Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду 22.02.2018р. з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який зареєстрований 17.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 61, зазначивши підставою позову ст.ст. 105, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України), у спосіб захисту, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 17.06.2006 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 61. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з серпня 2017 року, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище набуте під час державної реєстрації шлюбу «Щербина». Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Ухвалою суду від 26.02.2018 року позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху. Надано позивачу триденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. 02.03.2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 06.03.2018 року уточнену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. 02.04.2018 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач по первісному позову посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, розірвання шлюбу. У судовому засіданні встановлено наступне. 17.06.2006 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 61 (а.с. 6). Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з серпня 2017 року, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про розірвання шлюбу випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 104-105, 111-112 СК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення правовідношення. У звязку з чим позивач, яка має намір розірвати шлюб вважає, що в неї є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що 17.06.2006 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 61 (а.с. 6). Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з серпня 2017 року, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Станом на 26.04.2018 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до Вільнянського районного суду Запорізької області не надійшов. В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача [PERSON], окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] розірвавши шлюб з відповідачем [PERSON] Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає. Оскільки позивач просить суд залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу «Щербина», суд, залишає за останньою прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу «Щербина». Відповідно вимогам ст. 141 ЦПК України з відповідача варто стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved