Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період часу з березня 2004 року по теперішній час та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля «NIVA CHEVROLET» 21230, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер [NUMBER] від 08.10.2011. Свої вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з березня місяця 2004 року позивач почала проживати разом з [PERSON] однією сім'єю, вирішили шлюб не реєструвати. Зазначає про те, що під час спільного сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, сторони спільно працювали, вели спільне господарство і піклувалися один про одного. Представлялися як знайомим так і стороннім особам як чоловік та дружина, проводили разом свята та відпочинок, спільно здійснювали покупки. Крім цього, спільними коштами здійснювали оплату комунальних послуг, у сторін був спільний сімейний бюджет. 08.10.2011 року на спільні кошти сторін був придбаний автомобіль «NIVA CHEVROLET» 21230, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. При чому, право власності на нього вирішили зареєструвати за відповідачем - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Вказаний транспортний засіб сторони спільно використовували для сімейних потреб, разом їздили на дачу, на відпочинок, скуповували продукти харчування. На спільні кошти автомобіль ремонтувався, придбавалися нові запчастини. Впродовж останнього часу стосунки між сторонами погіршилися, чоловік почав уникати відвертих розмов, став мовчазним, став частіше хворіти. При цьому, він перестав надавати позивачу у користування спірний автомобіль, не надаючи будь-яких пояснень. На пропозиції зареєструвати цей транспортний засіб на позивача відмовляється, хоча вона має безумовне право власності на його половину, оскільки він був придбаний також і на кошти позивача, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у підготовче засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче засідання подав відзив на позовну заяву, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Нормами ч. З ст. 4 Сімейного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сім'ї. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає доведеним факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по теперішній час. У відповідності до вимог ч. ч. 1,2 ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зважаючи на норми ч. 1 ст. 70 СК України, згідно яких у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, позивач має право власності на 1/2 частину спірного транспортного засобу як спільно нажитого майна подружжя. Крім цього, за ч. ч. 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч. ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved