Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке складається з наступних будівель: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 81,7 м.кв., у тому числі жилою - 55,8 м.кв.; гараж літ. «Б»; сарай літ. «В»; душ літ. «Г»; огорожа. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила наступне. [INFO] померла [PERSON], яка була матір'ю [PERSON]. Її смерть підтверджується свідоцтвом від 23.12.2008 р. Родинний зв'язок між позивачем та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвами про одруження. 27.08.1987 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та під час його реєстрації змінила прізвище на «[PERSON]». 07.07.1989 року шлюб було розірвано, але прізвище [PERSON] залишила шлюбне. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного домоволодіння та земельної ділянки. Все своє майно вона за заповітом від 02.03.1988 року заповідала позивачу. На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 12.02.1969 року, який посвідчено 14.02.1969 року Макіївською нотаріальною конторою та зареєстровано у реєстрі за №3-75, [PERSON] надано земельну ділянку площею 510 м.кв., за адресою: [ADDRESS]. На ділянці згодом було збудовано вищезазначений житловий будинок з надвірними будовами, але після завершення будівництва право власності не було зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації. 24.12.1999 року спадкодавець отримала Державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку. Позивач у встановленому порядку звернулась до П'ятої макіївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, постановою державного нотаріуса П'ятої макіївської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на це майно. На теперішній час реєстрація права власності за особою, яка померла, є неможливою. Будь-які інші спадкоємці спадщину не приймали. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні справи поклались на розсуд суду. За клопотанням позивача судом витребувано з П'ятої макіївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] З наданих документів вбачається, що нотаріусом відкрито спадкову справу №259/2009. [PERSON] звернулась 31.03.2009 р. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При цьому їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Постановою нотаріуса від 06.05.2014 р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину а заповітом до вирішення питання про належність спадкодавцю майна житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, за клопотанням позивача судом витребувано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що у Державному реєстрі про право власності наявні відомості про те, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 19.05.2014 р. Відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок за тією ж адресою відсутні. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2008 р. (а.с. 4). Свідоцтвом про укладення шлюбу від 27.08.1987 р. підтверджується, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та під час його реєстрації змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 10). Свідоцтвом про народження від 15.12.1958 р. підтверджується, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 9). На підтвердження зміни прізвища на «[PERSON]», позивачем надано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 16.11.1989 р. (а.с. 8). Таким чином, наданими доказами підтверджується родинний зв'язок між позивачем [PERSON] і спадкодавцем [PERSON], як дочкою і матір'ю. Згідно заповіту від 02.03.1988 р., посвідченого нотаріусом П'ятої макіївської державної нотаріальної контори, [PERSON] заповідала своїй дочці [PERSON] все належне їй майно, у тому числі житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Позивач у встановленому порядку звернулась до П'ятої макіївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, постановою державного нотаріуса П'ятої макіївської державної нотаріальної контори від 06.05.2014 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на це майно. Таким чином, спірним у даній справі є право власності спадкодавця на об'єкт нерухомості. Судом встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 12.02.1969 року, який посвідчено 14.02.1969 року Макіївською нотаріальною конторою та зареєстровано у реєстрі за №3-75, [PERSON] надано земельну ділянку площею 510 м.кв., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Договір укладено на підставі рішення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради м. Макіївки. Домоволодіння за вказаною адресою зведено та прийнято в експлуатацію, що підтверджується Актом від 22.06.1987 р., який затверджено рішенням Виконавчого комітету Гірницької районної ради м. Макіївки від 08.07.1987 №396 (а.с. 35) Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р. (Затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР та діяла до 19.01.1996 р.) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. У судовому засіданні позивачем надано технічний паспорт на спірний будинок, з якого вбачається, що його технічні характеристики з часу введення в експлуатацію не змінились. З пояснень позивача встановлено, що їй невідомо чи отримувала [PERSON] свідоцтво про право власності на зазначене домоволодіння і чому воно не збереглось, якщо було отримано власником. Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 12.02.1969 року, спадкодавцю надано у користування земельну ділянку площею 510 м.кв., за адресою: [ADDRESS]. Згодом, [PERSON] отримала зазначену земельну ділянку у власність, що підтверджується Державним актом №003659 від 24.12.1999 р. Зведення жилого будинку [PERSON] підтверджується технічним паспортом, який складено БТІ м. Макіївки та актом про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння. Таким чином, правовстановлюючими документами підтверджено факт належності [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина 5 ст. 1268 ЦК України, встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] у встановленому порядку звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], що підтверджується спадковою справою. Таким чином, вона є особою, що прийняла спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наданими доказами підтверджується право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку та домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на земельну ділянку. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved