Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу у сторін народився син, в подальшому шлюб було розірвано, дитина залишилась проживати разом із позивачем, а відповідач добровільно не виконує обов'язок по утриманню дитини, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., оскільки це є мінімальна сума для утримання з боку відповідача. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, де просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення /а.с. 21/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою представника позивача ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11.10.2013 року /а.с. 4/. Від шлюбу у сторін народився син, [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Після розірвання шлюбу дитина, залишилась проживати разом із позивачем, яка здійснює її утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved