Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 09.12.2013 року, працюючи у відповідача машиністом конвеєра дільниці, виконуючи роботи з просіювання руди, знімання металу та транспортування в корпус сортування, наступила на вибоїну на підошві, внаслідок чого підвернула праву ногу, впала і була травмована, в результаті була госпіталізована до КЗ «Криворізька міська лікарня №5» в травматологічне відділення, їй було встановлено діагноз: закритий двох кісточковий перелом правої гомілки зі зміщенням та вивихом ступні до заду. Зазначає, що перенесла фізичні болі та моральні страждання, їй був завданий психологічний стрес та страх, з причин, що в момент нещасного випадку, відбувся набряк правого гомілковостопний суглобу та порушення функцій правої нижньої кінцівки. Вказує, що їй була здійснена репозиція внутрішньої кісточки по Веберу, проведено фіксування правої голені пластиною, гвинтами та проволокою. Лише через 8 місяців лікарями було здійснено видалення металоконструкції. На теперішній час вона рухається за допомогою палиці, використовує для ходьби ортопедичні устілки, проходить відновлювальне лікування в реабілітаційному відділенні. Вказує, що саме за вини відповідача втратила здоров`я, значний відсоток працездатності, являється інвалідом, була звільнена з підприємства в зв`язку зі станом здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи, щоденно переносить наслідки депресії, оскільки її фізичний стан нерозривно пов`язаний з моральним станом, приймає обезболюючі препарати в зв`язку з постійними болями в правій нозі, відчуває оніміння під час сну та сидіння, що не має змоги без сторонньої допомоги піднятися, пересуватись навіть на невелику відстань, кожні шість місяців потребує стаціонарного лікування, знаходиться на лікарняному обліку та потребує постійного лікування у травматолога, тому просить суд у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на її користь 243 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, виклавши свої заперечення в письмовому вигляді, наполягала на тому, що позивач знала про шкідливі умови її праці, однак свідомо працювала у відповідача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як убачається з акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 12.12.2013 року, акту розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 12.12.2013 року, позивач працювала у відповідача (далі ПАТ «КЗРК») машиністом конвеєра дільниці, виконуючи роботи з просіювання руди, знімання металу та транспортування в корпус сортування, де 09.12.2013 року отримала закритий двох кісточковий перелом правої гомілки зі зміщенням та вивихом ступні до заду, пов`язану з виконанням трудових обов`язків, з причин незадовільного технічного стану будівлі, за вини начальника дільниці № 30 ДСФ шахти «Родіна», який не проконтролював стан перекриття відмітки корпусу «Сортування», чим порушив пункт 2.53 «Посадової інструкції начальника дробильно сортирувальної фабрики» та пункт 4.21 «Правил охорони праці під час дроблення і сортування, збагачення корисних копалин і огрудкування руд та концентратів», а також за вини позивача, яка не дотрималась особистої обережності при пересуванні по території підприємства (а.с.7-18). Постановою засідання комісії з питання вирішення спорів у справах потерпілих від 18.04.2014 року визначено й ступінь вини позивача у нещасному випадку, що стався 09.12.2013 року у 5% (а.с.22). Висновком медико-соціальної експертної комісії від 01.04.2014 року позивачеві з 01.04.2014 року за трудовим каліцтвом було встановлено третю групу інвалідності та 35% втрати професійної працездатності первинно з наступним переоглядом 10.03.2015 року, позивач потребує медичного лікування (а.с.20, 21). У зв`язку з отриманою травмою позивач з 09.12.2013 року по 21.12.2013 року проходила лікування з рекомендацією подальшого лікування та видалення через вісім місяців металоконструкцій після проведеної операції, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.19). Наказом від 30.04.2014 року позивача було звільнено з підприємства за станом здоров`я (а.с.12). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Між тим, згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак згідно з п. 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію абз. 4 ст. 1, підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік. Позаяк на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вже не було передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати позивачу моральної шкоди, то таку шкоду згідно з правилами ст. 2371 КЗпП України позивачеві повинен відшкодовувати роботодавець, а, отже, ПАТ «КЗРК». Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 3 та 5 своєї Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі згаданих вище актів форми Н-1 та Н-5, висновку МСЕК, медичних документів установлено, що саме у зв`язку з порушенням роботодавцем законних прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці настали негативні для неї наслідки у вигляді погіршення здоров`я, які, в свою чергу, потягнули за собою настання інвалідності третьої групи, втрату професійної працездатності на 35 відсотків та безперечно привели до моральних страждань позивача, тому суд вважає, що вимоги про стягнення з ПАТ «КЗРК» моральної шкоди є обґрунтованими. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд ураховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадова особа якого порушила положення посадової інструкції та правил охорони праці, ступінь вини позивача у 5 відсотків, яка порушила вимоги інструкції з охорони праці, глибину душевних страждань позивача, пов`язаних з таким станом її здоров`я, який не дає відчути себе повноцінним членом суспільства та примушує звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад її життя та потребує додаткових зусиль для його організації, тому суд визначає розмір моральної шкоди у 25000 грн., яку слід стягнути з ПАТ «КЗРК» на користь позивача без утримання податку з доходу фізичних осіб. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial