Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на майно за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що вона разом із своїм чоловіком, [PERSON] , який помер [INFO] , у 1996 році побудували житловий будинок [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 19,9 кв.м., житловою площею 12,0 кв.м. Будинок будували за власні кошти, проте не оформили у встановленому законом порядку право власності на вказане нерухоме майно. У 2017 році позивач звернулася у виконавчий комітет Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області, щоб отримати погодження про прийняття в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] , але отримала відмову, оскільки органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна і рекомендували звернутися до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області для отримання сертифіката відповідності, де в свою чергу позивачу було рекомендовано звернутися до суду. До підготовчого судового засідання позивач не з`явилася, просила суд справу слухати за її відсутності, підтримала позовні вимоги вказані в позовній заяві, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 1996 року проживає у житловому будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 19,9 кв.м., житловою площею 12,0 кв.м. Вказаний житловий будинок вона побудувала разом зі своїм чоловіком [PERSON] за власні грошові кошти. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого відділом РАГС Вишгородського РУЮ Київської області від 23 жовтня 2001 року, за актовим записом № 196. По теперешній час житловим будинком користується позивач, утримує його в належному стані, сплачує всі комунальні послуги, проводить як косметичний так і капітальний ремонти. На даний час у позивача постало питання в оформленні правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, проте оформити їх позивач не має змоги, оскільки житловий будинок не прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку, а відтак позивачу не можливо отримати право власності на нього та в повній мірі реалізувати своє право вільно розпоряджатися своїм майном. Позивач добросовісно проживає в житловому будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 19,9 кв.м., житловою площею 12,0 кв.м., фактично з 1996 року, тобто вона відкрито володіє нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного проживання в житловому будинку не отримувала, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому вважається такою, що правомірно за набувальною давністю набула право власності на вказане нерухоме майно. Вказані обставини встановлені матеріалами справи. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. За змістом ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може\~пред`явити позов\~про визнання\~його права\~власності,\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~а також\~у разі\~втрати ним\~документа,\~який засвідчує\~його право\~власності. Згідно ч. 3\~ст. 397 ЦК України\~фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідач Антонівська сільська рада Сквирського району Київської області до проведення підготовчого судового засідання позов визнала, заперечень не надала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved