Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який у процесі судового розгляду був уточнений, просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 5861,50 гривень та моральну шкоду у розмірі 6709,55 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона з 1983 року проживає за адресою: [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем існують зобов'язальні відносини, відповідно до яких останній взяв на себе обов'язки утримувати житловий фонд у належному стані, а позивач сплачувати кошти за надані послуги. Відтак відповідачем постійно порушувались зобов'язання в частині ремонту будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим позивач змушена була здійснити ремонтні роботи, а саме: встановлення нової ринви та провести гідроізоляцію фундаменту по периметру своєї квартири за власні кошти. Після проведення зазначених ремонтних робіт, вона звернулася до відповідача про зарахування витрачених нею коштів в оплату за житлово-комунальні послуги. Проте, відповідач не відреагував на дане звернення, а подав заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату по житлово-комунальним послугам. Тому вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано матеріальну шкоду у розмірі 5861,50 гривень та моральну шкоду у розмірі 6709,55 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просять суд позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача Янків І.М. позов заперечив та пояснив, що позивачем не надано жодних доказів необхідності проведення ремонтних робіт, те, що дах будинку потребує капітального ремонту свідчить заявка до Личаківської РДА про включення будинку до титульного списку на проведення капітального ремонту даху. Львівською міською радою в позачерговому порядку було запропоновано провести капітальний ремонт даху, за умови сплатою жителями будинку 30% вартості ремонту та зарахування вказаних коштів в рахунок авансу по сплаті коштів за утримання будинку, проте жителі будинку відмовилися від вказаної пропозиції. Також зазначив, що відповідач не є розпорядником коштів на проведення капітальних ремонтів житлового фонду, оскільки таким розпорядником є Львівська міська рада. Щодо відшкодування моральної шкоди пояснив, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували завдання такої у зв'язку з проведенням ремонтних робіт. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що стверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 1745 від 22.10.2014 року (а.с.62). Даний будинок знаходиться на балансі ЛКП «№ 504»». Відповідно ст.509 ЦК України між [PERSON] та ЛКП «№ 504» виникли зобов'язальні правовідносини, згідно з яких відповідач взяв на себе обов'язки утримувати житловий фонд у належному стані, а позивач - сплачувати за надані послуги. Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, тобто ЛКП «№ 504», відповідно [PERSON] набула статусу споживача. Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), про що стверджує позивач посилаючись на ст.18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої відповідач протягом багатьох років ігнорував звернення мешканців будинку [ADDRESS]. Як встановлено у судовому засіданні, дах вищевказаного будинку справді потребує капітального ремонту, що підтверджується тим, що Львівське комунальне підприємство «№ 504» зверталося з відповідною заявкою до Личаківської РДА про включення будинку до титульного списку на проведення капітального ремонту даху. Львівською міською радою в позачерговому порядку було запропоновано провести капітальний ремонт даху мешканців будинку за умовами сплати ними 30% вартості ремонту та зарахуванням вказаних коштів в рахунок авансу по сплаті коштів за утримання будинку та прибудинкової території (а.с.36) та мешканці відмовилися від вказаної пропозиції, про що складений протокол зборів (а.с.37). Згідно з ч.1 ст.1 згаданого вище Закону, виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору. Виробником в свою чергу, є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Як зазначено ч.ч.2, 3 ст.19 цього Закону, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Пунктом 3 ч.2 ст.21 Закону регламентовано обов'язок виробника укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг, в той час як у п.1 ч.2 ст.22 Закону, регламентовано обов'язок виробника укласти договір із виконавцем про умови надання житлово-комунальних послуг. Як застереження, в цій нормі також вказано на обов'язок виробника укласти договір із споживачем. Системний аналіз ст.ст.1, 19, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дає підстави для висновку, що виключно в тому випадку, коли виробник послуг одночасно є їх виконавцем, він зобов'язаний укласти договір із споживачем, і в протилежному випадку, коли такі суб'єкти господарювання є відмінними, обов'язок виробника на укладення договору відсутній. Така логіка законодавця випливає з самої суті договірних зобов'язань, які полягають у встановленні, зміні та припиненні цивільних прав та обов'язків. Логічним є висновок, що ці правовідносини виникають, змінюються та припиняються виключно між виконавцем та споживачем, оскільки лише перший є суб'єктом господарювання, який їх надає. Враховуючи наведене та відповідно до ч.1 ст.184 ЖК України фінансування затрат на експлуатацію та ремонт (поточний і капітальний) житлового фонду місцевих Рад народних депутатів здійснюється за рахунок коштів житлово-експлуатаційних організацій, а в разі недостачі цих коштів - за рахунок державного бюджету. Відповідач не є розпорядником коштів на проведення капітальних ремонтів житлового фонду, таким розпорядником є Львівська міська рада. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Крім того, згідно з вимогами ст.ст.58, 59 ЦПК України, подані сторонами доказами повинні бути належними та допустимими. У зв'язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки позивачем не представлено доказів про витрати на проведення ремонтних робіт на [ADDRESS], а саме не представлено жодного цивільно-правового договору, акт виконаних робіт, і такий не може бути представлений, про що зазначила сама позивачка в процесі розгляду справи. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З врахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ЛКП «№ 504» на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій відповідача при неналежному виконанні договірних зобов'язань, оскільки позивачем не представлено доказів спричинення такої шкоди та не представлено доказів наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями ЛКП «№ 504», як заподіювача такої шкоди.

Outcome: dismissed