Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.08.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини та розвитком не займається. Дитини повністю перебуває на утриманні позивача. Відповідач офіційно не працює, однак має неофіційні джерела заробітку та нерегулярний дохід. На даний час позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований 28.04.2017 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 258. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 провадження по справі відкрито. Відповідно до п.1.9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діяли після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов підтримує повністю, який просить задовольнити. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи призначений на 21 березня 2018 року проводити без його участі, аліменти призначити у твердій грошовій сумі згідно діючого законодавства. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.08.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 704, розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.01.2013. Дитина проживає разом з позивачем, що не заперечується сторонами. 28 квітня 2017 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Харківському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 258. Прізвище після реєстрації шлюбу позивач змінила на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст. ст. 8 , 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону України « Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Отже, враховуючи прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», обов'язок утримувати дитину, який покладено на обох батьків, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 2000 грн що підлягає стягненню з відповідача є великим. Однак, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає з нею, суд вважає за можливе відступити від рівності часток і встановити розмір аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. Щодо вимоги позивача, про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до наступного. Якщо розмір аліментів визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі , то він підлягає відповідно до закону індексації, а тому вимога позивача, щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягає. Крім того, суд роз'яснює, що згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: partial