Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області та Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай), та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, розташованих на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області із земель, які перебувають в резервному фонді вказаної сільської ради та з отриманням відповідних правовстановлюючих документів на земельну частку пай. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 195, 196). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 201, 212), від Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та вважає його необґрунтованим (а.с. 102). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно з частиною 4 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до частини 3 статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва. Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Тобто, з 01.01. 2013 Чугуївська районна державна не є розпорядником земель сільськогосподарського призначення (земель запасу) державної власності за межами населеного пункту і не має повноважень надати у власність земельну частку (пай), розташовану на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області із земель, які можуть перебувати в резервному фонді вказаної сільської ради. Також відсутні повноваження видати відповідні правовстановлюючі документи про які вказує Позивач. Так, Верховний Суд України в постанові Пленуму № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» роз`яснив, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Водночас, позов пред`явлено не до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а визнання судовим рішенням за позивачем права на отримання земельної частки (паю) (за рахунок земель запасу чи резервного фонду), за відсутністю правових Підстав, є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнові інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області щодо володіння та розпорядження землею. Відтак, визнання за позивачем права на отримання земельної частки (паю) за відсутності відповідних земель беззаперечно зачіпає інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оскільки реалізувати встановлене судом право позивач зможе лише шляхом виділення такого паю із земель запасу чи резервного фонду державних сільськогосподарських земель. У п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (зазначений закон набрав чинності з 01.01.2019 року) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Вказане свідчить і про загрозу порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, оскільки за наявністю невитребуваних паїв колишнього КСП «Заря комунізму», земельна ділянка повинна бути надана позивачу за рахунок земель комунальної власності. Крім того, відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства. Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин Ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Однак, відповідно до матеріалів справи позивач та її чоловік були членами колгоспу «Заря комунізму». В 1975 році позивач була визнана інвалідом другої групи та вийшла на пенсію. Її чоловік вийшов на пенсію в 1981 році, але продовжував працювати до 1988 року. В 1988 році позивач разом з чоловіком переїхали мешкати до м. Харкова. Після смерті чоловіка, позивач прийняла спадщину. Таким чином, позивач та її чоловік не надали доказів, перебування у членах саме КСП «Заря комунізму», що унеможливлює визнання за ними права на земельну частку (пай), оскільки вони вийшли на пенсію задовго до створення КСП «Заря комунізму», а тому не є його членами або пенсіонерами КСП «Заря комунізму». Також слід зазначити, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з абзацом 57, 58 «Практики розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 судової палати у цивільних справах Верховного Суду України значна частина справ надійшла в суди за позовами про право на земельний пай спадкоємців померлих родичів, які в період розпаювання були колгоспними пенсіонерами і з різних причин не були внесені до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, а якщо й були внесені до списку, то на час видачі сертифікатів померли. При вирішенні таких питань слід виходити з того, що у зв`язку зі смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійному на день його смерті на праві приватної власності, або на його частку в спільному майні. Отже, на момент смерті спадкодавця він ще не став власником частки землі, тому спадкоємці не можуть успадкувати те, що не належало спадкодавцю. Тобто, [PERSON] не може визнати нереалізоване право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed