Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просить, з урахуванням уточненої позовної заяви від 25 жовтня 2019 року, яка надійшла до суду 04 листопада 2019 року, збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей з розміру 1/3 частини від заробітку щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до Ѕ частини від заробітку щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач стягнути з відповідача 75% понесених позивачем додаткових витрат на утримання дітей, а саме: 12662 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12 березня 2010 року по 14 січня 2015 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем на перебувають на повному її утриманні. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 21 листопада 2014 року. Після прийняття цього рішення її матеріальне становище змінилось, погіршилося з огляду на наступне. На даний час неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, збільшуються потреби у навчанні, розвитку, лікування та інше. Медичним висновком від 15.10.2015 року встановлено, що [PERSON] являється інвалідом дитинства. [PERSON] є дитиною інвалідом, хворіє на порушення розумового розвитку з порушенням поведінки, потребує постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування, потребує індивідуального навчання за програмою розумово відсталих дітей та постійного стороннього догляду (копія протоколу № 93 на період 2017-2018 навчальний рік, копія Витягу з протоколу засідання обласної психолого-медико-педагогічної консультації від 11.07.2017 року, копія медичного висновку 398/42 від 15.10.2015 року, копія довідки № 262 від 07.08.2018 року на період 2018-2019 навчальний рік, копія висновку ЛКК від 12.10.2015 року містяться в додатку). Відповідно до висновків та призначень лікарів [PERSON] потребує навчання за програмою для розумово відсталих дітей шкільного віку з помірною розумовою відсталістю. Необхідна системна корекційно-розвиткова робота з формуванням елементарних пізнавальних процесів, мовлення, навичок самообслуговування та соціальної взаємодії. Логопедична, психологічна корекція та лікувально-профілактична робота в умовах навчально-реабілітаційного центру за умови інклюзивної форми навчання потребує 8 годин корекційно-розвиткових занать з вчителем дефектологом. В місцевості, де позивач з дітьми проживають, відсутні відповідні заклади. [PERSON] навчається в ЗСШ с. Вільне за індивідуальною формою навчання. Всі інші рекомендації лікарів позивач намагається виконувати шляхом індивідуальних занять з відповідними фахівцями, що є індивідуальним та дорогим. Відповідно до призначень лікарів [PERSON] потребує хоча б один раз на рік медичного препарату «Цереброкурин», який є дуже дорогим (7886 - 9000 грн.). Два курси лікування цим препаратом Даниїлу вже проведено. Підтвердженням цього є направлення рецепту лікаря, сертифікат якості № 38 від 06.04.2018 року, експрес-накладна № 59000364491589 від 18.09.2018 року, фіскальний чек експрес переказ коштів на суму 8996,00 грн. та виписка лікарні від 12.10.2018 року про проведення лікування «Цереброкурином», видаткова накладна № РН-0000963 від 23.03.2017 року - сертифікат якості. Син [PERSON] має загальне недорозвинення мовлення, ДЖВП по панкреотичному типу, функціональна диспепсія, набряк Квінки, потребує гіпералергічної дієти, додаткових платних здач аналізів, консультацій відповідних спеціалістів та довгострокового лікування. На утриманні позивача перебуває троє дітей: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO]. Працевлаштуватися вона не має можливості, оскільки доглядає за дитиною-інвалідом, а соціальної допомоги, яку отримує від держави, не вистачає в повній мірі задовольняти потреби дітей. [PERSON] до серпня 2018 року аліментів взагалі не сплачував. Тільки після того, як Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби його було внесено до реєстру боржників - відразу сплатив всю суму заборгованості по аліментам, а саме: за період з 21.11.2014 року по 01.07.2018 року 34967,70 грн. На утриманні відповідача інших дітей немає. Позивачу відомо, що [PERSON] працює та отримує достатній заробіток, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі. Відповідно до платіжного доручення № 1545 від 31 серпня 2018 року позивачу були перераховані аліменти в сумі 36978,90 грн. Сплата [PERSON] однією сумою заборгованості по аліментам свідчить про те, що боржник має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі від того, що зазначено в рішенні суду від 02.03.2015 року. Крім того, фотографії боржника та переписка позивача з ним в соціальних мережах підтверджують те, що [PERSON] має достатній заробіток, який дозволяє йому вести активне життя, відвідувати різні міста та країни, мати достойний рівень життя, ні в чому собі не відмовляти, що також є підтвердженням того, що боржник свідомо самоусувається від виховання дітей та від надання будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання чи лікування. Те, що відповідач має достатній заробіток також свідчить наступне: -Відкриті рахунки в банках (копії квитанції поповнення поточного рахунку в валюті російський рубль та в валюті долар США міститься в додатку). -Відвідування Російської Федерації - м. Москва ( копія відповідного квитка міститься в додатку). -Доходи з оренди земельної ділянки (паю) ( копія довідки ДФС про суму виплачених доходів від 20.07.2016 року міститься в додатку). -Купівля іноземної валюти ( копія квитанції про здійснення валютно-обмінної операції міститься в додатку). -Наявність міжнародної картки Ощадбанку Росії, рахунок валюти - російський рубль ( копія заяви на отримання міжнародної картки міститься в додатку). Позивач вважає, що викладені вище обставини та подані нею письмові докази свідчать про те, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дітей та сплачувати аліменти на їх утримання у більшому розмірі. Ухвалою судді від 26 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідач у відзиві на позов, який надійшов до суду 01 липня 2019 року, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Відповідач спростовує посилання позивача в позовній заяві, як на підставу своїх вимог, на той факт, що він має достатній заробіток, який дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі. Жодних доказів збільшення його доходів позивачем не надано, єдиним його доходом є орендна плата від передачі в оренду земельного паю, він офіційно не працевлаштований. З метою заробітку коштів, він дійсно їздив до Російської Федерації м. Москва, тому із зароблених коштів здійснював перекази на ім`я позивачки, що підтверджується чеками. Суми переказів зазначала сама позивачка. Він переказував ту суму коштів, яку вона просила. Крім того, на прохання позивачки відповідач купував необхідні речі для дітей. Таким чином, відповідач зауважує, що його матеріальний стан не покращився, він не мав і не має у власності нерухомості (крім земельного паю) та автотранспорту, ніде не працює, постійного заробітку також не має, а тому не має можливості сплачувати аліменти у більшому мірі. Стосовно стягнення додаткових витрат за минулий час відповідач також заперечує з наступних підстав. З 2015 року він переказував грошові кошти у визначеній позивачкою сумі, а в серпні 2018 року дізнався, що існує заборгованість по аліментам у виконавчій службі та одноразово сплатив борг у сумі 35 973,30 грн. Отже, крім аліментів приймав участь у додаткових витратах на дитину. Крім того, позивач просить стягнути з нього додаткові витрати в розмірі 75%, що суперечить приписам ст. 141 Сімейного кодексу України, відповідно до якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав, просив задовольнити, в подальшому звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, підтримав позицію відповідача викладену у відзиві на позов. В подальшому звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Спірні правовідносини виникли із виконання батьками обов`язку по утриманню своїх неповнолітніх дітей та обов`язку приймати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи вимоги позивача про збільшення розміру аліментів суд виходить з наступного. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від заробітку щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 21 листопада 2014 року. Згідно положень статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, на користь якої стягуються аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дітей у тих випадках, коли погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо можливості сплачувати аліменти у більшому, ніж вже визначено розмірі, може вирішити питання щодо збільшення розміру аліментів. Однак, з доказів поданих на підтвердження обставин, вказаних в позовній заяві суд не вбачає зміни з моменту присудження аліментів сімейного стану ані платника аліментів, ані їх одержувача, як не вбачає і зміни сімейного стану сторін у справі, так і немає підтвердження розміру отримуваних кожним з батьків доходів. Посилання позивача як на скріншоти її з відповідачем переписки та фото відповідача в інтернет-мережі не можуть бути визнані судом належними доказами покращення матеріального становища відповідача. Відповідач у відзиві не заперечив факт періодичних від`їздів до іншої країни з метою заробити кошти та надав підтвердження періодичного надання матеріальної допомоги позивачу з зароблених коштів, а також підтвердив погашення заборгованості по аліментах одним платежем. Отже, обставин, які є підставою для збільшення розміру аліментів, судом не встановлено, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат суд дійшов наступного. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №127/16614/15-ц ). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України). Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить також до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (абз.2 ч.2 ст.185 СК України). У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Проаналізувавши викладене, суд приходить до переконання, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Витрати позивача, пов`язані з придбанням призначених лікарем медичних препаратів на лікування сина Даниїла (а.с.56,58), суд вважає доведеними та такими, що викликані особливими обставинами, оскільки дані витрати зумовлені станом здоров`я дитини та її захворюванням, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у цих витратах. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не має на утриманні інших малолітніх дітей, непрацездатних дружини чи батьків. Отже, зважаючи на те, що відповідач має періодичний дохід, суд вважає, що він має можливість сплатити половину понесених позивачем додаткових витрат на дитину і підстав для зменшення чи збільшення його частки у цих витратах не вбачається. З огляду на зазначене, з урахуванням принципу рівності обов`язку батьків в участі в додаткових витратах на дитину, періодичне добровільне надання матеріальної допомоги відповідачем, підтвердженої відповідними квитанціями, відсутність заборгованості по аліментах, оскільки позивач понесла додаткові витрати на сина [PERSON] , у загальному розмірі 16882,97 грн., які суд вважає доведеними, чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі у додаткових витратах на дитину, а тому суд вважає необхідним, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування понесених додаткових витрат на малолітнього сина [PERSON] , [INFO], 8441,48 грн., що становить 1/2 частину від понесених позивачкою додаткових витрат на дитину (16882,97 грн. х 1/2). Питання щодо судових витрат належить вирішити, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: partial