Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що 12 липня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 41. Від спільного проживання у сторін 28 квітня 2014 року народився син [PERSON]. Позивач вказує на те, що спільне подружнє життя у них не склалося через різні погляди на життя, в сім»ї відсутнє порозуміння, через що у них часто виникали конфлікти та сварки. Тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Відповідач не бере участі у вихованні сина, син проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Примирення між ними неможливе, оскільки під впливом цих обставин в сукупності вона втратила почуття любові до чоловіка. При таких обставинах вона дійшла до переконання, що збереження їхнього шлюбу є недоцільним. Крім того, вказує на те, що на даний час не працює та здійснює догляд за малолітньою дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Інших джерел доходу у неї немає. Відповідач добровільно кошти на її утримання не надає. Відтак, просить суд розірвати їхній шлюб та стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-х річного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, яку просить задоволити. Зазначила, що більше року проживають окремо, відповідач сплачує аліменти на дитину в розмірі 600 грн. Примирення між ними неможливе. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку своєї довірительки та просив суд задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково в частині розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років заперечив, вказавши на те, що його довіритель сплачує аліменти на утримання сина в сумі 600 грн., яка є і так немалою, він офіційно не працює, має тимчасові заробітки. Позивачем та її представником не подано суду жодних доказів того, що його довіритель може утримувати і дружину суду не надано. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши думку сторін, оглянувши матеріали справи, суд встановив, що сім'я «Бережницьких» остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного, проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними. Цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу, його небажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1\~ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Встановлено, що позивач є матір»ю дитини відповідача, яка не досягла трирічного віку та здійснює за нею догляд, що підтверджується довідкою № 709 від 08.05.2015 року, виданою Меденицькою селищною радою. При таких обставинах суд переконаний, що позивач потребує допомоги на своє утримання, а відповідач зобов»язаний таку допомогу їй надавати відповідно до вимог ст.84 СК України. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на дружину, суд також враховує матеріальне становище позивача, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відтак не працює, проти чого представник відповідача не заперечує, і відповідача платника аліментів, який не працює та на даний час сплачує аліменти на утримання їхнього спільного сина до досягнення ним повноліття в розмірі 600 грн. щомісячно, а також вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі по 300,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред»явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що позивач і її представник не довели можливість відповідача надавати їй допомогу, і такі на думку суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач є працездатним, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, доказів щодо наявності інших утриманців не надав, при цьому сам лише факт відсутності у відповідача роботи не є беззаперечною підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дружини, оскільки не свідчить про неможливість чоловіка надавати таку допомогу і до того ж відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватися самостійно чи звернутися з відповідним питанням у центр зайнятості. Разом з тим, при наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved