Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, сина [PERSON] залишити проживати з матірю, стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі ? частки доходу відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 18.05.2013 вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обовязки. На підставі чого у сімї відбувалися сварки, які поступово привели до того, що вони стали зовсім чужими людьми, спільне господарство між сторонами не ведеться, спору про сімейне майно немає, на примирення позивач не згодна, подальше спільне життя вважає неможливим, син після розірвання шлюбу проживатиме з позивачем, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Масна». Відповідач нікому не сплачує аліменти, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Позивач у судове засідання зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач подав до канцелярії суду заяву, в якій просить надати строк для примирення подружжю, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає повністю, про час та місце розгляду справи просить повідомити, у подальшому у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги виходячи з такого. Судом встановлено, що 18.05.2013 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.6/. 26.10.2013 року народився [PERSON], батьками якої є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.7/. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач просить надати строк для примирення. Відповідно до положень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене частиною 1 статті 111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Позовна заява надійшла до суду 17.05.2017, на час розгляду справи (05.07.2017) пройшло майже два місяці, за цей час позивач не надала згоди на примирення, вважає подальше існування та збереження сімї неможливим. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає таке. Відповідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі ? частини його доходів визнав повністю, суд приймає визнання позову в цій частині як таке, що не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Розподіл судових витрат визначити у відповідності до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved