Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за аліментами. Зазначала, що з відповідачем по справі вона проживала однією сім'єю. Під час спільного проживання з відповідачем у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.10.2012 р. у цивільній справі №2607/10616/12 було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 1200 грн. щомісячно, від дати пред'явлення позову (з 28.08.2012 р.) та до досягнення дитиною 18-річного віку. На підставі Рішення суду позивачу 29.10.2012 р. Подільським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 29.10.15 у цивільній справі №2607/10616/12 про стягнення аліментів. Позивачка звернулася до Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві з вказаним виконавчим листом, та, як наслідок, 15.05.2013 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37926097. Однак, проведені державним виконавцем заходи, спрямовані на примусове виконання рішення, жодного разу не мали позитивних наслідків, як не мала місця і добровільна сплата аліментів. У зв'язку з вищевикладеним, станом на 01.12.2015 р. у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 47 496,77 грн. В зв'язку з простроченням виплати аліментів, просить стягнути пеню за період з 28.08.2012 р. по 30.11.2015 р. в розмірі 14 406,2 грн., а також інфляційні втрати за цей же період в розмірі 771,6 грн. В ході судового розгляду представник позивача уточнювала позовні вимоги та за останнім уточненням просила стягнути заборгованість за аліментами за період з 28.08.2012 р. по 29.02.2016 р. в розмірі 49 966,77 грн., пеню від суми несплачених аліментів за період з 28.08.2012 р. по 30.11.2015 р. в розмірі 14 406,2 грн., інфляційні втрати за цей же період в розмірі 771,6 грн. Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тими ж обставинами. В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги в повному та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додала, що відповідач не сплачує аліменти з першого дня винесення судом рішення, натомість купує дорогу нерухомість. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити з наступних підстав. Стверджує, що відповідач не знав про існування рішення суду про стягнення аліментів на сина, адже вважав, що вирішив усі питання із Позивачкою щодо забезпечення дитини, сплачуючи кошти на утримання дитини з моменту розірвання шлюбу добровільно. Стверджує, що зробив ремонт квартири, в якій проживала колишня дружина із сином, а згодом подарував сину квартиру у місті Києві, періодично придбаваючи дитині речі, одяг, взуття й надаючи сину кошти на кишенькові витрати, оскільки син навчається у школі-інтернаті «Кадетський корпус» та спілкується із відповідачем лише на вихідних днях.Так , в період з січня 2012 року Відповідач оплатив суму, яка становить не менше 16 700 гривень аліментів, яку підтверджує дублікатами квитанцій Приватбанку. Але, ця сума значно більша, стільки значна кількість платежів Відповідача пройшла транзитом через його картку та не відобразилась у архіві платежів. Однак, Позивачка має можливість за номером своєї картки перевірити повну суму плачених аліментів.Спростовуючи доводи Позивачки щодо придбання Відповідачем великої кількості об'єктів нерухомості, яку він придбав замість оплати аліментів, повідомляє, що інформація, яка міститься у Інформаційній довідці №45573459 від 13.10.2015 року, не відповідає дійсності, оскільки Відповідачеві вказана нерухомість не належить. Майна у Одеській області Відповідач ніколи не мав, а земельна ділянка, розташована у Вишгородському районі Київської області, вилучена згідно рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник Відповідача вважає, що вимога Позивачки про стягнення аліментів, пені та інфляційних витрат взагалі є надуманою, оскільки це рідний син відповідача, якого він любить і буде матеріально допомагати не лише до повноліття, а й стільки, скільки стане сил. Як видно із наданих нами доказів, Відповідач, не знаючи про існування рішення суду про стягнення аліментів, весь час з моменту розірвання шлюбу приймав участь в утримання та вихованні сина.Відповідач переконаний, що кошти, які він надає на утримання спільної із Позивачкою дитини, остання витрачає на задоволення своїх власних потреб. Доказом цих тверджень є те, що Позивачка не додає до свого позову жодних письмових доказів про будь-які витрати на дитину. Вважаємо, що даний позов був поданий Позивачкою через необхідність у значній грошовій сумі, адже вона на даний час вагітна двойнею, а народження дітей завжди пов'язане із значними грошовими витратами.Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що позовні вимоги Позивачки не підлягаютьзадоволенню. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Як встановлено судом, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] . Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва 29 жовтня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 28 серпня 2012 року до досягнення дитини повноліття. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вищевказаним Рішенням суду позивачем отримано виконавчий лист № 2607/10616/2012, виданий 29 жовтня 2012 року. В судовому засіданні достовірно встановлено, що за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві. Статтею 194 СК України передбачені випадки стягнення заборгованості за аліментами. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст..ст.194-197 СК України та ст.74 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 606-XIV). За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (а не про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом ( ч.2-3, ч. 4 ,9 ст. 74 Закон № 606-XIV). Вимоги позивачки про стягнення заборгованості за аліментами саме по відкритому виконавчому провадженню не засновані на законі і є передчасними, оскільки питання щодо наявної заборгованості та її розміру буде визначатися при закінченні виконавчого провадження (при досягненні дитиною повноліття). До цього часу позивач не позбавлена можливості оскаржити у встановленому законом порядку (ст.383 ЦПК України) дії державного виконавця з вимогами про розмір заборгованості. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України). Посилання позивачки на ст.195 ч.4 СК України щодо визначення розміру заборгованості за аліментами в разі наявного спору судом, є безпідставними, оскільки на час розгляду справи не має передбачених законом підстав для стягнення на користь позивачки заборгованості взагалі. Тому суд не приймає до уваги надані позивачем довідки про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина не ґрунтуються на законі, оскільки в разі задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, що виникла на стадії виконавчого провадження. фактично призвело б до подвійного стягнення (стягнуті аліменти та стягнута заборгованість за аліментами). Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за аліментами слід відмовити. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення неустойки (пені) суд виходить з такого. Відповідно до ст.196 ч.1 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Деснянського райВДВС м.Києва від 12.03.2016 р., наданою представником відповідача, відповідачем не сплачуються аліменти з 01.08.2013 р., а відтак доводи позивача про прострочення відповідачем сплати аліментів з 28.08.2012 р. спростовані стороною відповідача. Відповідно до роз'яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, маючи об'єктивну можливість для сплати аліментів, їх не сплачував. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм (ст. 360-7 ЦПК України). На підставі ст.20 СК України до вимог про стягнення неустойки позовна давність не застосується. Тому, з урахуванням встановлених судом обставин, діючи в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2013 р. по 30.11.2015 в розмірі 10 224,0 грн. (1836 грн. + 4 80 грн. + 4008 грн.) за таким розрахунком. Щомісячний розмір аліментів для сплати відповідачем становить 1200 грн., 1% від якого буде складати 12 грн., тому за місяць, в якому 30 днів, сума неустойки буде становити 360 грн. (12 х 30), в якому 31 день - 372 грн. (12 х 31), в якому 28 днів (лютий) - 336 грн. (12 х 28). А відтак за період з 01.08.2013 р. по 31.12.2013 р. наведений такий розрахунок: 372 + 360 + 372 + 360 + 372, а всього - 1836 грн.; за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.: 372+336+372+360+372+360+372+372+360+372+360+372, а всього - 4 380 грн.; за період з 01.01.2015 р. по 30.11.2015 р.: 372+336+372+360+372+360+372+372+360+372+360, а всього - 4008 грн. Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат не підлягають задоволенню, оскільки індексації підлягають аліменти в межах прожиткового мінімуму, а розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1200 грн. є вищим за прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, встановлений відповідно на 2013-2015 р.р. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останній судовий збір, пропорційно задоволених вимог, з урахуванням мінімального розміру, встановленого на час звернення позивача до суду. В зв'язку з чим з з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 487,2 грн. На підставі викладеного, ст.ст.20, 194, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial