Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на таке. [INFO] померла її матір - [PERSON] , після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований в с.Роздол Михайлівського району Запорізької області та земельні ділянки. 7 березня 2017 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом 07.03.2017 року Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 603451117, згідно якого, все її майно заповідала позивачу. Після відкриття спадщини, позивач користувалась спадковим майном та вважала, що якщо на її ім`я складений заповіт і вона є єдиним спадкоємцем, то спадщина належить їй автоматично і через шість місяців вона може отримати свідоцтво про право на спадкове майно. 15.08.2019 року позивач звернулась до нотаріуса про отримання свідоцтва на спадщину, але їй було повідомлено, що нею на 2 дні пропущенно строк для звернення з відповідною заявою, у зв`язку з чим просить визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] і її представник [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали. Позивач пояснила, що протягом останніх трьох років мати проживала разом з нею в м. Запоріжжя без реєстрації, оскільки хворіла і потребувала стороннього догляду. Не заперечувала, що була обізнана про заповіт матері, але не знала порядок та строки оформлення спадкових прав, зокрема про можливість направлення відповідної заяви поштою. При цьому, у зв`язку з хворобою матері вона понесла значні матеріальні витрати. Також, після смерті матері захворів її чоловік та погіршився стан її здоров`я. Вказані обставини перешкоджали їй прибути до смт. Михайлівка та звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність достатніх підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а також звертаючи увагу суду, що подані позивачем докази є неналежним і недопустимими через порушення процесуального закону. Також, відповідач [PERSON] посилався на недійсність заповіту. Так, мати була дуже хворою, тому приблизно за три роки до смерті її забрала до себе позивачка, яка доглядала її і скористалася її безпорадним станом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Беручи участь в судовому засіданні 10 січня 2019 року позовні вимоги визнала і пояснила, що її матір [PERSON] дійсно декілька років перед смертю проживала з її сестрою [PERSON] , яка її доглядала. [PERSON] дійсно склала заповіт, за яким все належне їй мано заповіла позивачці. Мати зробила таке розпорядження свідомо, оскільки позивачка її доглядала. При цьому, мати просила не повідомляти брату - відповідачу [PERSON] про заповіт. Наведені позивачем причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини вона вважає достатніми для визначення додаткового строку. Представник відповідача Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, проте надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти задоволення позову не має. Заслухавши учасників судового розгляду, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] померла [INFO] , у віці 87 років, актовий запис №130. (а.с.6). Згідно заповіту, складеного 07 березня 2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі за №60345117, все належне майно [PERSON] заповіла [PERSON] . (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 1959 року, [PERSON] народилась [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області Павлюк Л.В., спадкоємцем майна [PERSON] , а саме житлового будинку в [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 5,83 га, що розташована на території Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, є дружина [PERSON] (а.с.10,12). Згідно державного акту на право приватної власності на землю Серії 11-ЗП № 042363, [PERSON] на підставі розпорядження Михайлівської районної державної адміністрації від 11 червня 2002 року №199, передано у приватну власність земельну ділянку площею 5.83 га в межах згідно з планом розташованої на території Роздольської сільської ради, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.11). З копії спадкової справи № 11/2019, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] вбачається, що спадкоємцями першої черги на спадщину, яка відкрилась після її смерті є її доньки: [PERSON] , [PERSON] і син - [PERSON] . На підтвердження своїх позовних вимог позивач також надала такі документи: довідку №9 від 11 грудня 2019 року, довідку № 365 від 12 листопада 2019 року, довідку № 66 від 15 жовтня 2019 року, довідку № 1098 від 16 лютого 2017 року, декларацію про вибір лікаря від 24 квітня 2018 року, довідку № 15 від 16 лютого 2017 року. Проаналізувавши вказані документи суд визнає їх неналежними через їх невідповідність ч. 5 ст. 95 ЦПК України, а також недопустими через порушення порядку їх подання передбаченого ст. 83 ЦПК України. В той же час відповідачами визнано в судовому засіданні, що [PERSON] протягом останніх трьох років проживала в м. Запоріжжя з донькою - позивачем [PERSON] , яка здійснювала за нею догляд. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. З матеріалів спадкової справи №11/2019 від 6 серпня 2019 року встановлено, що нотаріус не вчиняв дії для повідомлення спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, не здійснював її виклик, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, тобто не вжив належних заходів для сприяння здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив [INFO] , а позов до суду позивач пред`явила 19 серпня 2019 року, тобто пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, треба враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Крім того, суд враховує, що відповідачі Роздольська сільська рада і [PERSON] не заперечують проти задоволення позовних вимог. Доказів недійсності заповіту, на що посилався відповідач [PERSON] , ним не надано та в судовому засіданні не встановлено. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивач з поважних причин пропустили строк для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки нотаріусом їй не було роз`яснено право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом визначення додаткового строку достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved