Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 17 липня 2008 року з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого у них 11 грудня 2008 року народилася донька [PERSON]. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки, які негативно впливають на доньку, хвору на цукровий діабет 1-го ступеню (інсуліновий). Оскільки вони більше шести місяців разом не проживають, їх шлюб носить формальний характер, дитина потребує дороговартісного лікування, а відповідач самоусунувся від виконання своїх обовязків щодо матеріального забезпечення сімї, тому просить шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Павліш» та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн. щомісячно. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст.280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 17 липня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та Павліш (дошлюбне Чайка) [PERSON], [INFO], актовий запис № 260. Від даного шлюбу 11 грудня 2008 року у них народилася донька [PERSON] (а. с. 4-5, 6, 7). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сімю. Спільне господарство вони не ведуть, разом не проживають, а отже шлюб між ними існує лише формально. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Крім цього встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Отже, враховуючи те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином,\~ що\~ стосується\~ розміру\~ аліментів,\~ які\~ підлягають\~ стягненню\~ з [PERSON], то з урахуванням вищевказаних норм та ч. 1 ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 700 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial