Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції 07.08.2004 року, актовий запис № 946. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалося. Після певного часу спільного проживання зясувалося, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння практично з усіх питань подружнього життя. Спільне небажання поступитися власними інтересами на користь сімї привели до суттєвого погіршення стосунків, між сторонами втрачено почуття кохання, взаємної поваги, що унеможливлює нормальне існування сімї. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, оскільки разом сторони не проживають з серпня 2016 року. Також, позивач зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, тому може сплачувати аліменти на утримання сина. Позивач 10.01.2017 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У даній заяві просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Час на примирення не потрібен. (а.с.24). Відповідач 10.01.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У даній заяві просить позовні вимоги задовольнити. Час на примирення не потрібен (а.с.25). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 07.08.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ТП №102977, виданим 07.08.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис № 946 (а.с. 10). Сторони по справі мають малолітню дитину (сина) [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №197590 виданого 02.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с.11 ). У сторін відсутнє взаєморозуміння, почуття взаємної поваги, відсутні спільні інтереси, вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, не проживають разом, за час окремого проживання подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки, сімя існує формально, на примирення позивач не згодна та подальше спільне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Отже, встановлення даних обставин, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобовязані його утримувати. Відповідач не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на утримання позивача, суд враховує матеріальне становище відповідача, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, за подання вимоги про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовна вимога про розірвання шлюбу задоволена, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання вказаного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved