Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття доньки, зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалось, в них різні погляди на життя. На теперішній час сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження родини вважає неможливим. Також просить стягнути аліменти на утримання доньки, оскільки відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не з'явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу сторони 11 листопада 1997 року зареєстрували шлюб у Костянтинівській сільській раді Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 54 /а.с.5/. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Судом встановлено, що причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя, ведення господарства. З 2008 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тобто фактично припинили шлюбні відносини. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу між сторонами. Крім того, судом встановлено, що відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно довідки голови квартального комітету № 80 Мелітопольської міської ради № 163 від 08.12.2014 року неповнолітня [PERSON], 1998 року народження, проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] /а.с.7/. Таким чином, дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 ч. 3 СК України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 грудня 2014 року і до досягнення донькою повноліття.

Outcome: approved