Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем [PERSON] 21 вересня 2002 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на нього, шлюбні відносини сторони не підтримують з червня 2020 року, відновлювати їх останні наміру не мають. При цьому, відповідач не виконує свого обов`язку по утриманню спільних з позивачем неповнолітніх дітей, які знаходяться на повному її забепечені. З огляду на вказане позивач просить суд розірвати шлюб між ними та стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 31.07.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач зазначені документи отримав заздалегідь, однак у визначений йому строк, відзиву, заперечень на позов або інших клопотань суду не подав. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 21 вересня 2002 року зареєстрували шлюб у Стасівській сільській раді Диканського району Полтавської області, актовий запис № 08, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на нього, внаслідок чого погіршились сімейні стосунки, які вони з червня 2020 року взагалі не підтримують, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має. Спільне господарство не ведуть. В той же час, від відповідача [PERSON] клопотань щодо надання їм строку на примирення не надходило. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхніх неповнолітніх дітей, які повинні виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім цього, судом встановлено, що відповідач, як батько неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання останніх, позивачу не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, являється працездатним, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. Відповідно до ст. ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, хоча зобов`язаний утримувати останніх до їх повноліття, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і в частині позовних вимог щодо щомісячного стягнення аліментів на користь позивача на утримання спільних неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved