Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини посилаючись на те, що з 01.10.2014 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю, без укладення шлюбу. Мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не слалось, та з жовтня 2018 року вони проживають окремо. Дитина проживає з нею. Відповідач з січня 2019 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини, у зв`язку із чим просила стягнути з нього аліменти у розмірі 10 000 грн. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, та з проханням задовольнити позовні вимоги. Позов підтримала, наполягала на його задоволенні. У разі неявки відповідача до суду не заперечувала щодо заочного розгляду справи. До суду відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства за адресою повідомленою позивачем, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Враховуючи, що спірним питанням є утримання малолітньої дитини, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в умовах карантину. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 15.11.2019 року. 15.11.2019 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Ухвалою від 29.11.2019 року позовна заява залишена без руху. 28.12.2019 року від позивача надійшли документи на виконання ухвали суду. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Від спільного проживання мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, яка її утримує. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Не надано доказів і добровільного утримання відповідачем дитини. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Позивач просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 10 000 грн. починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо можливості сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі, на думку суду аліменти слід стягнути у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, як визначено законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явився та не скористався процесуальним правом висловити свої відзив на позов та надати докази. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial