Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності вцілому на будинковолодіння, а саме: житловий будинок, загальною площею 88,8 м.кв., житловою площею 63,9 м.кв., побудованого із цегли, сарай загальною площею 41,7 м.кв., побудованого із каменя, літня кухня загальною площею 40,0 кв.м., побудованої із цегли, сарай загальною площею 28,7 кв.м., побудованого із цегли, навіс загальною площею 5,2 кв.м., побудованого із цегли, металевої огорожі, загальною площею 11,0 кв.м., металевих воріт загальною площею 4,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 2,1942 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області згідно державного акту серія [NUMBER] , який був виданий 11.03.2002 року [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , не залишивши при цьому заповіту. За життя її батькові належала Ѕ частина будинковолодіння та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено через розбіжності у написанні прізвища її батька та у зв`язку з тим, що будинок, який належав її батькові відносився до колгоспного двору. Вказує, що її матір є власником іншої Ѕ частини зазначеного будинковолодіння і відмовляється від своєї частки на її користь. Крім того, зазначає, що державний акт на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий 11.03.2002 року був втрачений, у зв`язку з чим було подано відповідне оголошення у газету «Вільне слово». На підставі вказаного, просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 22.06.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено попереднє судове засідання (а.с.27). 01.11.2017 року від відповідача - Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області на адресу суду надійшов відзив, у якому його представник просив позовні вимоги задовольнити, а справу «слухати» у його відсутності (а.с.30). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 06.12.2017 року постановлено призначити справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.33). 26.01.2018 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про її вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (а.с.44), яке задоволено ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 06.06.2018 року (а.с.54). 14.03.2019 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] , у якій остання вказала, що підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити, а справу «слухати» без її участі (а.с.69). Крім того, 14.03.2019 року заява про розгляд справи у її відсутності надійшла і від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] (а.с.71). 20.06.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про відмову від позову в частині позовної вимоги про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 2,1942 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області згідно державного акту серія [NUMBER] , який був виданий 11.03.2002 року [PERSON] , у якій також вказала, що наслідки відмови від позову їй відомі (а.с.96). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 20.06.2019 року відмова [PERSON] від позову в частині зазначеній вище прийнята судом, а провадження у справі в цій частині закрито (а.с.100). Позивач у судове засідання не з`явилася, подавши, при цьому 02.07.2019 року заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій вона також вказала, що підтримує позовні вимоги лише в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину будинковолодіння, що є предметом цього спору (а.с.104). Представник відповідача та треті особи також не з`явилися у судове засідання, зазначивши у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань прохання здійснювати розгляд справи у їхній відсутності. Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:[ADDRESS] належав колгоспному двору, який складається з трьох членів, головою якого був [PERSON] , що підтверджується оригіналом свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 19.05.1999 року (а.с.98). Згідно з відомостями виписки з погосподарської книги від 16.01.2018 року №35/02-19 станом на 15.04.1991 року членами вказаного вище колгоспного двору були: [PERSON] (голова), [PERSON] (а.с.40). Вказані відомості підтверджуються також і довідкою Козівського РБТІ від 11.04.2017 року №30 (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.01.2017 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). На момент смерті, згідно з копією довідки виконавчого комітету Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області від 11.04.2017 року, з [PERSON] були зареєстровані та проживали [PERSON] (дочка), [PERSON] (дружина), [PERSON] (зять) (а.с.20). [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , до укладення шлюбу мала прізвище « [PERSON] », а згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.10.1972 року вона є донькою [PERSON] (а.с.8). Крім того, як вбачається із копії рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 02.05.2019 року, судом встановлено факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 19.05.1989 року виконкомом Козівської районної ради народних депутатів Тернопільської області на жилий будинок за [ADDRESS] на ім`я « [PERSON] ». Окрім вказаного будинку, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2.19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 11.03.2002 року (а.с.52). На випадок своєї смерті [PERSON] , згідно з копією заповіту останнього від 27.12.2016 року, заповів зазначену земельну ділянку [PERSON] , [INFO] (а.с.50). З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до Козівської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що зазначений будинок, який входить до спадкової маси, відноситься до колгоспного двору, який не передбачений чинним законодавством як об`єкт приватної власності (а.с.38). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на момент смерті [PERSON] ) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи вимоги ст.1268 ЦК України, зважаючи на те, що [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] на момент його смерті проживала та була зареєстрована разом із ним і від спадщини у встановленому порядку не відмовлялася, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] , задовольнивши позов в цій частині. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на іншу 1/2 частину будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правозастосування цієї норми роз`яснено в абзаці 2 п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності, як визнання права, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що право звернення із таким позовом має лише власник того чи іншого майна. Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі довідки Козівського РБТІ №30 від 11.04.2017 року, співвласниками спірного майна є [PERSON] (помер), [PERSON] , кожному з яких належить по 1/2 частині спірного будинковолодіння. Позивач звернулась в суд із позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частини цього будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті свого батька та на 1/2 частину цього будинковолодіння як за членом колишнього колгоспного двору, покликаючись на те, що її матір відмовляється від своєї Ѕ частини у колишньому колгоспному дворі на її користь та визнає позов в цій частині, хоча позивачу ця Ѕ частина не належить на праві власності. Таким чином, суд, встановивши, що позивач не є та ніколи не була власником Ѕ частини спірного будинковолодіння, вважає необґрунтованою та безпідставною позовну вимогу про визнання права власності за [PERSON] як членом колишнього колгоспного двору на 1/2 частину будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона не є власником цієї Ѕ частини, а тому не може просити суд визнати за нею право власності на це майно в порядку ст.392 ЦК України. Відтак, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 1/2 частину будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial