Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] мотивуючи тим, що їй належить на праві власності 1/4 частина будинку [ADDRESS] рішенням Білоцерківського міського суду від 16.02.1999 року визначено порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою, з яким погодились всі співвласники, відповідно до цього рішення вона одержала державні акти на право власності на земельну ділянку, які були зареєстровані у встановленому порядку, у 2008 році відповідач [PERSON] успадкував частину будинку після смерті [PERSON], за підтримки своєї дружини [PERSON] він порушує право власності позивача на частину земельної ділянки площею 0,0265 га, [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження, з приводу чого ведеться досудове розслідування. 15.11.2011 року відповідачі повністю зруйнували паркан та межові знаки земельної ділянки позивача, також зруйнували незакінчене нею будівництво будівельної споруди з бетонних блоків та знищили молоді насадження, в результаті чого на її земельній ділянці безлад та непридатні до використання будівельні матеріали. Позивач понесла витрати на встановлення паркану, який складався з металевих труб та сітки, також нею були придбані будівельні матеріали, сплачено кошти будівельникам, відповідачі пошкодили сортові дерева, знищили насаджені нею кущі ягідні, декоративні насадження та квіти, на які також витрачені кошти. Своїми протиправними діями відповідачі спричинили їй моральну і фізичну шкоду, пов'язану з тілесними ушкодженнями, нервовими стресами, втратою часу для захисту своїх прав. Позивач просила суд зобов'язати відповідачів припинити порушення її права власності на земельну ділянку площею 0,0265 га, розташовану в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, шляхом вчинення наступних дій: відновити становище земельних ділянок площею 0,0265 га та площею 0,0094 га, яке існувало до зруйнування, і припинити дії, які порушують право власності; не перешкоджати виконанню робіт, пов'язаних з будівництвом будівельної споруди; відновити межі земельних ділянок відповідно державного акту; стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду по відшкодуванню коштів на придбання будівельних матеріалів та на лікувальні засоби на загальну суму 9 756 грн.30 коп.; стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в сумі 35 000 грн. В судовому засіданні позивач письмово і усно неодноразово уточнювала позовні вимоги, в кінцевому варіанті - просила суд стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18 491 грн.50 коп. / вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт, транспортні витрати, вартість придбаних ліків, упущена вигода/ , 35 000 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON], його представник позов не визнали, пояснили, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача, не доведено розміру спричиненої матеріальної та моральної шкоди, також зведена будівля з бетонних блоків є самочинним будівництвом, позивач розпочала будівництво без згоди інших співвласників будинку на частині земельної ділянки спільного користування, ця будівля та встановлений позивачем паркан заважали проїзду транспорту, а тому в позові просили відмовити за його необґрунтованості. За ухвалою суду від 19.11.2014 року, яку занесено до журналу судового засідання, з числа відповідачів за згодою позивача виключено [PERSON], котра померла [INFO] року, тобто, ще до звернення позивача з цим позовом, що слідує з копії свідоцтва про її смерть /а.с.48/. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/4 частина житлового будинку по [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами /кв.3/, іншими співвласниками цього домоволодіння по 1/4 частині кожний є [PERSON], [PERSON], після смерті [PERSON] - відповідач [PERSON], що стверджується копією технічного паспорта МБТІ на цей будинок станом на 11.01.2005 року /а.с. 4-5/, копією витягу з реєстру про реєстрацію права власності не нерухоме майно від 23.04.2008 року /а.с.79/, поясненнями осіб, які приймають участь у розгляді справи. Згідно рішення Білоцерківського міського суду Київської області від 16.02.1999 року по справі № 2-670 визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками домоволодіння -[PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], в користування кожного із співвласників виділено частину земельної ділянки, в спільному користуванні сторін залишено частину земельної ділянки, яка граничить з земельною ділянкою кв.1 для можливості проведення ремонту власником кв.2 - 5 кв.м, що стверджується випискою з цього рішення /а.с.9/. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належать на праві власності земельні ділянки [ADDRESS] площею 0,0094 га та площею 0,0265 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, що стверджується копіями державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 597976 та серії ЯЕ № 597977 від 05.07.2007 року, які видано на підставі рішення 4 сесії Білоцерківської міської ради V скликання від 21.08.2006 року № 88, схемою розміщення земельної ділянки /а.с. 6-8/. Згідно акту перенесення меж земельної ділянки в натуру /на місцевості/ від 17.06.2010 року проведено встановлення на місцевості меж земельної ділянки згідно державних актів на право власності на земельну ділянку позивача /а.с.16/. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,0120 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що стверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 656922 від 02.02.2010 року /а.с.70/, за вказаною адресою [PERSON] також орендує частину земельної ділянки площею 0,0154 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що стверджується копією договору оренди землі від 12.12.2011 року № 80, строк дії якого 5 років /а.с.92-93/, витягом з рішення Білоцерківської міської ради від 18.01.2011 року № 31-04-VI /а.с.80-81/. Земельні ділянки позивача та відповідача межують між собою. Як було встановлено судом, в листопаді 2011 року відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON] зруйнували споруду з бетонних блоків під теплицю, зведену позивачем на належній їй земельній ділянці, та перенесли встановлений позивачем на межі металевий паркан, спричинивши позивачу матеріальні збитки. Наведене стверджується копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 17.11.2011 року, яку винесено дільничим інспектором 2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області, затверджено начальником Білоцерківського МВ, як вказано в цій постанові, в діях [PERSON] і [PERSON] формально міститься склад злочину, передбачений ст.194 КК України, але сума спричинених збитків становить 15 000 грн., що є недостатнім для порушення кримінальної справи /а.с.12/. Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON] -товариш сина позивачки та [PERSON] -знайома позивачки, які в суді показали, що [PERSON] хотіла збудувати теплицю на своїй земельній ділянці, придбала бетонні блоки, з яких було зведено споруду довжиною біля 4 м та шириною біля 2,5 м, яку в листопаді 2011 року було зруйновано, також по межі земельної ділянки [PERSON] допомагав встановлювати металевий паркан з металевих стовпчиків та сітки. Свідки з боку відповідача - [PERSON] та [PERSON] - співвласники домоволодіння по [ADDRESS] в судовому засіданні показали, що дійсно відповідач [PERSON] зруйнував встановлену позивачкою бетонну споруду, але позивач збудувала її незаконно на тій частині земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні всіх співвласників, ця споруда і встановлений позивачем металевий паркан заважали проїзду транспорту. Сам відповідач в суді не заперечував того, що він з дружиною дійсно зруйнували зведену позивачем з бетонних блоків споруду, оскільки вона збудувала її незаконно, без згоди інших співвласників будинку, самовільно зайнявши частину земельної ділянки спільного користування. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до приписів ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Як встановлено судом і вказано вище, земельна ділянка була передана у власність позивача саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а тому позивач мала право розпочати будівництво господарської споруди -теплиці на належній їй земельній ділянці. На обгрунтування тверджень про те, що позивач звела бетонну споруду на частині земельної ділянки, яку самовільно захопила, представником відповідача надано кадастровий план самовільно захоплених ділянок /а.с.56/, який судом не може прийматися до уваги, оскільки на цьому плані зазначено площу земельної ділянки позивача - 0,0178 га, тоді як згідно державного акту, на що вказано вище, їй передано у власність земельну ділянку площею 0,0265 га. Не свідчить про факт самовільного захоплення частини земельної ділянки позивачем і зведений план земельної ділянки від 14.12.2014 року, виконаний ФОП [PERSON] /а..104/, оскільки з цього плану не вбачається, на підставі яких вихідних даних та документів спеціаліст встановлював і порівнював фактичні межі землекористування [PERSON] Крім того, цей план складено після того, як зведену позивачем бетонну споруду зруйновано, а тому цей план не може свідчити про те, що позивач розпочала будівництво господарської споруди на частині земельної ділянки, яка їй не належить. Судом приймаються до уваги ті обставини, що ні відповідач, ні інші співвласники домоволодіння по [ADDRESS] не звернулися ні до правоохоронних органів, ні до суду з приводу того, що позивач самовільно захопила частину земельної ділянки, що зведена нею споруда перешкоджає їм належним чином користуватися домоволодінням, тобто, ці обставини не були встановлені у передбаченому законом порядку. Тоді як позивач набула права власності на земельні ділянки у спосіб, визначений діючим законодавством, державні акти на право власності на земельні ділянки на ім'я позивача на даний час є чинними, вони не визнані недійсними в судовому порядку та не скасовані. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 18 491 грн.50 коп. / вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт, транспортні витрати, вартість придбаних ліків, упущена вигода/. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як передбачено в ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що позивачу з вини відповідача спричинено матеріальну шкоду, оскільки пошкоджено зведену нею споруду з бетонних блоків, на придбання будівельних матеріалів нею витрачено кошти, протиправність дій відповідача підтверджено правоохоронними органами, на що вказано вище в рішенні, постанову Білоцерківського МВ від 17.11.2011 року відповідач не оскаржував. На підтвердження понесених позивачем витрат нею надано копії товарних чеків, накладних щодо придбання будівельних матеріалів та їх вартості /а.с.21, 23/, оригінали оглядалися в судовому засіданні. Але ці докази суд не приймає до уваги, оскільки на них відсутнє прізвище покупця, не засвідчено факт сплати коштів, тобто, ці докази не є належними доказами для обгрунтування вимог позивача. Єдине, що може бути прийнято судом до уваги, то це накладна № 14/09/05 від 14.09.2011 року /а.с.91/, в якій вказано щодо придбання блоків вартістю 1100 грн., оскільки ті обставини, що позивачем було зведено споруду саме з бетонних блоків, підтверджено в суді належними доказами. Не підтверджено жодними доказами в суді вартості будівельних робіт, не надано доказів щодо упущеної вигоди, на що посилалася позивач, не доведено факт пошкодження матеріалів, з яких збудовано металевий паркан. Не приймаються судом до уваги при визначенні розміру збитків і витрати позивача на придбання ліків та медикаментів, оскільки не надано безспірних доказів з приводу того, що саме з вини відповідача позивачу спричинено тілесні ушкодження, а як пояснила сама позивач, по цьому факту проводиться в даний час досудове розслідування. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує наступне. За ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що позивачу було спричинено з вини відповідача моральну шкоду в зв'язку з пошкодженням та знищенням її майна, змінився звичний для неї ритм життя, для захисту своїх прав вона змушена була витрачати час, зусилля. З врахуванням всіх досліджених доказів, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 1500 грн., та вважає недоведеними вимоги позивача щодо спричинення їй моральної шкоди на суму 35 000 грн., тоді як згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на користь позивача з відповідача належить стягнути 1100 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 1500 грн. моральної шкоди. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: partial