Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 18.08.2000 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Відповідач надає добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини, однак її розмір кожного місяця визначається на особистий розсуд відповідача. З грудня 2013 року відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв'язку з чим позивач просила суд стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1800,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з грудня 2013 року. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з викладених підстав, просила позов задовольнити в повному обсязі. Звернула увагу суду на стан здоров'я дитини і зазначила, що вона потребує додаткових витрат на лікування. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. З 18.08.2000р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.09.2011 року (а.с. 17,18). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 19). Дитина перебуває на утриманні матері. Разом з тим, батько в добровільному порядку надавав допомогу на утримання власної дитини, однак їх розмір кожного місяця змінювався. Сторони проживають окремо. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів, що і стало підставою для звернення матері до суду з даним позовом. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні, а тому доказуванню не підлягають. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій у розмірі 1800 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому вимога позивача про стягнення аліментів, починаючи з грудня 2013 року, не підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 12.01.2015 року. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.01.2015р. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial