Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.11.2020 в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальова Сергія Валерійовича їй запропонували підписати документ - договір (зі слів посередниці [PERSON] ), який давав би змогу їй взяти продукти на ім`я позивачки, а саме допомогу з-за кордону. Вказує, що їй були надані документи, які вона підписала не читаючи, серед яких була довіреність від її імені на невідомого їй [PERSON] , який є відповідачем по справі. Позивач зазначає, що пізніше їй стало зрозуміло, що вона видала довіреність, яка надає відповідачу право отримувати грошові кошти (перекази) від її імені та підписувати документи про їх видачу у всіх пунктах надання фінансових послуг ТОВ «Пост Фінанс» та вважає, що видана довіреність може призвести до порушення її прав та інтересів. Вказує, що в момент вчинення правочину їй не було повідомлено, що вона видає довіреність, яка може спричинити для неї негативні наслідки, що суттєво вплинуло б на її вибір. За вказаних обставин, посилаючись на ст.ст. 202 - 204, 215, 230 ЦК України, позивач просила суд визнати недійсною довіреність від 26.11.2020, посвідчену приватним нотаріусом Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В. і зареєстровану в реєстрі за № 915, видану на ім`я [PERSON] на право отримувати грошові кошти (перекази) від її імені та підписувати документи про їх видачу (а.с. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 22). Представник відповідача, на підставі ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву просив відмовити в задоволенні позову, вважає позов необґрунтованим, невмотивованим та таким, що не містить предмета спору. Вказує, що перед вчиненням відповідної нотаріальної дії та посвідченням оспорюваної довіреності нотаріус встановив дієздатність [PERSON] , їй були роз`яснені наслідки вчинення нотаріальної дії. Зазначає, що твердження позивачки про те, що вона під впливом обману видала довіреність, та її припущення, що це може призвести до порушення її прав та інтересів, жодним чином не обґрунтовані. Наголошує, що предмет спору, а саме довіреність від 26.11.2020, видана на ім`я відповідача, припинена на підставі заяви [PERSON] від 03.12.2020. Вказує, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинна довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зазначає, що в довіреності міститься особистий підпис [PERSON] , що свідчить про її обізнаність зі змістом довіреності та надання відповідачу зазначених у довіреності повноважень. Вважає, що оспорювана довіреність виражала волю довірителя, довіреність була особисто прочитана і власноручно підписана позивачем, яка знала її зміст і виражала її волю. Згідно поданого відзиву також просив стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. (а.с. 33 - 37). Відповідно до заяви про зміну підстав позову від 15.03.2021, позивач, не змінюючи обставини позову, вказала про зазначення нею інших підстав позову, ніж вказані в первісній позовній заяві, зокрема зазначила, що в момент вчинення правочину внутрішня воля на надання відповідачу повноважень на право отримувати грошові кошти (перекази) та підписувати документи про їх видачу у всіх пунктах надання фінансових послуг ТОВ «Пост Фінанс» у неї була відсутня, отже вважає, що мала місце помилка, а тому на підставі ст.ст. 202 - 204, 215, 229 ЦК України просила визнати недійсною довіреність від 26.11.2020, посвідчену приватним нотаріусом Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В. і зареєстровану в реєстрі за № 915, видану на ім`я [PERSON] на право отримувати грошові кошти (перекази) від її імені та підписувати документи про їх видачу у всіх пунктах надання фінансових послуг ТОВ «Пост Фінанс» (а.с. 52 - 54). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.03.2021 прийнято змінені підстави позову згідно заяви позивача про зміну підстави позову від 15.03.2021 до розгляду (а.с. 75). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.03.2021 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 76). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що 26.11.2020 знайома запропонувала їй підписати договір в нотаріуса, який вона підписала не читаючи, вважала, що підписує договір про отримання допомоги з-за кордону, а не довіреність. Коли вона прочитала договір, то звернулася до нотаріуса, який анулював довіреність, але вважає цього недостатнім та хоче, щоб суд визнав видану нею довіреність недійсною. Відповідача вона не знає та не знала на момент підписання договору, хоча нотаріус запитував в неї чи знає вона про те, що саме підписує, на що вона відповіла ствердно. Ніяких перешкод в прочитанні довіреності до її підписання в неї не було, але вона просто довірилася знайомій людині, яка її привела до нотаріуса, а саме [PERSON] . Де зараз перебуває ця людина вона не знає, тому допитати її в якості свідка не має можливості. Просила визнати довіреність недійсною, оскільки вважає, що вона може нашкодити її правам та інтересам. Представник відповідача, адвокат Марусич М.С., в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не довела свої вимоги, довіреність є одностороннім правочином, була підписана позивачем добровільно, нотаріус все виконав правильно, про що зазначено в самій довіреності, крім цього вона на даний час припинена, а відповідач ніяким чином прав та інтересів позивача не порушував, ніяких коштів за виданою довіреністю не отримував, про що надав відповідну довідку, тому позов пред`явлено до нього безпідставно. Також просив стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 гривень, згідно наданих документів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальов С.В. в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом неодноразово та належним чином. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснила, що 25.11.2020 до неї звернулася жінка та пояснила, що шукає двох людей, які перебувають в скрутному матеріальному становищі, для надання їм соціальної допомоги в сумі 500 грн. Тому вона запропонувала позивачці з`явитися до нотаріуса для отримання соціальної допомоги. Позивач погодилася та підписала в нотаріуса надані їй документи, але через деякий час вони вирішили, що їх ввели в оману, навіть зверталися до поліції, після чого в нотаріуса анулювали видану довіреність. Які дії були вчинені після підписання довіреності до її анулювання їм не відомо. Під час підписання довіреності в нотаріуса вона не була присутня, вважає, що позивач просто довірилася людині і вважала, що підписує інший договір. Крім цього, судом досліджено наступні надані суду письмові докази. Згідно копії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В., зареєстрованої в реєстрі за № 915, 26.11.2020 [PERSON] , розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки і діючи добровільно на підставі укладеного в усній формі договору доручення видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] отримувати грошові кошти (перекази) у всіх пунктах надання фінансових послуг ТОВ «Пост Фінанс». Для надання покладених функцій представнику надається право отримувати грошові кошти (перекази), в підтвердження отримання грошових коштів (переказів) підписувати заяви на видачу готівки (документи на видачу готівки (а.с. 5). Зі змісту вищевказаної довіреності вбачається, що довіреність позивачкою [PERSON] прочитана, її зміст їй зрозумілий, відповідає її внутрішній волі та власноручно підписана. Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 26.11.2020, до Єдиного реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис про посвідчення вищевказаної довіреності [PERSON] від 26.11.2020, бланк: НМН 085899(а.с. 6). Згідно з копією заяви [PERSON] від 03.12.2020, адресованої приватному нотаріусу Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальову С.В., позивач [PERSON] просила припинити дію довіреності від 26.11.2020 за № 915, посвідченої приватним нотаріусом Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В., в зв`язку з тим, що можуть бути порушені її майнові права, також вона була неусвідомлена, що дає доручення незнайомій їй людині, яка має право отримувати грошові перекази та на видачу готівки (а.с. 7). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 03.12.2020, до Єдиного реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис про припинення дії довіреності [PERSON] від 26.11.2020, реєстраційний номер 915 (а.с. 8). Згідно з листом ТОВ «Нова Пей» від 02.04.2021, [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , грошових коштів через міжнародну платіжну систему NovaPay не отримував (а.с. 103). Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду та оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 в справі № 754/5841/17 зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом». Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 229 - 233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті судом встановлено, що будь-якого порушення прав позивача відповідачем за заявленими позовними вимогами не встановлено. Так, звертаючись до суду з даною позовною заявою, з урахуванням зміни підстав позову, [PERSON] просить визнати недійсною видану нею довіреність на ім`я відповідача на право отримувати грошові кошти (перекази) та підписувати документи про їх видачу у всіх пунктах надання фінансових послуг ТОВ «Пост Фінанс» з тих підстав, що у неї була відсутня внутрішня воля на надання відповідачу таких повноважень, вона не усвідомлювала, що видає довіреність, яка може спричинити для неї негативні фінансові наслідки, також вважає, що видана довіреність може призвести до порушення її прав та інтересів, оскільки за цією довіреністю відповідач може оформити кредит на її ім`я та отримати грошові кошти. Тобто позивач пов`язує порушення своїх прав саме з можливістю відповідачем вчиняти дії на шкоду її інтересам. Водночас, в ході судового розгляду встановлено, що на даний час дія оскаржуваної довіреності припинена відповідно до заяви позивача [PERSON] . Фактично довіреність діяла 7 днів з 26.11.2020 до 03.12.2020 та позивачкою при розгляді справи взагалі не обґрунтовано, що протягом дії довіреності відповідачем вчинялись дії, які б порушували права чи інтереси позивача. Крім того, відповідно до відкритих даних ТОВ «Пост Фінанс» 21.01.2021 змінила назву на ТОВ «Нова Пей» та відповідно до листа ТОВ «Нова Пей» від 02.04.2021, [PERSON] , діючи від імені [PERSON] грошових коштів через міжнародну платіжну систему NovaPay не отримував. Щодо твердження позивача про відсутність її внутрішньої волі на видачу оскаржуваної довіреності суд зазначає наступне. Так Верховний Суд України в постанові від 16.03.2016 у справі № 6-93цс16 дійшов висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які засвідчують існування помилки, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно мала місце і вона має істотне значення. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.05.2021 в справі № 438/690/17 зазначив, що зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04.04.2018 у справі № 753/11731/15-ц наголосив, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до пунктів 2, 3, 4 глави 6 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. В даному випадку зі змісту довіреності вбачається, що позивач розуміла значення своїх дій та їх правові наслідки, діяла добровільно, довіреність нею прочитана, її зміст зрозумілий та відповідав її внутрішній волі, про що позивач і підписалась у даній довіреності, при цьому позивач не заперечує, що довіреність підписана саме нею. Також з довіреності вбачається, що нотаріусом було роз`яснено [PERSON] зміст статей 237 - 239, 244, 245, 247 - 250 ЦК України щодо поняття та підстав представництва, правочинів, які може вчиняти представник, правових наслідків вчинення правочину представником, форми довіреності, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності, відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Вказаний правочин вчинений в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Таким чином, твердження позивача на наявність обставин, які вказують на помилку, тобто неправильне сприйняття нею фактичних обставин даного правочину, що вплинуло на її волевиявлення, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. З пояснень позивача вбачається, що вона підписала оспорювану довіреність не читаючи, водночас зміст довіреності викладено чітко та зрозуміло, вона має посилання на вичерпні повноваження представника довірителя та встановлення нотаріусом обізнаності і розуміння позивачем вчинюваного правочину, який є одностороннім, був вчинений за відсутності відповідача та без будь-якого впливу на позивача відповідачем. Тобто мають місце виключно ознаки недбалості позивача до вчинюваних нею дій, що не може мати наслідком визнання правочину, який відповідає ст. 203 ЦК України, недійсним. Та суд враховує, що власна недбалість позивачки була виправлена нею самостійно шляхом припинення оспорюваної довіреності, також в односторонньому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи позивач не довела, що на момент видачі оскаржуваної довіреності вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання такої довіреності недійсною, оскільки, вчиняючи такий односторонній правочин, вона повинна була усвідомлювати його умови і правові наслідки. Крім того, оскільки позивач пов`язує порушення своїх прав саме з можливістю відповідачем вчиняти дії на шкоду її інтересам, однак таких обставин нею взагалі не вказано та не доведено, в зв`язку з чим вимога позивача про визнання недійсною довіреності від 26.11.2020, виданої самою позивачкою, яка була нею ж припиненою, є неефективним способом захисту прав позивача, за відсутності посилання та доведення існування обставин вчинення відповідачем дій на шкоду позивачу та відсутності заявлення вимог щодо таких протиправних дій. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, застосувавши презумпцію правомірності правочину, не спростовану позивачем у справі, установивши, що позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення та що існували обставини, які зумовлюють визнання довіреності недійсною, а не вчинення нею дій внаслідок власного недбальства, а також враховуючи що позивачем не доведено наявності обставин порушення її прав відповідачем та ефективності заявленої вимоги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. Також, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 гривень, що підтверджено належними доказами (а.с. 38 - 40). З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved