Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 27 липня 2006р. між [PERSON] та відповідачем був укладений кредитний договір №014/0043/74/61467, згідно якого відповідач зобовязався надати позивачу грошові кошти у розмірі 18000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення 27 липня 2026р. Вважає, що зазначений договір суперечить чинному законодавству, укладений з порушенням прав позивача як споживача фінансових послуг, а тому має бути визнаний судом недійсним. Представником відповідач подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд в позові відмовити посилаючись на те, що, всі умови договору позичальнику зрозумілі і він вважає їх справедливими. Зазначає також, що посилання позивача про введення його в оману банком не відповідають дійсності, оскільки в договорі визначений графік платежів і сукупна вартість кредиту, а також зафіксовані тарифи банку. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, представник відповідача проти позову заперечив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем був укладений кредитний договір №014/0043/74/61467, згідно якого відповідач зобовязався надати позивачу грошові кошти у розмірі 18000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення 27 липня 2026р. Відповідно до п. 1.2 Договору позичальник зобовязався повернути кредит в термін до 27 липня 2026р. шляхом сплати ануїтетних платежів згідно графіку, а також сплатити проценти, штрафи та інші платежі згідно Договору. За п. 1.4 Договору за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування встановлена процентна ставка у розмірі 12,00% річних. Суд також встановив, що згідно графіку погашення тіла кредиту, який закріплений в Додатку № 1 до вищезазначеного кредитного договору, погашення кредиту було розділено на 240 платежів, при цьому розміру нарахованих процентів не вказано. Суд погоджується з доводами позивача про те, що він не був проінформований банком про всі істотні умови договору, а також про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Дослідивши кредитний договір та додатки до нього, суд доходить до висновку, що вищезазначена інформація в цих документах відсутня. Інформування про умови кредитування і сукупну вартість кредиту безпосередньо в договорі є обовязковим відповідно до п. п. 3.3, 3.4. Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У відповідності до положень пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином, зважаючи на вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку про те, що встановлення умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є необхідною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Кредитні відносини між сторонами, а саме між банком та споживачем мають на увазі сильну сторону, якою є кредитна установа та слабку сторону, якою є отримувач фінансової послуги, та має бути більш захищеним. Тому суд враховує також вказаний позивачем дисбаланс прав та обовязків сторін за кредитним договором. Аргументи позивача, що в договорі не закріплено обовязок банку надавати споживачу повну та достовірну інформацію щодо умов кредитування тощо є обґрунтованими, адже обовязок банку надавати споживачу вищезазначену інформацію закріплений Законом України «Про захист прав споживачів, а також Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту тощо. Також суд погоджується з посиланням позивача на те, що договором не встановлено відповідальності банку за неналежне виконання умов як самого кредитного договору, так і положень чинного законодавства, які регулюють ці правовідносини. Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Суд також погоджується з посиланням позивача на те, що банком не надано чітку, повну і достовірну інформацію щодо розміру платежів за користування кредитом. Відповідно до наведених обставин справи суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності, про яке відповідач подав заяву. Відповідно до чинного законодавства, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки сторона відповідача наголошує, що позивач пропустила позовну давність у три роки, від так застосовуються положення загального строку. Звідси, суд наголошує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За наведених обставин справи. судом встановлено, що позивач дізналась про порушення свого права лише під час розгляду іншої цивільної справи № 497/197/16-ц, провадження якої відкрито 28.01.2016р., від так строки давності позивачем при зверненні до суду не порушені, у звязку із чим, заява відповідача не підлягає до задоволення. З врахуванням викладеного та зважаючи на вимоги позову, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст.141ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640грн. На підставі та

Outcome: approved