Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року. Шлюб реєструвався відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №142. Від спільного життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач заначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося. З січня 2021 однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Між ними відсутні почуття взаємної любові, поваги, підтримки та взаємодопомоги. Між нею та відповідачем досягнуто згоди щодо утримання та виховання їхньої доньки, яка залишається проживати разом з позивачем. Примирення вважає не можливим. Просить шлюб з відповідачем розірвати, судові витрати покласти на відповідача. До початку судового засіданні від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку судового розгляду надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Також просив розглядати справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Факт реєстрації шлюбу між сторонами підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 06 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №142. Факт наявності спільної дитини доньки - [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя та наявність неповнолітніх дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються встановленими в судовому засіданні обставинами. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, то у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 454,00 грн., та у відповідності до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача іншу частину витрат по сплаті судового збору в розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved