Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення всіх належних сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку. Свої вимоги мотивує тим, що в липні 2013 року між нею та ТОВ «Джі.ВІ.Ел» було укладено трудовий договір, відповідно до якого вона зобов'язувалась виконувати посадові обов'язки як помічник керівника підприємства, а відповідач зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі виплачувати їй заробітну плату в розмірі 5000 грн на місяць не пізніше наступного дня після спливу повного робочого місяця з дня її виходу на роботу. 08.07.2013 року її було допущено до роботи, хоча письмового розпорядження чи наказу про прийняття її на роботу на посаду помічника керівника відповідачем видано не було. Покладені на неї трудові обов`язки вона виконувала належним чином. 07.08.2013 року відповідачем було виплачено їй заробітну плату в розмірі 1000 грн, як частину заробітної плати за період з 08.07.2013 року по 31.07.2013року. 14.08.2013 року трудовий договір між нею та відповідачем було припинено з ініціативи роботодавця. При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з 08.07.2013року по 31.07.2013 року (за 18 робочих днів) в сумі 2913 грн 02 коп та за період з 01.08.2013року по 14.08.2013 року (за 10 робочих днів) в сумі 2380 грн 90 коп. Її численні усні та письмові звернення до відповідача позитивних наслідків не мали. Просить стягнути з відповідача на її користь суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 5293 грн 92 коп та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24999 грн 97 коп - всього 30239 грн 89 коп. 04.03.2015 року до канцелярії суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій остання просить стягнути з відповідача на її користь суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 5293 грн 92 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 93474 грн 68 коп та моральну шкоду в сумі 10000 грн - всього 103474 грн 68 коп. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з урахуванням їх збільшення і просили їх задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, причина його неявки суду не відома. Суд, заслухавши позивача,її представника, свідків, та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Джі.Ві.Ел» було зареєстровано 10.06.2010 року. Керівником підприємства є [PERSON] Одним з видів діяльності товариства є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Свідок [PERSON] показав, що приблизно в червні-липгі 2013 року він був одним із співвласників та керівником ТОВ «Джі.Ві.Ел». Позивач була прийнята на роботу на іспитовий строк, що становив 2 тижні, на посаду секретаря - помічника керівника. Накази про зарахування позивача на роботу та про звільнення її з роботи не видавались. Заробітна плата офіційно їй не встановлювалась. В цей період позивач виконувала завдання, які він їй доручав, пов'язані з розміщенням реклами та пошуком клієнтів, за що отримала винагороду в сумі 1600 грн. Щодо контрактів, то він складав їх сам, сам підписував. У фірми були постійні поставщики. В період роботи позивача нових поставок продукції не було. В той час офіс фірми знаходився на вул.Мельникова. Однак справи товариства пішли не так, як планувалося, в зв'язку з чим офіс був закритий, а в подальшому фірма була продана. Свідок [PERSON] показала, що приблизно в травні-червні 2013 року вона прийшла прцювати до відповідача. Кервником підприємства був [PERSON] Вона вела бухгалтерську звітність без оформлення трудових відносин. Керівник товариства розраховувався з нею двічі. Приблизно в червні 2013 року на роботу до відповідача прийшла позивач. Вона виконувала роботу оператора, щось шукала. Наскільки їй відомо, трудовий договір з позивачем не укладався. Яка зарплата була у позивача, їй не відомо. В липні 2013 року вони з позивачем перестали ходити на роботу, так як фірма закрилась. Відповідно до ст.21ч.1 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.24 ч.3 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Судом встановлено, що в липні 2013 року позивач працювала у відповідача, виконуючи обов'язки секретаря- помічника керівника . Накази про прийняття позивача на роботу, встановлення іспитового терміну та про звільнення з роботи відповідачем не видавались, заробітна плата позивачу встановлена не була, що свідчить про відсутність між сторонами трудових відносин. За таких обставин положення ст.ст.116,117 КЗпП України щодо стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на позивача не розповсюджуються, в зв'язку з чим суд в цій частині відмовляє позивачу в позові. Відмовляючи в позові в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а тому в цій частині також в задоволенні позову відмовляє. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд відносить судові витрати на рахунок держави, так як позивач від їх сплати звільнена. Враховуючи наведене, та

Outcome: dismissed