Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що 20.09.1985 вона придбала 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вже після придбання частини будинку, а саме 05.10.1985 вона уклала шлюб з [PERSON] і він зареєстрований в її будинку з 14.12.1985. 24.09.1992 їх шлюб розірвано. Відповідач з власної ініціативи та в добровільному порядку виїхав з її будинку з серпня 2006 року і фактичне відоме його місце мешкання: [ADDRESS] . Відповідач забрав з собою всі особисті речі і в її будинку його особистих речей немає. Відповідач не мешкає в моєму будинку і витрат по його утриманню не несе. Посилаючись на ст.ст. 316-319, 328, 383, 391, ст. 405 ЦК України просить задовольнити позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та за останнім відомим місцем фактичного проживання Рекомендовані листи, повернулись на адресу суду не врученим за закінченням строку зберігання. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав. Суд в порядку ч.1 ст.281 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи з винесенням заочного рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 20.09.1985 ( а.с. 9-10). З 05.10.1985 сторони перебували у шлюбі ( а.с. 12), який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 24.09.1992 було розірвано ( а.с. 11). Відповідно до відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 08.05.2011, а також копії домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.14, 7-8). За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Позивач доводить, що відповідач був прописаний у її будинку як член її сім`ї, чоловік, однак в подальшому шлюб між ними було розірвано, та відповідач не проживає за місцем реєстрації з серпня 2006 року та не сплачує комунальні послуги за утримання будинком. Відповідно до акту від 24.04.2019 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не проживає з 2006 по теперішній час(а.с. 6). Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] та [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , останні підтвердили факт не проживання відповідача без поважних причин за адресою: [ADDRESS] з серпня 2006 року. На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач з 24.09.1992 не є членом сім`ї позивача, за місцем реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] якого належить позивачу, не проживає з серпня 2006 року, така реєстрація є порушенням прав позивача, яка позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved