Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до Перечинської міської ради, в якому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права розпорядження майном - квартирою [ADDRESS] шляхом скасування розділу №1603749 в Реєстрі права власності на нерухоме майно на зазначену квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона, її чоловік [PERSON] та син [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Попереднім власником квартири на підставі договору купівлі-продажу № 963 від 04 липня 2003 року, посвідченому приватним нотаріусом Конончук В.Ю. та зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 липня 2003 року (реєстраційний номер майна 1603749) було Міністерство оборони України. Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час право власності на вказану квартиру залишається зареєстрованим за попереднім власником, тобто 04 серпня 2005 року державним реєстратором у порушення п. 3.10 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, було помилково повторно відкрито розділ на таку. На той час, функції реєстрації права власності нерухомого майна були покладені на реєстратора комунального підприємства «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», діяльність якого наразі припинена. На сьогоднішній день також не функціонує і РКП «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради, а його архів реєстраційних справ об`єктів нерухомого майна, розташованих на території міста Перечин, переданий на зберігання до Перечинської міської ради Закарпатської області, яка є суб`єктом державної реєстрації та до її повноважень зокрема належить забезпечення проведення державної реєстрації прав. Враховуючи вищенаведене та те, що подвійна реєстрація права власності на квартиру створює перешкоди [PERSON] у розпорядженні належної їй частиною такої, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] та її представник - адвокат Муругов В.О. не з`явилися, однак останній подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат. Представник відповідача Сікора Р. З. у підготовче судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти скасування розділу № 1603749 в Реєстрі права власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] не заперечив. У підготовче судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Міністерства оборони України як третьої особи у підготовче судове засідання також не з`явився, подав письмові пояснення, в яких у задоволенні позову просив відмовити за його безпідставністю. Свої доводи мотивував тим, що твердження позивача про наявність у нього перешкод у користуванні майном, а саме квартирою [ADDRESS] , є хибним та спростовується наступним. Так, наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, згідно якого облік фондів військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок покладається на квартирно-експлуатаційні відділи. Враховуючи наведене, 30 жовтня 2019 року ним зроблено запит до КЕВ м. Мукачево, у відповідь на який останній повідомив, що 04 липня 2003 року Міністерство оборони України на підставі договору купівлі-продажу № 963, засвідченого нотаріусом Конончук В.Ю., придбало квартиру [ADDRESS] , а 25 липня 2003 року було прийнято рішення про державну реєстрацію вказаної квартири за покупцем (форма власності визначена як загальнодержавна). Надалі позивачу та членам його сім`ї, які перебували на квартирному обліку відповідно до черги для постійного проживання, Міністерство оборони України передало зазначену квартиру, а виконкомом Перечинської міської ради було видане свідоцтво про право власності № 676 від 30 червня 2005 року. Крім цього, 04 серпня 2005 року зроблено відповідний запис у реєстрі, внаслідок чого форма власності квартири змінилася із загальнодержавної (Міністерства оборони України) на приватну спільну сумісну [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На даний час квартира [ADDRESS] до службового житла не відноситься та на обліку КЕВ не перебуває. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Встановлено, що 04 липня 2003 року Міністерство оборони України на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 963, придбало квартиру [ADDRESS] , внаслідок чого 25 липня 2003 року прийнято рішення про державну реєстрацію за ним права власності на таку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна - 1603749 (форма власності - загальнодержавна), що підтверджується повідомленням Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України № 2691 від 20 листопада 2019 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №189637623 від 21 листопада 2019 року (а. с. 55-56, 57-61). Також встановлено, що у 2003 році Міністерство оборони України передало зазначену квартиру [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як особам, які перебували на квартирному обліку відповідно до черги для постійного проживання (а. с. 55-56). Крім цього встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 червня 2005 року виконком Перечинської міської ради посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї - дружині [PERSON] та сину [PERSON] (а. с. 13). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7972816 від 04 серпня 2005 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 183045911 від 01 жовтня 2019 року відомості про право приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 11625379, внесені в Реєстр прав власності на нерухоме майно 04 серпня 2005 року (а. с. 14, 16-17, 18, 19). Таким чином, згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] у такому зареєстроване під двома реєстраційними номерами - 1603749 (власник Міністерство оборони України, форма власності - загальнодержавна) та 11625379 (власники [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , форма власності - приватна спільна сумісна) (а. с. 16-17, 57-61). Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у позивача існують перешкоди у здійсненні ним права розпоряджання своїм майном, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] одночасно зареєстроване як за нею та членами її сім`ї, так і за Міністерством оборони України, хоча останнє наявність у нього такого на даний час спростовує. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього. Згідно ч. 1 ст. 21 цього Закону у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше або яке не було зареєстровано відповідно до цього Закону, за рішенням державного реєстратора прав про державну реєстрацію права власності відкривається розділ Державного реєстру прав. Відповідно до п. 3.9 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 7 лютого 2002 року, у разі переходу права власності на нерухоме майно, яке вже зареєстроване в Реєстрі прав, реєстратор при реєстрації прав на це майно одночасно скасовує попередній запис щодо права власності на це майно. Однак, при переході до позивача та членів її сім`ї права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстратором не було одночасно скасовано попередній запис щодо зареєстрованого в Реєстрі прав права власності Міністерства оборони України на це майно, натомість у порушення вказаних норм відкрито новий розділ про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 11625379. Як вбачається із заяви представника Перечинської міської ради Закарпатської області, такий проти скасування розділу № 1603749 в Реєстрі права власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] не заперечив. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки вищевказане створює перешкоди [PERSON] у здійсненні нею права розпоряджання належним їй майном, а Міністерство оборони України наявність у нього на даний час права власності на таке спростувало, тому позивачу слід усунути перешкоди у розпорядженні вищевказаною квартирою шляхом скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності Міністерства оборони України на майно за реєстраційним номером 1603749. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0610230003 від 02 жовтня 2019 року позивачем [PERSON] сплачено 768,40 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої адвокатом Муруговим В.О. заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved