Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] Нікіти, [INFO], посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, під час шлюбу у них народився син, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Тому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи від дня предявлення позову до суду. Також просила стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги у розмірі 500 грн. В судове засідання позивачка не зявилась, надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, на уточнених позовних вимогах наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення в якому зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від його доходу . Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає щомісячно в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Будь-яких доказів щодо матеріального становища дитини, відповідача, наявності у відповідача інших дітей, непрацездатних батьків, рухомого та нерухомого майна сторони не надали. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи спір про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд виходить із рівності обовязків батьків щодо утримання дітей, і визначає аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем як доказ понесення витрат на правову допомогу долучено ксерокопію квитанції до прибуткового касового ордера № 17 від 20.09.2017 року про оплату за юридичні послуги, з якої вбачається, що нею були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн, тому вказана сума витрат підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial