Дочірньому підприємству «КМ Інвестиції Україна» (а.с. 112-т.2), а потім неодноразово перепродувалось. При цьому у власність ДП «КМ Інвестиції Україна» перейшли нежитлові приміщення 559,4 кв.м, в тому числі прилеглий до цього приміщення балкон площею 101,2 кв.м. Як вбачається з витягу зі схеми опалення другого поверху приміщення (станом на 19.08.1998 року) на момент передачі вказаного нежитлового приміщення від АТЗТ «Комплексу «Театральний» до ДП «КМ Інвестиції Україна», система опалення є в межах нежитлового приміщення [NUMBER] - зал площею 263,4 кв.м., а балкон площею 101,2 кв.м. є відкритим та без опалювання (а.с. 131-т.2). Як повідомив суду свідок [PERSON] він купив нежитлове приміщення (яке на даний час належить [PERSON].) 06.03.2002 року вже з переобладнаним балконом. Придбане ним приміщення потребувало капітального ремонту, а тому він здійснив ремонт, в ході проведення якого в тому числі була встановлена нова система опалення. Вказана система була випробувана в 2002 році та працювала без зауважень та нарікань, а стара система була заглушена та не використовувалась. Ніяких проектів щодо переобладнання системи ним не складалось, ні с ким встановлення нової системи опалення не узгоджувалось. В 2004 році він продав зазначене приміщення. Та обставина, що нова система опалення в зазначеному приміщенні була обладнана в 2002 році підтверджується і фотознімками, які були здійснені експертом під час його виходу за вказаною адресою для проведення експертного дослідження, на яких відображена дата виготовлення труб (а.с. 99 - т.2). Свідок [PERSON] суду показав, що був директором ПП ТК «Лабіринт» на той момент, коли [PERSON] купував у вказаного підприємства нежитлове приміщення площею 184,3 кв.м. Зазначав про те, що в даному нежитловому приміщенні на момент оформлення договору купівлі-продажу з [PERSON] була встановлена система опалення, яку монтував попередній власник приміщення - [PERSON] та під час передачі приміщення та підписання акту прийому-передачі зауважень до вказаної системи опалення не було. Будь-яких документів на цю систему йому ніхто не передавав. Як вбачається з матеріалів справи, дійсно, 23.12.2004 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] придбав у ПП ТК «Лабіринт» в особі директора [PERSON] нежитлове приміщення площею 184,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 164 - т.1). З пояснень, наданих представником відповідача, а також з показів свідка [PERSON], вбачається, що встановлена в приміщенні [PERSON] система опалення останнім не переобладнувалась, не реконструювалась. Крім того, останні кілька років вказане приміщення не використовувалось за призначенням, ремонт поточний чи профілактичний в ньому не проводився. Згідно висновку експерта дві латунні заглушки, про які зазначено в акті про огляд приміщення від 27.12.2012 року, не входять до комплектації системи опалення приміщення, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 21-46 - т.2). Проте, на думку суду вказаний висновок не спростовує того факту, що труби, які прокладені в підлозі та виходять на поверхню з підлоги до нежитлового приміщення відповідача, та які були заглушені латунними заглушками, є залишками системи опалення, за допомогою якої раніше здійснювалось опалення цього приміщення. Крім того, вказані латунні заглушки знаходяться в приміщенні, яке належить відповідачу і це виключає можливість доступу до них сторонніх осіб. Зазначене покладає обов»язок на [PERSON], як власника приміщення, по догляду та піклуванню про стан цих заглушок. Разом з цим, як вбачається з дослідної частини вищезазначеного експертного висновку, а також показів експерта [PERSON] в судовому засіданні, витікання води після подання теплоносія до металевого трубопроводу, розташованого в підлозі, призвело до витікання води саме на місці пошкодженої латунної заглушки розташованої над підлогою в торговому залі [NUMBER] і яка зазначена в Акті про огляд приміщення від 27.12.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння. користування та розпорядження майном. Згідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до договору про порядок користування нежитловим приміщенням у комплексі «Театральний» від 03.01.2012 року, який було укладено між ТДВ «Комплекс «Театральний» та [PERSON] , останній не повинен допускати пошкоджень інженерних мереж (системи постачання води, тепла та електроенергії) та відшкодовує збитки, заподіяні комплексу та іншим власникам у разі безвідповідального ставлення до стану інженерних мереж у приміщеннях, що знаходяться у власності (а.с. 117-118 - т.2). В даному випадку з урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач безвідповідально ставився до придбаного ним майна (не витребував у попередніх власників та не виготовив самостійно документацію на встановлену нову систему опалення у приміщенні, не дбав про належний стан тих залишків системи опалення, доступ до яких знаходиться виключно в належному йому приміщенні), а тому, як власник приміщення, який несе обов`язок по контролю за технічним станом свого майна, є особою, яка повинна відповідати за спричинення шкоди позивачу внаслідок залиття. При цьому, об'єктивного спростування таких висновків відповідачем суду не надано, а посилання представника відповідача на відсутність в діях відповідача вини у залитті судом до уваги не беруться, оскільки вони не обґрунтовані та не підтверджені належними і допустимими доказами. Твердження представника відповідача про те, що складання акту огляду приміщення відбулось за відсутності відповідача суд не розцінює як підставу для звільнення [PERSON] від обов»язку відшкодувати завдану ним шкоду. Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого собистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивачу внаслідок залиття спричинені матеріальні збитки, а відповідач відмовляється відшкодовувати шкоду позивачу, його порушені права підлягають захисту. Визначаючи розмір матеріальних збитків, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Як встановлено судом та вбачається з наданих суду матеріалів ФОП [PERSON], згідно договору від 04.01.2012 року, 03.12.2012 року та 05.12.2012 року придбала у ТОВ «ВКФ «ВВ» продукцію за цінами, в асортименті та кількості, що зазначені у видаткових накладних (а.с. 192-194 - т.1). Згідно акту про встановлення залиття приміщення від 27.12.2012 року в приміщенні магазину «[INFO]», який орендує позивач (а.с.8-9), частину придбаного згідно вищевказаних накладних товару було пошкоджено. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження № 77 від 30.01.2013 року, розмір матеріальної шкоди ФОП [PERSON] пошкодженням товарів внаслідок залиття 27.12.2012 року приміщення магазину «[INFO]» на момент проведення дослідження становить 21815,02 грн. (а.с. 12-23). Зазначений висновок експертного дослідження суд вважає належним доказом, оскільки дослідження було проведено на підставі чинних на момент проведення експертизи нормативних актів, з врахуванням цін на момент проведення дослідження. Крім того, з висновку вбачається, що його виконано експертом Бондаренко Т.В., яка має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта по спеціальності 12.1 «Оцінка машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання», стаж експертної роботи з 2005 року, свідоцтво [NUMBER] від 25.02.2005 року видане Міністерством юстиції України та дійсне до 28.02.2013 року. В той же час, оскільки на дослідження експерту надано такі товари, як: яйце музичне «Музикант» вартістю 1486,99 грн. та яйце музичне «Миколай» вартістю 1486,99 грн., що не віднесені згідно акту про встановлення залиття приміщення до пошкоджених товарів, суд вважає, що визначений експертом розмір заподіяної шкоди підлягає зменшенню на вартість цих товарів , а саме: на 2973,98 грн. Тобто, розмір матеріальної шкоди заподіяної ФОП [PERSON] пошкодженням товарів внаслідок залиття становить 21815,02-2973,98= 18841,04 грн. Відповідач, не погоджуючись з розміром матеріальної шкоди, визначеної цим висновким, не спростував правильність проведениїх експертом досліджень, а під час розгляду справи спочатку заявив, а потім відмовився від клопотання про призначення судової експертизи з цього питання. Крім непогодження з розміром заподіяної шкоди, свого розрахунку відповідачем не надано, і тому суд вважає, що встановлений розмір шкоди є реальним і підлягає стягненню з відповідача. За проведення експертного будівельно-технічного дослідження та виготовлення висновку №77 від 30.01.2013 року позивачем було сплачено 2059,68 грн., що підтверджується відповідною копією товарного чеку (а.с.160-т.2). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму завданих матеріальних збитків в розмірі 20900,72 грн., з яких: 18841,04 грн. - розмір матеріального збитку внаслідок залиття та 2059,68 грн. - сплачених позивачем за будівельно-технічне дослідження. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] упущеної вигоди слід захначити наступне. За змістом ст. 22 ЦК України упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Заявляючи позов про стягнення упущеної вигоди, позивач зазначає, що пошкоджений товар міг бути реалізованим та вона могла одержати доходи від продажу цього товару. Але вказані вимоги не обґрунтовані та не підтверджені жодним належним доказом, наприклад, укладеним та не виконаним договором купівлі-продажу товарів у зв»язку з їх пошкодженням. Крім того, незрозумілою є торговельна надбавка в розмірі більше ніж 100 відсотків від вартості товару, яку позивач вимагає стягнути з відпрвідача. За таких обставин, оскільки будь-яких доказів на підтвердження реального одержання за звичайних обставин доходів (упущеної вигоди) позивачем не надано, суд вважає, що позивачем не доведений факт, що вона могла реально одержати кошти а тому позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди у розмірі 23877,15 грн., не підлягають задоволенню. На думку суду, не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача суми коштів на відшкодування завданої моральної шкоди. Так, згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31 березня 1995 року, зі змінами від 25 травня 2001 року, роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В даному випадку ні в позовній заяві, ні в суді сторона позивач не зазначила, якими доказами обґрунтовується завдана їй моральна шкода, а також не вказала, з чого вона виходила, визначивши розмір відшкодування моральної школи саме в сумі 5000,00 грн. За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено обгрунтованість вимог щодо відшкодування моральної шкоди. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача частину сплаченого при подачі позову судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 185,49 грн. (при подачі позову сплачено за вимогу майнового характеру 468,17 грн. Відсоток задоволених вимог майнового характеру складає 39,62%, що становить 185,49 грн . від сплаченої суми).

Outcome: partial