Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 4\~961,30 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що у неї від шлюбу з позивачем народились 5 дітей, які на даний час є неповнолітніми. З відповідача на її користь на утримання спільних дітей за рішенням суду стягуються аліменти, однак цих коштів не достатньо, а тому нею було понесено додаткові витрати на їх утримання у розмірі 7\~441,97\~грн., з них: 4\~900 грн. оплата за відвідування дошкільної установи [PERSON] та [PERSON]; 900 грн. оплата харчування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 1\~631,97 грн. оплата ліків для лікування дітей. Однак оскільки діти перебувають на її фактичному утриманні, то просить стягнути з відповідача 2/3 частини від загальної суми понесених додаткових витрат, а саме 4\~961,13 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові. Додатково пояснила, що упродовж періоду часу з листопада 2016 року по травень 2017 року вона спільно з неповнолітніми дітьми проживала у [INFO]. Необхідність оплати за навчання [PERSON] та [PERSON] у дошкільному навчальному закладі зумовлена тим, що вільних місць у безкоштовних групах не було, а тому потрібно було оплачувати перебування дітей у групах, де надавались платні послуги. Вважає, що навчання у дитячому садочку [PERSON] та [PERSON] було необхідне, адже це сприяє їй кращій адаптації. У подальшому вона з дітьми переїхала проживати до м. Ватутіне, де діти відвідували школу та дитсадок. Вона за власною ініціативою оплачувала батьківську плату за харчування дітей під час їх навчання у школі та дитсадку у м. Ватутіне у розмірі, що передбачений рішеннями Ватутінської міської ради. Крім цього, коли діти хворіли вона купувала медичні препарати для їх лікування. Вказала, що у звязку з тим, що відповідач влітку возив старших дітей на море, то вона відмовилась від аліментів за 3 місяці, а тому на даний час у неї склалося скрутне матеріальне становище має заборгованість на кредитній картці у розмірі близько 12\~000 грн., що зумовлено купівлею пральної машини та витратами на поховання її матері. Також вона не має можливості влаштуватися на роботу, бо немає на кого залишити дітей. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Додатково відповідач вказав, що вважає заявлені до відшкодування позивачем додаткові витрати на навчання та харчування не зумовлені особливими обставинами, та не є такими, що були вкрай необхідні. Про вказані витрати йому не було відомо допоки позивач не звернулася до суду з даним позовом. Крім того, він не визнає розмір коштів витрачених позивачем на ліки дітей, оскільки має сумніви, що відповідач особисто купувала вказані ліки, а також, що придбані відповідно до чеків ліки призначались лікарями для їх дітей. Також відповідач додатково пояснив, що щомісячно сплачує аліменти на утримання 5 спільних з позивачем дітей у розмірі близько 2\~500 грн. та на даний час має заборгованість по сплаті аліментів за останній місяць. Він офіційно не працевлаштований та перебуває на обліку у Ватутінському міському центрі зайнятості як безробітний, проживає спільно з батьками. При цьому, він бере участь у вихованні спільних з позивачем дітей та їх матеріальному забезпеченні купує речі, влітку возив [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на море. Крім вказаного, діти постійно приходять до нього за місцем проживання його батьків і проводять там багато часу, а також харчуються. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення, суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколу №\~7 до неї, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом установлено, що сторони мають спільних дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія І-СР №\~021369, серія І-СР № 086307, серія І-СР № 115007, серія І-СР № 140799, серія І-СР № 201300, відповідно. Згідно з вказаними свідоцтвами батьками дітей вказано [PERSON], а матірю [PERSON]. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За змістом положень ст.ст. 152, 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також утримувати її до досягнення нею повноліття. Відповідно до змісту виконавчого листа по справі № 690/415/16-ц, виданого 02.09.2016 року Ватутінським міським судом Черкаської області, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку та інших доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 18.08.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13.09.2017 року по справі № 6-1489цс17, який згідно з ч. 1 ст.