overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16.08.1997 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем та проживала з ним разом до березня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через поведінку відповідача, який протягом останніх п'яти років зловживає спиртними напоями, на цьому ґрунті влаштовує скандали, застосовує насильство до позивача. Позивач зазначає про те, що відповідач не займався веденням господарства, не приділяв належної уваги вихованню дитини. Як вказує позивач, її неодноразові спроби налагодити сімейне життя результатів не дали, тому вона вважає збереження сім'ї неможливим. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач вдруге в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 16.08.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м.Києва, про що складено актовий запис за №783. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач протягом останніх п'яти років зловживає спиртними напоями, на цьому ґрунті влаштовує скандали, застосовує насильство до позивача, у зв'язку з чим спільне життя сторін не склалося. Як зазначає позивач, відповідач не займався веденням господарства, не приділяв належної уваги вихованню дитини. Спроби позивача налагодити сімейне життя результатів не дали, позивач вважає збереження сім'ї неможливим. Син сторін проживає разом з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість збереження сім'ї та необхідність розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказує про те, що 15.09.2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №606. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що протягом двох років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вказує на те, що вони з відповідачем мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Ведення спільного господарства та сумісне проживання сторін припинено і, на думку позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Також позивач зазначає про те, що відповідач переїхав проживати до себе на батьківщину, в Російську Федерацію. Дітей від шлюбу сторони не мають, майнового спору між сторонами немає. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач двічі в судові засідання у справі не з'являвся, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчить протокол Палкінського районного суду Псковської області від 13.03.2015 року про вручення копії позовної заяви, копії ухвали про відкриття провадження у справі та повідомлення про дати судового розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 15.09.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №606 (а.с.5). Дітей від шлюбу сторони не мають. З 2014 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. Сім'я існує тільки формально, сторони живуть у різних країнах, позивач вважає подальше збереження сім'ї і спільне життя з відповідачем неможливим. Майнового спору між сторонами немає. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснив у п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість збереження сім'ї та необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється згідно зі ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказує про те, що 31.10.2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №1086. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що сімейне життя між ними з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сім'ю. Вказує на те, що не змогли з відповідачем побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, фактично сім'я існує лише формально. Як вказує позивач, разом з відповідачем вони не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних відносин, дитина проживає разом з позивачем. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила суд розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 31.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, про що зроблено актовий запис №1086 (а.с.7). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). З вересня 2013 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, не підтримують шлюбних відносин. Сім'я існує тільки формально, сторони живуть окремим життям, вважають збереження сім'ї і спільне життя неможливим, проти примирення заперечують. Майнового спору та спору стосовно місця проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість збереження сім'ї та необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з підстав не проживання останньої з вересня 2014 року за вказаною адресою, проте значиться зареєстрованою, участі у витратах не приймає і комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, просила визнати її такою, що втратила право користування таким приміщенням. Представник позивача не прибув у судове засідання, завчасно надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач не прибула у судове засідання, повідомлена належним чином про дату та час судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно до суду не надходило. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання йоготаким, що втративправо користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з тих підстав, що [PERSON] тільки був зареєстрований у спірному житлі, проте ніколи не проживав у ньому, оскільки проживає зі своєю родиною п [ADDRESS]. Відповідач участі у витратах не приймає і комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування таким приміщенням. Представник позивача не прибув у судове засідання, завчасно надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач не прибув у судове засідання, повідомлений належним чином про дату та час судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно до суду не надходило. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом від 02 серпня 2016 року до відповідача, в якому просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19 березня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №194. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки тривалий час не підтримує, примирення між сторонами неможливе. Представник позивача просила задовольнити позов. Відповідач та його представник просили надати строк на примирення, вважали, що позов не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами можливе примирення. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проаналізувавши наведені дані, положення ст.112 Сімейного Кодексу України, всі матеріали справи, зокрема дані, які містяться в свідоцтві про одруження сторін (копія а.с.4), суд вважає, що стороною відповідача не надано доказів, що між сторонами можливе примирення, яке вже фактично не відбулося, в тому числі, в період з 02 серпня 2016 року, а тому вочевидь подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (копії свідоцтв про народження яких містяться в матеріалах справи) - щодо попередження та уникнення конфліктних ситуацій між сторонами в присутності останніх, а отже належить позов задовольнити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом від 12.08.2016 р. до відповідача, в якому просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1445. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки тривалий час не підтримує, примирення між сторонами неможливе. Предстваник позивача просила задовольнити позов. Відповідач просив надати строк для примирення, вважав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами можливе примирення. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проаналізувавши наведені дані, положення ст.112 Сімейного кодексу України всі матеріали справи, зокрема дані, які містяться в свідоцтві про шлюб (копія а.с.6), суд вважає, що стороною відповідача не надано доказів, що між сторонами можливе примирення, яке вже фактично не відбулося, в тому числі, в період з 12 серпня 2016 року, а тому вочевидь подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини - [PERSON](копія свідоцтва про народження якого міститься в матеріалах справи) - щодо попередження та уникнення конфліктних ситуацій між сторонами в присутності останнього, а отже належить позов задовольнити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати [PERSON], 1988 року народження та [PERSON], 1992 року народження такими, що втратили право користування жилим приміщенням - [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що зареєстрована та проживає в [ADDRESS], в якій зареєстровані і [PERSON], 1988 року народження та [PERSON], 1992 року народження - на даний час всупереч вимогам діючого законодавства, оскільки останні в ній добровільно не проживають з 1996 року. У письмовій заяві позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позовну заяву. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, довідку форми №3 щодо спірної квартири; акти щодо відсутності [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Квартира [ADDRESS] не приватизована. В квартирі [ADDRESS], зокрема зареєстровані позивач, а також [PERSON], 1988 року народження та [PERSON], 1992 року народження, при цьому відповідачі не проживають в ній понад 6 місяців. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що разом з дітьми [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 2011 року народження зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS], в якій зареєстрований і [PERSON], [INFO] - на даний час всупереч вимогам діючого законодавства, оскільки останній в ній добровільно не проживає з 2010 року. У письмовій заяві зі сторони позивача позовні вимоги підтримані. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, довідку форми №3 щодо вказаної квартири; акт щодо не проживання за вказаною адресою, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Квартира [ADDRESS] не приватизована. В квартирі [ADDRESS], зокрема зареєстровані позивач, її діти - [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 2011 року народження, а також [PERSON], [INFO], при цьому останній не проживає в ній понад 6 місяців. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - кв.[ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вона є власником кв.[ADDRESS]. В цій же квартирі всупереч вимогам діючого законодавства та волевиявленню позивача, на даний час зареєстрований і відповідач, який добровільно не проживає в ній з 2012 року, та якому вказана квартира не належить. Позивач та третя особа просили задовольнити позовну заяву. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, договір дарування та свідоцтво про право власності щодо вказаної квартири (копії яких містяться в матеріалах справи), а також копії: довідки форми №3 щодо вказаної квартири та акту щодо відсутності відповідача за вказаною адресою, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. В свідоцтві про право власності на житло (виданому згідно з розпорядженням від 17 січня 2001 року) одним з власників кв.[ADDRESS] вказана [PERSON]. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач, третя особа та відповідач, який не є співвласником вказаної квартири та не проживає в ній понад 6 місяців. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вона зареєстрована та проживає в [ADDRESS] В цій же квартирі всупереч вимогам діючого законодавства та волевиявленню позивача, на даний час зареєстрований і відповідач, який не проживає в ній понад 6 місяців. Позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позовну заяву. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, довідку форми №3 щодо спірної квартири, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. В квартирі [ADDRESS], яка не приватизована, у 1980 році зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, у рекомендованому листі, повідомленні про вручення саме відповідачу [PERSON] поштового відправлення (в тому числі, щодо повідомлення його про дату та місце розгляду даної справи) зазначено, що вказана особа - [PERSON] особисто отримав це поштове відправлення саме в [ADDRESS] а отже судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований за вказаною адресою - у [ADDRESS] і не може бути визнаний, таким, що втратив право користування нею, враховуючи також, що доказів щодо наявності в нього іншого житла позивачем не надано, і письмові пояснення (копії) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які не проживають у спірній квартирі [NUMBER], щодо відсутності на їх думку в ній відповідача понад 6 місяців не спростовують такого висновку суду, в тому числі, враховуючи, що вони у вказаній квартирі не проживають (а.с.5-7). На підставі викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. належить віднести за рахунок держави (а.с.18. 19). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed