Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак вони мають неповнолітнього сина [PERSON], 2001 р.н., що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства від 17.02.2001 року та свідоцтвом про народження від 17.02.2001 року. Визнавши себе батьком [PERSON], відповідач через чотири місяці зник і більше ніколи не з'являвся. Зазначила, що малолітній син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні сина [PERSON], 2001 р.н., тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Також, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України щодо утримання свого сина. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Представник Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати без її участі. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви позивача та представника третьої особи Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER], виданим Відділом РАГС Залізничного РУЮ м. Києва від 17.02.2001 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом РАГС Залізничного РУЮ у м. Києві 17.02.2001 року. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до травня 2001 року та з того часу відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні сина, не надає кошти на утримання. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.03.2016 року за №108-4071, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], 2001 р.н. Крім того, з вказаного висновку вбачається, що відповідно до характеристики середньої загальноосвітньої школи №121 м. Києві, де [PERSON] навчається з 2007 року, батько жодним чином не бере участі у вихованні сина. Відповідно до соціально-психологічного висновку [PERSON] не знає про існування біологічного батька. До кола сім'ї включає матір, бабу, тітку. Під час обстеження умов проживання неповнолітнього за адресою: [ADDRESS], працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації 11.03.2016 року було встановлено, що [PERSON] разом з матір'ю та бабою проживають у будинку, де створені належні умови для навчання, відпочинку та фізичного розвитку дитини. Під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації 11.03.2016 року [PERSON] повідомив, що з батьком не знайомий, ніколи його не бачив і не спілкувався. Позивач [PERSON] працює, матеріально та житлом забезпечена, позитивно характеризується за місцем роботи. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання неповнолітнього сина сторін [PERSON], 2001 р.н., вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Відповідач не піклується про свого сина [PERSON], 2001 р.н., не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням сина, повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого сина [PERSON], 2001 р.н., а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 551,20 грн.

Outcome: approved