\~360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, положення ч. 1 ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Вирішуючи питання про наявність особливих обставин, що зумовили необхідність здійснення позивачем додаткових витрат на утримання спільних з відповідачем малолітніх дітей, суд враховує наступне. Положеннями ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачено те, що одним із основних завдань законодавства України про дошкільну освіту є забезпечення права дитини на доступність і безоплатність здобуття дошкільної освіти. Держава визнає пріоритетну роль дошкільної освіти та створює належні умови для її здобуття, зокрема забезпечує безоплатність дошкільної освіти. Водночас згідно копій квитанцій до прибуткових касових ордерів №№\~60, 61 (16.12.2016 року), №№ 71, 72 (11.11.2016 року), №№ 23, 24 (17.01.2017 року), №№ 57, 58 (14.02.2017 року), №№ 26, 27 (березень 2017 року), №№ 10, 11 (11.04.2017 року), №№ 97, 98 (13.05.2017 року) за надані послуги [PERSON] та [PERSON] позивачем сплачено загальну суму 4\~900\~грн. Вказані квитанції мають пояснювальні написи «Веселка» та «Сонечко», а також відтиск печатки товариства з обмеженою відповідальністю «Гімназії «Пріоритет». За змістом довідок № 17 від 13.10.2017 року, № 20 від 01.11.2017 року, видані завідуючою ДНЗ «Дударик», діти [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у період часу з листопада 2016 року по травень 2017 року відвідували вказаний дитячий навчальний заклад. При цьому, [PERSON] та [PERSON] відвідували групи з платними додатковими освітніми послугами, оскільки у звичайних групах місць не було. За дані послуги [PERSON] загалом внесено плату по 2\~450\~грн. за кожну дитину. Згідно договорів про надання освітніх послуг від 01.11.2016 року №№\~\~83, 84, укладених між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Гімназія «Пріоритет», передбачалося здійснення заходів з 01.11.2016 року по 30.05.2017 року щодо підготовки [PERSON] та [PERSON] до школи і надання їм освітніх послуг, вартістю 350 грн. щомісячно. Відповідно до висновків Європейсього суду з прав людини у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З урахуванням вказаного та положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка передбачає застосування судами Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, суд вважає, що оплата позивачем коштів за дошкільну освіту [PERSON] та [PERSON] здійснена в інтересах малолітніх дітей з метою забезпечення їх належного розвитку та зумовлена особливими обставинами, оскільки можливість безоплатного отримання ними дошкільної освіти була відсутня. Водночас суд критично оцінює надані позивачем у якості доказів додаткових витрат на утримання дітей фіскальні чеки від 17.09.2016 року, від 04.02.2017 року, від 11.02.2017 року, від 12.02.2017 року, від 17.02.2017 року, від 20.02.2017 року, від 23.02.2017 року, від 15.04.2017 року, від 19.09.2017 року на придбання ліків та виробів медичного призначення на загальну суму 1\~631,97\~грн., оскільки копії виписок з медичних карток від 04.02.2017 року, від 11.02.2017 року, від 17.02.2017 року, від 19.02.2017 року, від 23.02.2017 року, 26.05.2017 року, від 17.09.2017 року, від 19.09.2017 року, які додатково долучені [PERSON] у судовому засіданні як доказ хвороби спільних з відповідачем дітей та необхідність придбання відповідних ліків, не містять відомостей про особу дитини (дітей) щодо якої (яких) вони стосуються. Відповідно до банківських квитанцій Райффайзен [PERSON] №№\~4,\~5,\~6 (22.09.2016 року), № 2 (12.09.2017 року), №№ 26, 27, 28 (21.10.2016 року), №\~№\~4, 5, 6 (04.11.2016 року), № 27 (11.09.2017 року) позивачем здійснено платежі на рахунок відділу освіти Ватутінської міської ради у якості батьківської плати за харчування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у ДНЗ №\~7 та школі № 2 на загальну суму 915 грн. Рішеннями виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 20.01.2017 року № 16 «Про організацію харчування дітей в дошкільних навчальних закладах міста», № 17 «Про організацію харчування учнів в навчальних закладах міста», № 18 «Про організацію харчування учнів 1-4 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» встановлено розмір батьківської плати за харчування дітей у дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладах м. Ватутіне, за згодою батьків та для дітей, які перебувають у групах продовженого дня, а також визначено пільги щодо її сплати. Суд вважає, що здійснення оплати позивачем коштів на користь відділу освіти Ватутінської міської ради у якості батьківської плати за харчування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є таким, що зумовлено особливими обставинами, оскільки її розмір, порядок та пільги щодо сплати передбачено рішеннями виконавчого органу міської ради. Така оплата не є обовязковою, а здійснюється за згодою батьків та для дітей, які перебувають у групах продовженого дня. Положеннями ч. 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до змісту позовних вимог предметом доказування у даній справі є наявність особливих обставин, що зумовили необхідність додаткових витрат на утримання дітей, розмір таких додаткових витрат. Показання свідків [PERSON], яка проживає по сусідству з відповідачем, та [PERSON], яка є двоюрідною тіткою відповідача, які допитані за клопотанням відповідача та пояснили суду, що він належним чином виконує свої батьківські обовязки щодо спільних з [PERSON] дітей, не стосуються предмета доказування, а тому є неналежним доказом, та, як наслідок, не беруться судом до уваги. Крім того, суд вважає неналежними доказами наступні документи: свідоцтва про смерть [PERSON], [PERSON], фіскальний чек від 16.11.2016 року на суму 13\~518,9 грн. (придбання пральної машини LG FH0B8ND), виписку з карткового рахунку [PERSON], оскільки вони не стосуються предмета доказування у даній справі. Зясувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позивач довела наявність додаткових витрат у розмірі 4\~900 грн., викликаних особливими обставинами\~\~ неможливість отримання [PERSON] та [PERSON] гарантованої державою безоплатної дошкільної освіти. Здійснення позивачем витрат на харчування та лікування неповнолітніх дітей, суд не вважає такими, що зумовлені особливими обставинами, оскільки піклування про здоровя дитини, її фізичний розвиток є обовязком кожного з батьків. Вказаний обовязок відповідач виконує, у тому числі, шляхом сплати на користь позивача аліментів на утримання спільних дітей, задля задоволення їх потреб. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як понесених додаткових витрат на утримання їх спільних дітей, суд враховує, у якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. З огляду на вказане, суд враховує, що відповідач зареєстрований у Ватутінському міському центрі зайнятості як безробітний з 25.01.2017 року, та у період часу з квітень-вересень 2017 року отримав виплати у якості державної допомоги на загальну суму 3\~264,00 грн. Відповідно до змісту довідок №№ 965/17, 10898/17, виданих 17.10.2017 року та 19.10.2017 року, Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, станом на 01.10.2017 року [PERSON] сплатив на користь [PERSON] аліменти на загальну суму 21\~100 грн., наявна заборгованість у розмірі 2\~702,43\~грн. Відомостей про наявність у відповідача іншої сімї, перебування на утриманні у нього інших осіб, у тому числі неповнолітніх дітей, а також доказів інших обставин, що мають істотне значення, мають враховуватися під час визначення розміру додаткових витрат, що підлягають стягнення з відповідача, суду не надано. Відповідно до змісту ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. З урахуванням вказаного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину, понесених нею додаткових витрат на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які судом визнані обґрунтованими та доведеними, що становить 2\~450,00 грн., вважаючи вказану суму справедливою з урахуванням встановлених обставин справи, наданих сторонами доказів та вимог законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, до складу яких відповідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України відносяться витрати на правову допомогу. Таким чином, з урахуванням того, що позивачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., що підтверджується відповідною платіжною квитанцією, а позовні вимоги задоволені частково, суд стягує з відповідача на її користь 246,92 грн., що є пропорційними до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. З огляду на вказане, суд стягує з [PERSON] у дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, у розмірі 640 (шістсот сорок) грн., оскільки це мінімальний розмір судового збору за вимогу майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial