Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про вселення, зазначивши, що до 23.02.2016 року перебувала з відповідачем в шлюбі, разом проживали в квартирі №1 по пров.Горького м.Коростень Житомирської області, яка не приватизована. Після розірвання шлюбу відповідач змінив замки та не допускає її до квартири. В березні 2016 року та повторно в липні 2016 року вона зверталась з заявою до поліції по факту не допуску до користування квартирою. Відповідачеві були винесені офіційні застереження, надати ключі він відмовляється. Іншим житлом вона не забезпечена, тому звернулась з позовом до суду та просить вселити її до квартири №1 по пров.Горького м.Коростень, зобовязати відповідача не чинити перешкод та надати ключі від квартири. Відповідач за первісним позовом та [PERSON] звернулись з зустрічним позовом про визнання позивача такою, що втратила право користування квартирою №1 по пров.Горького м.Коростень, в якому вказали, що відповідач (позивач за первісним позовом) добровільно залишила спірну квартиру, забрала свої речі, до квартири приходила не з метою проживання в ній, а з метою забрати речі, що залишились. Просили визнати позивача за первісним позовом такою, що втратила право користування квартирою №1 по пров.Горького м.Коростень. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що в січні 2016 року відповідач вигнав її з квартири і вона поживала у сестри. Коли через тиждень вона бажала повернутись до квартири, то виявила, що замки змінено. Вона декілька разів приходила, коли відповідач був вдома. Вона не могла взяти свої речі, частину майна відповідач пошкодив, вчиняв неправомірні дії, тому вона двічі зверталась з заявами до поліції. Квартира має дві житлові кімнати, вона в ній зареєстрована, іншого житла не має, в даний час житло винаймає. В квартиру приходила 5-6 разів, але її не впускали. Ключа від квартири не має. Декілька разів намагалась вселитись в квартиру. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] первісний позов не визнав, свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач сама залишила квартиру, забрала свої особисті речі, комунальні послуги за неї не сплачує. Він замки не змінював, а позивач сама повернула йому ключі. Після розлучення до квартири приходила двічі та сказала, що буде приходити в квартиру, коли захоче. З приводу цього між ними виникали сварки. Позивач не має наміру проживати в квартирі, а бажає, щоб за нею залишалось лише право на проживання. В даний час в квартирі проживає він та спільний з позивачем син. Згоди на проживання в квартирі позивача не надає, оскільки в нього нова сімя. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що в січні 2016 року його дружина повідомила йому про те, що мати залишає квартиру, забирає речі. Вона проживала у своєї сестри. Замки ніхто не змінював, однак двері стали закривати на інший замок. В березні мати приходила та забрала велосипед, говорила про те, що буде жити в квартирі, однак пробула нетривалий час. В даний час в неї та батька інші сімї, тому він не згоден, щоб позивач проживала в квартирі. Він у приватній власності має інше житло, в даний час робить там ремонт. Батько заперечує проти того, щоб мати проживала в квартирі, бо в неї та батька інші сімї. Житлова проща квартири не передбачає можливості проживання на ній трьох сімей. Вислухавши пояснення сторін, свідків, та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу користування житловим приміщенням, яке перебуває в комунальній власності, який регулюється положеннями ст.64,71,72 ЖК України. Конституція України (ст.47) гарантує кожному право на житло. Відповідно до положень ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи перестали бут членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. Статтею 71 ч.2 СК України передбачено, що якщо наймач або члени його сімї були відсутні в жилому приміщенні понад шість місяців з поважних причин, цей строк може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз вказаної норми дозволяє зробити висновок про те, що початковим є право наймодавця звертатись до суду з вимогою про визнання за певних обставин наймача та членів його сімї такими, що втратили право користування належним йому ( наймодавцю) жилим приміщенням . Позивач зареєстрована та до лютого 2016 року проживала в квартирі №1 по пров.Горького м.Коростень, залишила її після розірвання шлюбу з відповідачем через особисті неприязні відносини між ними. В квартирі також зареєстрований відповідач та позивач за зустрічним позовом. Свідок позивача [PERSON] свідчила про те, що відповідач після розлучення вигнав позивача з квартири, не дозволяв забрати речі. Вона деякий час проживала в своєї сестри та в неї, а тепер винаймає житло. Відповідач її в квартиру не впускає, змінив замки. Їй відомо про те, що в квартирі позивач була три рази, в останній прихід не могла відкрити замки. Свідок [PERSON] (брат позивача) показав, що після розлучення позивач проживала в нього, їх сестри, в даний час винаймає житло. Він декілька разів приходив разом із сестрою до квартири. Його до квартири відповідач не впустив. Сестра не змогла відкрити замок своїм ключем, вдруге намагалась вселитись, однак між нею та відповідачем постійно виникали сварки. Свідок [PERSON] (син сторін) дав показання про те, що після розлучення позивач стала проживати з іншим чоловіком, забрала свої особисті речі, залишила ключі, однак приходила до квартири із свідками. Замки не змінювались, спільні речі, які купувались батьками, мати не забирала. Свідок [PERSON] (невістка сторін) свідчила про те, що позивача з квартири ніхто не виганяв, замки не змінювались, вона з квартири пішла сама, забрала свої особисті речі. Свекруха декілька разів при ній приходила до квартири, говорила, що хоче заселитись та буде в ній жити. Свекор заперечував проти цього. На обґрунтування своїх вимог позивачем надано висновки за результатами перевірок її звернень до Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 01.04.2016 року та від 25.07.2016 року, з яких слідує, що проведеними перевірками було встановлено, що відповідач не допускає позивача до спірного приміщення. Зроблені висновки відповідачем не оскаржувались. Проаналізувавши всі представлені сторонами докази суд дійшов висновку про те, що відповідач не визнає право позивача на користування спірним жилим приміщенням, не надає їй доступу до нього, оскільки позивач не має ключів від вхідних дверей до квартири, сам відповідач та його свідки підтвердили той факт, що відповідач заперечує проти того, щоб позивач проживала в квартирі. В той же час, позивач іншого житла не має, інтересу до проживання в спірному житлі не втратила, робила спроби вселитись в квартиру, з приводу чинення відповідачем перешкод в доступі до житла зверталась з заявами до правоохоронного органу. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що відсутність позивача в спірному жилому приміщенні повязана не з її волевиявленням, а із створеними відповідачем перешкодами, то зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved