Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд із вказаним позовом, де в обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона працювала на посаді директора технічного ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» та 10.10.2017 року наказом в.о.голови правління ВАТ «ЖЗХВ» №40-к була звільнена у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку та наказом №08 від 16.06.2014 року, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на те, що вона не допускала невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку та наказом №08 від 16.06.2014 року та була звільнена під час перебування на лікарняному, позивач просила: Визнати незаконним та скасувати наказ №40-к від 10 жовтня 2017 року про звільнення [PERSON] з посади директора технічного Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна»; Поновити [PERSON] на посаді директора технічного Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна»; Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача позов не визнав, оскільки вважав, що звільнення позивача відбулося з дотриманням чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд задовольняє позов виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала на посаді директора технічного ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна». Наказом в.о.голови правління ВАТ «ЖЗХВ» №40-к від 10.10.2017 року [PERSON] була звільнена у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку та наказом №08 від 16.06.2014 року, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.9). Відповідно до листка непрацездатності серії АДД №074539 від 27.10.2017 року позивач [PERSON] перебувала на лікарняному з 10.10.2017 року до 27.10.2017 року (а.с.21). Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно до частини 3 вказаної статті, у разі звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності а також у період перебування працівника у відпустці. Аналізуючи встановлені обставини та зазначені норми права, суд дійшов до висновку про те, що відповідач звільнив позивача із порушенням чинного законодавства, а саме всупереч положень частини 3 статті 40 КЗпП України, в звязку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування його та поновлення на роботі. Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З довідки №72 від 26.02.2018 року про середню заробітну плату [PERSON], її середній заробіток становить 355,28 грн. в день. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу за 96 днів в сумі 34106,88 грн. (355,28 х 96 = 34106,88). Суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, оскільки позивачем не доведено факт не розрахунку з нею при звільненні, розмір та тривалість заборгованності. Не заявлялося нею і кдлопотань про витребування таких доказів. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial