Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування якого вказала, що 02 жовтня 2007 року позивач отримав у спадщину від померлої [PERSON] 1\\2 частину житлового будинку, що складається в цілому з одного житлового кам'яного будинку. Загальною жилою площею 118.4 кв.м., з господарчими спорудами «Б,Г» - сараї. «В,Д» - убиральні. «Ж» - льох. «З» - гараж, «1. 2. 4. 5, І» - дворові спорудження, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При таких обставинах, оскільки позивач законно користується земельною ділянкою та йому належить на праві власності розташований на ній житловий будинок, останній вирішив здійснити реконструкцію житлового будинку шляхом будівництво надвірної капітальних споруди - гаражу . Позивач власними силами закінчив будівництво надвірної споруди - гаражу розміром 6.85x4.65. тобто загальною площею 31.85 кв.м. Просить визнати за собою право власності на вказаний самочинно збудований гараж. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 99). Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення (а.с. 92-94,101). Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлені такі факти так відповідні їм правовідносини. 02 жовтня 2007 року позивач отримав у спадщину від померлої [PERSON] 1\\2 частину житлового будинку, що складається в цілому з одного житлового кам'яного будинку. Загальною жилою площею 118.4 кв.м., з господарчими спорудами «Б,Г» - сараі. «В,Д» - убиральні. «Ж» - льох. «З» - гараж, «1. 2. 4. 5, І» - дворові спорудження, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 02 жовтня 2007 року державним нотаріусом Іллічівської міської державної нотаріальної контори Слаєвої Р.К.. зареєстровано в реєстрі за номером 2-3183 (а.с.7). Згідно Свідоцтва про право на спадщину самовільні спорудження літній душ літ. «Л», навіс літ. «М». теплиця ліг. «Н» до складу спадкового майна не входить. Згідно акту зносу від 07 листопада 2017 року убиральня літ. «Д», навіс літ. М знесені повністю. Про наявність у позивача зареєстрованого права власності на житловий будинок [ADDRESS], свідчить також Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 81320971 від 27.02.2017 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області. Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 28.09.1999 року позивачу була передана у власність земельна ділянка площею 0.12 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,11). Оскільки позивач законно користується земельною ділянкою йому належить на праві власності розташований на ній житловий будинок (а.с.63-64, 67-71). Позивач [PERSON] вирішив здійснити реконструкцію житлового будинку шляхом будівництва надвірної капітальних споруди - гаражу . Позивач закінчив будівництво надвірної споруди - гаражу розміром 6.85x4.65, загальною площею 31.85 кв.м.. У березні 2017 року, за заявою позивача, була проведена технічна інвентаризація житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. У результаті якої було встановлено самовільне будівництво гаражу, та виданим схематичний план земельної ділянки на якому позначено літ. «С» самовільно збудований гараж. КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області 07.11.206 року повідомило Відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Черноморської міської ради Одеської області про самовільне будівництво. На підставі цього повідомлення Відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області провів перевірку, в результаті якої 03.04.2017 року був складений акт. висновком кого встановлено, що за адресою: [ADDRESS], [PERSON] самовільно, без дозвільних та правовстановлюючих документів побудовано гараж літ. «С», отже гр. [PERSON] порушено п.5 ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної пості». Також, був складений Протокол про адміністративне правопорушення від 03.04.2017р., [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.96 Кодексу про адміністративне правопорушення. На підставі якого 13.04.2017 року була винесена Постанова № 24 яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративне порушення за порушення ч. 1 ст. 96 Кодексу про адміністративне правопорушення та накладено штраф у розмірі 850,00 грн. Вищезазначений штраф сплатив 13.04.2017 року. Винесено припис про усунення порушення містобудівного законодавства, а саме: оформити право установчі та дозвільні документи згідно діючого законодавства, або знести гараж літ. «С» (6.65х4.65) за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-29) . Відповідно до експертного висновку від 23.08.2017 р. будівельні роботи виконані без відповідного дозволу. (а.с.74-76). Часиною 4 та ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від лютого 2011 року, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або користувачами вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випатках. передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної . документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Як передбачено п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на об'єктах, що належать до 1-І 11 категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Як наслідок, ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Таким чином, позивач, власними силами здійснив самочинне будівництво надвірної споруди - гаражу, однак позивачем не були дотримані вимоги наведених вище нормативно - правових актів України, які регулюють питання об'єкту містобудування, які діяли в період такого будівництва, зокрема: позивач здійснивши реконструкцію житлового будинку - не отримав дозволу на проведення реконструкції, не розробив проектну документацію на будівництво та не подав до інспекції архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації. При таких обставинах, чинним законодавством України передбачені правові наслідки будівництва об'єкта містобудування без дотримання відповідного порядку передбаченого чинним законодавством України та наявності вказаних вище документів, які надають право позивачу здійснювати реконструкцію (перебудову) і без наявності яких будівництво заборонено, а також без подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Слід зазначити, що ні зазначеними нормами, ні нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення. Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-244 цс14, частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення. Крім того, позивач не звертався до компетентних органів із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. З огляду на положення Конституції України та ЦПК щодо компетенції суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Вирішення питань щодо надання дозволу на введення в експлуатацію належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції суду, а відтак суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши усі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed