Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 22.12.2007 року, актовий запис №2784. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON] [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що через постійні сварки та скандали сторони з жовтня 2016 року проживають окремо. Намагання зберегти сімю ніяких результатів не дало, тому позивач вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання є неможливим. Також вказала, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та її дітям не допомагає, участі у вихованні дітей не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати малолітніх дочок. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 22.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №039921, виданим 22.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2784 (а.с. 5). Сторони по справі мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №072912 виданого 19.02.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.9 ), доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №126594 виданого 17.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.8 ) та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №183166 виданого 26.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.10 ). У сторін відсутнє взаєморозуміння, почуття взаємної поваги, відсутні спільні інтереси, вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, не проживають разом, за час окремого проживання подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки, сімя існує формально, на примирення позивач не згодна та подальше спільне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Отже, встановлення даних обставин, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту копії свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками малолітніх доньок: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобовязані її утримувати. Відповідач не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на утримання дітей, суд враховує матеріальне становище відповідача, кількість дітей, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньок у розмірі по 1/3 частини всіх видів доходів на кожну дитину щомісяця, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, за подання вимоги про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовна вимога про розірвання шлюбу задоволена, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання вказаного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved