Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідачів, свої вимоги мотивує тим, що 13.10.2001р. вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який між ними розірвано згідно рішення Сокальського районного суду від 16.04.2015р.. Зазначає, що в даний час у провадженні суду перебуває цивільна справа щодо поділу їх із відповідачем спільного майна, а саме житлового будинку, що в [ADDRESS] . Крім вказаного будинку, в шлюбі, згідно біржової угоди від 31.12.2009р. із чоловіком вони придбали автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI 2002року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , ( [NUMBER] ). Згідно довідки-рахунку виданої ПП «Узун», вказаний автомобіль цього ж дня був перереєстрований за відповідачем [PERSON] , яка є рідною сестрою її колишнього чоловіка та якій достатньо було відомо, що автомобіль є спільною сумісною власністю її та її брата, а від так без її згоди він не може бути відчужений. Вказує, що з метою приховання даного автомобіля від його поділу як спільного майна подружжя після розірвання шлюбу та діючи в супереч інтересам позивачки і без її відома та письмової згоди, яку відповідач повинен був отримати згідно вимог ст. 65 СК України, відповідач [PERSON] 17.03.2015р. відчужив цей автомобіль своїй сестрі [PERSON] , що відбулося оформленням довідки - рахунку, що видана 17.03.2015р. ПП « Узун ». При чому обоє діяли не добросовісно. Вартість спірного автомобіля складає приблизно 12000 дол. США, відповідно дане майно є цінним та його договір відчуження виходить за межі дрібного побутового, що свідчить про те, що для його відчуження потрібна була письмова згода позивачки, якої надано не було. Відповідно, даний договір суперечить нормам закону та грубо порушує права позивачки, а тому має бути визнаний недійсним. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу пасажирського автомобіля марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI 2002року виготовлення, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки-рахунку № ВІА 177411 від 17.03.2015р., визнати даний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за кожним із них по 1/2 ідеальної частки у праві власності на цей автомобіль та залишити його у їх спільній сумісній власності з поверненням/витребуванням його від [PERSON] , а також стягнути із відповідачів судові витрати. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, суперечать вимогам матеріального права та судовій практиці. Зазначив, що позивачці було відомо щодо відчуження ним спірного автомобіля, більше того, кошти від реалізації автомобіля були використані в інтересах сім`ї, а саме на покращення, ремонт та добудову спільного із позивачкою будинку, який відповідач фактично добудовує, утримує, сплачує комунальні послуги. В той час, як позивачка на початку 2015р. добровільно висилилася із будинку та по даний час у ньому не проживає. Та на скільки відомо відповідачу, в даний час позивачка із дітьми проживає в Р.Італія у м. Валенсія. Вказує також на те, що позивачка вважає їх будинок своєю особистою власністю. Щодо спірного автомобіля зазначає, що [PERSON] яка придбала автомобіль є добросовісним набувачем. Позивачка знала, що спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем та знаходиться у його користуванні і він може його відчужити, оскільки порядок державної реєстрації транспортних засобів регулюється Порядком державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджені Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р., які дозволяють відчужити автомобіль без згоди іншого подружжя. Відтак, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві на позовну заяву зазначила, що придбала спірний автомобіль у [PERSON] 17.03.2015р. згідно довідки-рахунку і відповідно зареєструвала його за собою. Оскільки автомобіль був зареєстрованим особисто за [PERSON] і він їй не говорив, що він є спільним його та дружини, вона без вагань погодилася його придбати. З покликанням на ст.ст. 330, 334, 388 ЦК України та Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин …, що затверджені Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р. стверджує, що [PERSON] мав право відчужити автомобіль та цим жодних норм закону не порушив. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у відзиві зазначив, що 17.03.2015р. з дружиною [PERSON] придбали у [PERSON] згідно довідки-рахунку спірний автомобіль і дружина зареєструвала його за собою. Оскільки автомобіль був зареєстрованим особисто за [PERSON] і він їм не говорив, що автомобіль є спільним його та дружини і вона претендує на нього, вони без вагань погодилися придбати його. З покликанням на ст.ст. 330, 334, 388 ЦК України та Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин …, що затверджені Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р. стверджує, що [PERSON] мав право відчужити автомобіль та цим жодних норм закону не порушив. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області надав суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що згідно результатів пошуку в Єдиному державному реєстрі МВС, транспортний засіб Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI 2002року виготовлення, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] кузов - [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] .. Державна реєстрація права власності за [PERSON] вказаного автомобіля проводилася згідно чинного законодавства, згідно Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин …, що затверджені Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р.. Крім цього, зазначає, що РСЦ МВС не може самостійно приймати рішення щодо визнання недійсними правочинів, а також здійснювати повергнення майна, оскільки лише вносить відповідну інформацію до наявних баз даних ЄДР МВС про проведення реєстраційних операцій. У прийнятті рішення в справі покладається на розсуд суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що відповідач всупереч інтересам позивачки відчужив придбаний ними у шлюбі автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] . Відчужив його з метою приховання від поділу майна, перереєстрував його на рідну сестру [PERSON] .. Крім цього, угода щодо відчуження спірного автомобіля була вчинена без наміру створення правових наслідків, що нею обумовленні, а лише для приховання автомобіля, оскільки після укладенні угоди до цього часу лише відповідач [PERSON] використовує автомобіль, більше того, відповідач [PERSON] навіть немає посвідчення водія відповідної категорії для керування автомобілем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. повідомила, що позивачка є її дочкою, а відповідач колишнім зятем, так як шлюб між ними 16.04.2015р. розірвано. Зазначила, що до розлучення відносини між зятем та дочкою погіршилися, відповідач побив дочку, з приводу чого у провадженні суду перебувало кримінальне провадження відносно зятя за ст. 125 КК України. Стверджує, що відповідач знаючи що шлюб між ним та її дочкою буде розірвано з метою приховання їх спільного майна, а саме спірного автомобіля відчужив його 17.03.2015р. у користь рідної сестри, а відповідачки [PERSON] .. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав. Зазначив, що в шлюбі із позивачкою вони в 2010р. придбали спірний автомобіль. Дружина в цей час ніде не працювала, а виховувала дітей. Тобто автомобіль придбав він. Їх шлюб із позивачкою розірвано в квітні 2015р., однак не проживали із дружиною раніше. Згодом дружина з дітьми виїхали в Р.Іспанію, де проживає надалі. Спірний автомобіль він продав, так як були необхідні кошти для добудови будинку в якому проживали із дружиною. Продав автомобіль за 5000 дол. США уклавши 17.03.2015р. біржову угоду. Частину коштів, а саме 3000 дол. США він віддав дружині, а на решту купив меблі у їх дім. Зазначив, що питав дружину щодо можливості продати автомобіль і вона погодилася. Доказів щодо надання дружині вказаних кошів у нього немає. На момент продажу автомобіля вони із позивачкою проживали разом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав. Зазначив, що спірний автомобіль дійсно був спільною сумісною власністю сторін, однак відповідач [PERSON] є його добросовісним набувачем, оскільки законно придбала його. Крім цього, зазначив, що відповідач частину коштів за продаж автомобіля віддав позивачці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала. Повідомила, що відповідач [PERSON] є її рідним братом. Оскільки спірний автомобіль був зареєстрований особисто за її братом, вона без вагань придбала його. Зазначила, що їй не було відомо того, що позивачка претендує на цей автомобіль чи він є її та брата спільним майном. Вважає, що законно придбала автомобіль, не порушивши при цьому жодних процедур та порядку державної реєстрації транспортних засобів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області в судове засідання не прибув, у наданому суду відзиві на позовну заяву, вирішення справи поклав на розсуд суду. Представник третьої особи ПП «Узон» в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Із дослідженої копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , встановлено, що 13.10.2001р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Згідно копії рішення Сокальського районного суду від 16.04.2015р., встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до відповіді на запис наданої 03.11.2015р. Управлінням ДАІ ГУМВСУ у Львівській області, власником автомобіля марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI 2002року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] згідно довідки-рахунку серії ВІА №177411 від 17.03.2015р., що видана ПП «Узун». Попереднім власником автомобіля був [PERSON] , згідно біржової угоди №002236 від 31.12.2009р., що видана ТБ «Авто-інформ». Згідно довідки-рахунок ПП «Узун» від 17.03.2015р., автомобіль відчужено за кошти в сумі 124600грн. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відтак, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 13.10.2001р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано згідно рішення Сокальського районного суду від 16.04.2015р. В період шлюбу, 31.12.2009р. сторонами придбано спірний автомобіль, який зареєстровано на відповідача [PERSON] .. Відповідно, спірний автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] згідно положень ст. 60 СК України відноситься до спільної сумісної власності сторін. Згідно приписів ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Разом з тим, виходячи із правової природи спірного майна сторін, а саме транспортного засобу, судом встановлено, що державна реєстрація права власності даного майна здійснюється згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджені Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р., які зокрема не передбачають надання одним із подружжя згоди на його перереєстрацію. Згідно п.8 Порядку, довідка-рахунок, що видана суб`єктом підприємницької діяльності, що має відповідний спеціальний дозвіл (ліцензію) є підтвердженням укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. В свою чергу, згідно п.6 ст. 3 ЦК України, до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України та ч.2 ст. 65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено у ході розгляду справи, відповідачем [PERSON] відчужено спірний автомобіль його рідній сестрі [PERSON] , яка достовірно знала, що її брат перебуває у шлюбі із позивачкою та автомобіль придбаний ними у шлюбі і відповідно є їх спільною сумісною власністю. Також суд бере до уваги ті відносини, що склалися між сторонами на час відчуження автомобіля, а саме те, що їх стосунки як подружжя стали погіршуватися, що призвело до їх розлучення, відповідач [PERSON] вчинив щодо позивачки [PERSON] кримінальне правопорушення передбачене ст. 125 КК України, відтак є підстави вважати, що фактичною метою правочину було приховання спільного сумісного майна сторін. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність підставності вимог позивачки та доцільності їх задоволення, а саме визнання недійсності договору купівлі -продажу спірного автомобіля укладеного між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 17.03.2015р., визнання його згідно ст. 60 СК України спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також виходячи із положень ст. 70 СК України, визнання за ними по 1/2 ідеальної частки у праві власності на спірний автомобіль та залишення його у їх спільній сумісній власності. Також, оскільки судом встановлено, що спірний автомобіль є спільною-сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , відповідно позивачка має рівну частку у його праві власності, відтак згідно ст. 388 ЦК України наявні підстави для витребування його від [PERSON] так як автомобіль вибув з її володіння не із її волі. Згідно приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, в ході розгляду справи відповідачем [PERSON] не надано суду доказів щодо відчуження спірного автомобіля у інтересах сім`ї та спрямування виручених коштів для покращення їх із позивачкою житла, чи передачі частини виручених коштів позивачці, що нею заперечено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що при зверненні до суду із даним позовом позивачкою сплачено 1280грн. судового збору, що підтверджується квитанціями від 06.11.2017р. та 01.12.2017р., які в силу приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідачів у користь позивачки.

Outcome: approved