Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 12.01.2001р., від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.02.2012р. шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу 07.11.2006р. за спільні кошти нею та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS]. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя сторонами не досягнуто. У зв'язку з наведеним просить здійснити поділ спільного майна подружжя: виділити їй у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS]; виділити у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позові, які просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що сторони з 12.01.2001р. перебували у шлюбі, 02.02.2012р. шлюб між сторонами по справі було розірвано, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона, від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження. За період шлюбу сторонами набуте майно, що є предметом спору: трикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.11.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №4824; при оформленні договору купівлі продажу від 07.11.2006 року покупцем даного спірного житлового приміщення є відповідач по справі - [PERSON]. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано оспорювану квартиру. При оформленні договору купівлі продажу покупцем даного спірного майна було вказано відповідача по справі. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна статусу спільного майна подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі . Згідно ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом . Відповідно до п.19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За наведеного вище судом встановлено, що у відповідності до вимог ст. 70 ч.1 СК України, спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності, як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину спірного майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення їх в суді за умови звернення до суду з таким позовом. З наведеного вище вимоги позивача обґрунтовані і такі що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірна квартира була придбана під час перебування сторін в шлюбі, за спільні кошти , а тому є об'єктом спільного майна подружжя .

Outcome: approved