Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно вказане в позовній заяві. До підготовчого судового засідання позивач підтримала позовні вимоги, просила суд справу слухати за її відсутності, подавши до суду відповідну заяву. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого виконкомом Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області від 21 травня 2003 року, за актовим записом № 10. Спадкодавець заповіту не залишила. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме, житловий будинок [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 73,80 кв.м., житловою площею 56,40 кв.м. Позивач є спадкоємцем за законом, згідно ст. 529 ЦК УРСР (в ред. від 1963 року), прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, згідно ст. 549 ЦК УРСР (в ред. від 1963 року). Окрім позивача, є ще спадкоємець за законом - [PERSON] (відповідач по справі), який відмовляється від своєї частки спадкового майна на користь позивача, та не заперечує проти того, щоб житловий будинок вцілому успадкувала вона, про що подав до суду відповідну заяву. При зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадщини позивачу було роз`яснено про умови прийняття спадщини передбачені ст. 1273 ЦК України та повідомлено, що оформити спадщину нотаріально вона не може, оскільки не зберігся оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно у формі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, отримати дублікат якого позивач не має можливості, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 та ч. 11 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника, тому правовстановлюючі документи на неї не видаються. Вказана обставина позбавляє позивача вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачені законом, тому на підставі вищевикладеного вона вимушена звернутися до суду з відповідною вимогою. Іншим чином визнати право власності на спадкове майно за позивачем, окрім прийняття нею спадщини в судовому порядку, неможливо. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 553 ЦК України 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на власний розсуд. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Відповідач (інший спадкоємець за законом) до підготовчого судового засідання позов визнав, про що подав до суду відповідну заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved