Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04.11.1995 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 04.11.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського міськвиконкому, актовий запис №2088. У судове засідання позивач не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04.11.1995 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного громадянського стану Сумського міськвиконкому, актовий запис №2088 (а.с.11) Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч. ч. 3 і 4\~статті 56 СК України). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи, що подружні стосунки між сторонами припинені, їх сім`я розпалася, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя\~власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову даного характеру, тобто 384 грн. 20 коп. Інші 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову даного характеру у сумі 384 грн. 20 коп, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за розгляд судом вимог в частині стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена за законом та на користь позивача 384 грн. 20 коп. за розгляд судом вимог в частині розірвання шлюбу в відшкодування сплаченого судового збору позивачем. Суд вважає, що необхідно зобовязати повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір в сумі 768 гривні 40 копійок, сплачений згідно квитанції АТ КБ «Приват Банк», № квитанції 0.0.1237633698.1 від 15 січня 2019 року.

Outcome: approved