Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі. Відповідачу не проживають у вказаному будинку понад чотири роки. Враховуючи те, що відповідачі без поважних причин тривалий час, не мешкають у вищезазначеному будинку, позивач просить визнати їх особами, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач не була присутньою, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судовому засіданні не була присутньою, заяв про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що уточнені позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом Позивач отримала у спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідок б/н від 01 липня 2014 року та від 21 липня 2014 року виданих квартальним комітетом №1 Дзержинського району м. Кривий Ріг відповідачі [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 23.10.2008р., але не мешкає за вказаною адресою з лютого 2011 року, та [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] однак не мешкає за вказаною адресою з 2010 року (а.с.9,17). Крім того з акту б/н від 01.07.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає в будинку [ADDRESS] з лютого 2011 року і по теперішній час (а.с10). Також з акту б/н від 21.07.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає в будинку [ADDRESS] з 2010 року і по теперішній час (а.с18). Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право користування житловим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках, прямо передбачених діючим законодавством. Також судом встановлено, що Відповідачі, не будучи власником житлового будинку, залишаються зареєстрованими за попереднім місцем свого проживання, протягом останніх трьох років не проживають у будинку, що належить на праві приватної власності Позивачеві, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власником - Позивачем, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, поважні причини відсутності відповідачів в житловому будинку понад встановлені строки судом не встановлено, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх в повному обсязі. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що дійсно відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають в будинку [ADDRESS] в м. Кривий Ріг, більше одного року без поважної причини, при цьому є зареєстрованим в ньому, чим чинять перешкоди у поліпшенні житлових умов, крім того накопичується заборгованість за житлові послуги, тому суд вважає за доцільне визнати відповідачів таким, що втратили право на користування даним будинком. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved