Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні посилаючись на те, що в період з 19.09.2018 року по 31.08.2020 року вона працювала в АТ «АКБ «Аркада». Проте, в серпні 2020 року було розпочато процедуру виведення Банку з ринку, начальником відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків на період з 26.08.2020 по 25.09.2020 року призначено [PERSON] . На підставі рішення Правління Національного банку України від 25.08.2020 року № 541-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1583 від 25.08.2020 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ АКБ «Аркада» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» запроваджено тимчасову адміністрацію. В день її (позивача) звільнення - 31.08.2020 року з нею не був здійснений остаточний та повний розрахунок, виплачено лише компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 43 дні та частково виплачено заробітну плату за половину серпня 2020 року. Лише 08.04.2021 року їй надійшли кошти за липень та серпень 2020 року в сумі 6 658,59 грн. У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення. В судовому засіданні позивач підтримала обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 15.04.2021 року. 16.04.2021 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно ухвали від 23.04.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 07.06.2021 року надійшов відзив на позовну заяву. 14.06.2021 року надійшла відповідь на відзив. В суді встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду провідного економіста Департаменту внутрішнього контролю АТ АКБ «Аркада» з 19.09.2018 року, наказ № 224-к від 12.09.2018 року. 01.02.2019 року [PERSON] переведена на посаду провідного економіста Департаменту методології, наказ № 18-к від 29.01.2019 року. 26.08.2020 року [PERSON] подала заяву про звільнення 31.08.2020 року за власним бажанням (догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку). З 31.08.2020 року [PERSON] звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, наказ № 309-к від 31.08.2020 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. По даній справі позивач посилається на те, що при звільненні 31.08.2020 року з нею не було проведено остаточний розрахунок, у зв`язку з чим просить стягнути середній заробіток за час затримки. Вимогу пред`явлено до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так як в серпні 2020 року було розпочато процедуру виведення АТ АКБ «Аркада» з ринку, а з 25.08.2020 року запроваджено тимчасову адміністрацію. Статтею 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду; інвестує кошти Фонду в державні цінні папери України та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України; здійснює емісію корпоративних облігацій у порядку та за напрямами залучення коштів, визначеними цим Законом, і видачу векселів у випадках, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; бере участь в інспекційних перевірках проблемних банків за пропозицією Національного банку України; застосовує до банків та їх керівників відповідно фінансові санкції і накладає адміністративні штрафи; здійснює заходи щодо: підготовки до запровадження процедури виведення банку з ринку, у тому числі організаційні заходи щодо проведення відкритого конкурсу та визначення найменш витратного способу виведення банку з ринку; проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку; здійснює перевірки банків відповідно до цього Закону; надає фінансову підтримку банку відповідно до цього Закону; здійснює аналіз фінансового стану банків з метою виявлення ризиків у їхній діяльності та прогнозування потенційних витрат Фонду на виведення неплатоспроможних банків з ринку та відшкодування коштів вкладникам; звертається з відповідними запитами до клієнтів, вкладників та інших кредиторів банку в порядку, встановленому Фондом; здійснює заходи щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону; вивчає та аналізує тенденції розвитку ринку ресурсів, залучених від вкладників учасниками Фонду. Фонд здійснює інші функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства. Згідно статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для: виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону; покриття витрат, пов`язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов`язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; погашення облігацій і виплата доходів за ними (сплата векселів), враховуючи витрати, пов`язані з їх розміщенням (видачею); покриття витрат, пов`язаних із залученими Фондом кредитами; забезпечення поточної діяльності Фонду, утримання його апарату, розвитку його матеріально-технічної бази в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду; надання фінансової підтримки приймаючому або перехідному банку; надання кредиту перехідному банку, створеному з метою, визначеною пунктом 2 частини двадцятої статті 42 цього Закону, на підставі рішення Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, визначений пунктом 4 частини другої статті 39 цього Закону, у порядку та на умовах, визначених нормативно-правовими актами Фонду; формування статутного капіталу перехідного банку; повернення гарантійних внесків, перерахованих учасниками відкритого конкурсу у випадках, передбачених цим Законом. Фонд має право інвестувати кошти в державні цінні папери України та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України. Фонд здійснює інвестиційну діяльність на засадах затвердженого адміністративною радою Фонду інвестиційного плану виходячи із потреб забезпечення виконання функцій Фонду. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову. Верховний Суд України в пункті 27 Постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначив, що судам необхідно враховувати, що згідно зі ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Разом з тим на зазначені вимоги поширюються положення ч.3 ст.32 Цивільного кодексу ( 1540-06 ) і п.3 ст.39 Закону «Про власність» ( 697-12 ), згідно з якими в разі недостатності у державної установи (організації) коштів відповідальність за її зобов`язаннями несе власник. Відповідно до правил гл. XV КЗпП ( 322-08 ) порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд. По даній справі позов пред`явлено до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тоді як належним відповідачем являється АТ АКБ «Аркада». Судом роз`яснювались позивачу наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача, однак позивач не виявила бажання здійснити заміну неналежного відповідача на належного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed