Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги просить ухвалити рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 38\~559,23 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що з 13.02.2012 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем і працювала на посаді начальника відділу водопостачання і водовідведення, 08.04.2016р. звільнена із займаної посади за угодою сторін. Вказала, що всупереч ст. 116 КЗпП, при звільненні їй не було виплачено усі суми, належні при звільненні, підприємство попередньо заборгувало виплату заробітної плати за березень та з липня 2015 року по 08.04.2016р. Ствердила, що на неодноразові усні, в тому числі і письмові звернення до відповідача з приводу проведення виплати заборгованих сум останній жодним чином не відреагував, що свідчить про грубе порушення законодавства про працю. Тому просить позов задовольнити і стягнути суми невиплаченого заробітку за вказаний період. У підтвердження вимог покликається на документи про трудові відносини та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позовних вимог. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилась, заявою до суду від 26.07.2016р. просить справу слухати у її відсутності і позов задовольнити в повному обємі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечила. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопроект» з 13.02.2012 року і працювала на посаді начальника відділу водопостачання і водовідведення, 08.04.2016р. звільнена із займаної посади за угодою сторін, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки (а.с. 15). У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З долученої до справи копії довідки про нарахування заробітної плати за період з березня 2015 року по квітень 2016 року вбачається, що позивачу виплачено частково заробітну плату за вказаний період, а загальна сума заборгованості складає 38\~559,23 грн., середня заробітна плата за останні два повних місяці роботи становить 3\~485,03 грн. (а.с. 26) Доказів про отримання заборгованої суми, в тому числі копій платіжних відомостей про видачу зарплати, представником відповідача суду не представлено. Таким чином, слід вважати, що належна позивачу заробітна плата не була виплачена вчасно, що є грубим порушенням конституційних прав особи на оплату праці, що закріплено в ст. 43 Конституції України. Отже, слід стягнути заборговану заробітну плату в розмірі 38\~559,23 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність захистити законні права позивача на отримання належних останній сум, про що вказано вище. При цьому, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у звязку з тим, що позивача, згідно чинного законодавства, звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved