Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому посилається на те, що 18.02.2014р. між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбуд» (далі - Відповідач 2) було укладено Договір купівлі-продажу квартири з розстроченням оплати за реєстровим № 1332 (далі - Договір № 1332), відповідно до п. 1.1. якого Відповідач 2 зобов'язався передати квартиру у власність Позивача, а Позивач зобов'язався прийняти її у власність і сплатити обумовлену грошову суму в порядку, що встановлений таким договором. Проте, враховуючи на тяжкі сімейні та фінансові обставини, Позивач була позбавлена можливості виконати зобов'язання за договором належним чином, внаслідок чого у Позивача виникла заборгованість. Разом з тим, Відповідач зверталася до Відповідача 2 про реструктуризацію боргу, що підтверджується Заявою від 08.12.2014р. Натомість, в квітні 2016р. Позивачеві стало відомо, що 19.11.2015р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено Договір про відступлення прав вимог за договорами купівлі-продажу квартир з розстроченням оплати за реєстровим № 3252, відповідно до п. 1.1. якого Відповідач 2 в порядку та на умовах, визначених Договором та чинним законодавством України, відступив (передав), а Відповідач 1 прийняв (набув) права вимоги Відповідача 2 за Договорами купівлі-продажу квартир з розстроченням оплати зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін, які укладені між Відповідачем 2 та фізичними особами-боржниками, що наведені у Додатку № 1 до цього Договору, зокрема, і за тим, що був укладений з Позивачем. На її думку Договір №3252 в частині відступлення прав вимог за Договором №1332 є недійсним. Вона не була повідомлена належним чином про заміну кредитора у зобов'язанні, жодних поштових відправлень рекомендованим листом не отримувала. Разом з тим, згідно п. 2.1. Договору №3252 Відповідач 1 та Відповідач 2 домовились що загальна вартість відступлених прав вимог за Договорами купівлі - продажу квартир з розстроченням оплати складає 7 541 280,00 (сім мільйонів п'ятсот сорок одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп. без ПДВ та повинна бути сплачена Відповідачем 1 відповідно до п. 2.2. Договору № 3252 шляхом перерахування зазначеної суми в строк до 23.11.2015р. включно. Враховуючи на правову позицію Вищого господарського суду України (далі - ВГСУ) у справі № 910/3358/13, договори, умови якого подібні Договору № 3252, за своєю природою є договорами факторингу. При цьому, у спірному договорі фактором виступає Відповідач 2 - ТОВ «Укрсоцбуд», а Відповідач 1 - ПАТ «Укрсоцбанк» - клієнтом, фінансуючи такий договір у сумі 7 541 280,00 грн., Відповідач 1 отримав право вимоги за борговими зобов'язаннями на суму 8 381 210,22 грн. Правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - ЗУ № 2664-ІІІ), п. 11 ст. 4 якого факторинг віднесено до фінансових послуг. Із цього випливає, що Відповідач 2 надавав фінансові послуги, не маючи спеціального статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення зазначеної послуги, тобто, в порушення правил, що регулюють інститут фінансових послуг. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить Договір про відступлення прав вимог за договорами купівлі-продажу квартир з розстроченням оплати від 19.11.2015р. за реєстровим № 3252, укладений між ТОВ «Укрсоцбуд» та ПАТ «Укрсоцбанк» в частині відступлення прав вимог за Договором купівлі-продажу квартири з розстроченням оплати від 18.02.2014р. за реєстровим № 1332, укладеним між ТОВ «Укрсоцбуд» та [PERSON] визнати недійсним. Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задоволити. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення. В позові просив відмовити повністю. Представник ТзОВ «Укрсоцбуд» в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов не підлягаючим до задоволення по слідуючих підставах: Судом встановлено, що 18.02.2014р. між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбуд» (Відповідач 2) було укладено Договір купівлі-продажу квартири з розстроченням оплати за реєстровим № 1332, відповідно до п. 1.1. якого Відповідач 2 зобов'язався передати квартиру у власність Позивача, а Позивач зобов'язався прийняти її у власність і сплатити обумовлену грошову суму в порядку, що встановлений таким договором. 19.11.2015р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено Договір про відступлення прав вимог за договорами купівлі-продажу квартир з розстроченням оплати за реєстровим № 3252, відповідно до п. 1.1. якого Відповідач 2 в порядку та на умовах, визначених Договором та чинним законодавством України, відступив (передав), а Відповідач 1 прийняв (набув) права вимоги Відповідача 2 за Договорами купівлі-продажу квартир з розстроченням оплати зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін, які укладені між Відповідачем 2 та фізичними особами-боржниками, що наведені у Додатку № 1 до цього Договору, зокрема, і за тим, що був укладений з Позивачем. Даний Договір не містить зобов'язання, щодо отримання згоди Боржника на заміну кредитора. Щодо зобов'язання ПАТ «Укрсоцбанк» про повідомлення Боржника (Позивача) про заміну Кредитора шляхом направлення Боржнику відповідного листа, або вручення особисто представнику Боржника під підпис письмових повідомлень про відступлення прав за довором Купівлі-продажу, ПАТ «Укрсоцбанк» повідомляв Позивача, про заміну кредитора, як засобами поштового зв'язку (шляхом направлення на адреси зазначені у договорах між ТОВ «Укрсоцбуд» та [PERSON] цінних листів з рекомендовним повідомленням від 24.11.2015 р.) так і шляхом розміщення оголошення у газеті Урядовий Кур'єр № 221 від 26.11.2015 р. Договором передбачене саме зобов'язання Відповідача - 1 повідомити Боржника (позивача) про заміну кредитора, що фактично було виконане. Таким чином Позивач належним чином повідомлявся про зміну кредитора, а зобов'язання повідомити боржника про зміну кредитора не є тотожним поняттю «згода боржника». Крім того, навіть неповідомлення Боржника про заміну Кредитора не може бути підставою для визнання договору недійсним, а лише може нести негативні наслідки у формі випадкової сплати Боржником заборгованості на користь первісного кредитора Позивач посилається на те, що Договір укладений між Відповідачами по суті своїй є договором факторингу і наголошує на тому, що у Відповідача 2 не було достатнього обсягу прав ( ліцензії, статусу фінансової установи) для укладення відповідного договору. Вважає, що у даному договорі Фактором виступає Відповідач 2, а клієнтом Відповідач 1. Укладений між Відповідачами Договір, взагалі не є договором факторингу, а є саме договором про відступлення права вимог, з огляду на наступні значні відмінності: Предметом оскаржуваного Договору є безпосередньо передача права вимоги, що зазначено у п. 1.1. Договору. ( У той же час договори факторингу передбачають фінансування (кредитування) однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої сторони) За оскаржуваним Договором передається безпосередньо право вимоги. ( У договорах факторингу також здійснюється ряд дій безпосередньо не пов'язаних з вимогою (ведення бухгалтерського обліку, юридичні послуги, аудит). Таким чином, оскаржуваний Договір є договором відступлення прав вимоги. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Якщо припустити, що Договір укладений між Відповідачами є договором факторингу то з огляду на те, що саме ТОВ «Укрсоцбуд» відступила право вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», за що ПАТ «Укрсоцбанк» зобов'язався перерахувати передбачені договором кошти, можна зробити висновок, щодо того, що саме ПАТ «Укрсоцбанк» є Фактором у той час як ТОВ «Укрсоцбуд» є клієнтом. За даним договором передавалося лише право грошової вимоги, без надання додаткових послуг та отримання за це Банком грошової винагороди. ПАТ «Укрсоцбанк» є банківською установою і відповідно до ст. 49 ЗУ «Про Банки та банківську діяльність» має право здійснювати факторингову діяльність ,у той же час Відповідач 2 може виступати стороною договору факторингу у якості клієнта. Враховуючи вищевикладене, Відповідачі у справі мали достатній обсяг прав, як для укладення договору факторингу так і договору відступлення права вимоги. У даному випадку сторони закріпили своє волевиявлення шляхом уступлення прав вимог уклавши оскаржуваний Договір. Позивач не навів жодної обставини яка могла б бути причиною скасування оскаржуваного Договору, а Відповідачі дотрималися усіх передбачених законодавством вимог поставлених для укладення даного типу договору, по таким підставам суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed