Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2013 року нею було укладено кредитний договір з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» № GP-4947729, відповідно до якого отримала споживчий кредит у сумі 32146,40 грн. з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1,99% у місяць, та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,5 %. Складеним графіком, який є невід`ємною частиною кредитного договору, було встановлено порядок погашення заборгованості по кредиту - щомісячним платежем, до 22-числа наступного місяця, в сумі 1366,98 грн. На цей час правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» є Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Позивач зазначає, що грошові кошти за кредитним договором сплачувала протягом восьми місяців, тобто до квітня 2014 року включно. За її розрахунком станом на квітень 2014 року заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту складала 20 946,40 грн. 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 2478 для стягнення з позивача заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 63 328,01 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 22 459,98 грн., прострочена заборгованість за комісією 33 634,99 гр., прострочена заборгованість за процентами 1204,96 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 5582,17 грн., строкова заборгованість за комісією 440,64 грн., строкова заборгованість за процентами 5,27 грн. 15 січня 2018 року на підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем відкрито виконавче провадження, на підставі якого щомісячно здійснюється стягнення із її пенсії, станом на червень 2019 року стягнуто 18 563,25 грн. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням порядку вчинення, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Одночасно із позовною заявою до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів та вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалами від 21.09.2019 було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 55528652, а також було відкрито провадження по справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи приватного виконавця Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2019 в підготовчому провадженні за клопотанням представника позивача витребувано докази, справу призначено до судового розгляду. Належним чином повідомлений Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Від третіх осіб надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Звернула увагу суду на те, що кредитором не враховано часткову сплату заборгованості позивачем, а також те, що вона не отримувала жодного повідомлення від кредитора з вимогою погасити борг. Вважає, що період заборгованості у виконавчому написі зазначено невірно, оскільки навіть за допомогою простих підрахунків можна встановити, що така сума боргу, яка вказана у виконавчому документі, мала місце ще на квітень 2014 року. Відповідачем пропущено строк позовної давності для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи згідно ст.ст.280-282 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши надані позивачем та витребувані судом докази, судом встановлено наступне. 21.08.2013 між позивачем у справі - [PERSON] та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого на цей час є ПАТ «ПУМБ», було укладено договір (оферту) № GP-4947729, відповідно до якого позивач отримала споживчий кредит у сумі 32146,40 грн. строком на 60 місяців, з розміром процентної ставки за користування - 1,99% річних, та розміром комісії за обслуговування кредиту - 2,5 %. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 09.11.2017 приватним нотаріусом Хара Н.С. Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПУМБ» грошових коштів у сумі 63328,01 грн., які є її боргом за кредитним договором № GP-4947729, від 21.08.2013. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 07 листопада 2016 року по 07 листопада 2017 року. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 2478. Плата за вчинення виконавчого напису - 400,00 грн. /а.с. 20/. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. відкрито виконавче провадження ВП № 55528652 з примусового виконання виконавчого напису № 2478, виданого 09.11.2017 року /а.с.21/. Згідно з інформацією Інгулецького відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 23.05.2019 із пенсії позивача, починаючи з березня 2018 року, щомісяця здійснюються відрахування на підставі виконавчого документу на користь АТ «ПУМБ» у розмірі 18 % та у розмірі 2 % - в рахунок виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню /а.с.8, 9/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29.06.99 № 1172 . Згідно з п.2 цього Переліку, зі змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 1.1.,1.2 п.1 гл.16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 2.3 цього Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ вищезазначеного Порядку передбачено умови вчинення виконавчого напису. Так, згідно з п.п.3.1. нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.п.3.2. безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Положеннями п.п.3.4. визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з п.п.3.5. при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому вищевказаною постановою КМУ. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Аналіз зазначеної норми Закону свідчить про те, що відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Отже, відповідно до норми цієї статті Закону, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Дослідженням витребуваних судом доказів, суд встановив, що надані стягувачем нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед банком на день вчинення напису. При цьому суд керується наступним. Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про вчинення виконавчого напису банком нотаріусу був наданий кредитний договір № GP-4947729 від 21.08.2013, виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості за договором станом на 07.11.2017 включно та копію письмової вимоги (повідомлення) від 22.09.2017 за вих. № 55, адресованої Гавриш О.А., про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій зазначено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 62068,01 грн. в строк до 29.09.2017 банк застосує заходи примусового позасудового стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або примусового судового стягнення заборгованості з додатковими витратами /а.с.100/. Однак, доказів надіслання стягувачем Вимоги боржнику (зокрема поштового реєстру відправлень та опису вкладення до цінного листа) представником кредитора нотаріусу не надано, тобто не надано доказів, які б підтверджували, що 22.09.2017 на адресу боржника дійсно було направлено вимогу про погашення боргу, а отже відсутні докази обізнаності боржника про розмір заборгованості. Відповідно до п.4.10 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою НБУ №254 від 18.06.2003 первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Відповідно до п.10 Узагальнення ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених в п.2 Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. На підтвердження безспірності заборгованості стягувачем нотаріусу був наданий документ, найменований як виписка з рахунка [PERSON] за кредитним договором № GP-4947729 станом на 07.11.2017. Дослідивши зміст даного розрахункового документу, суд приходить до висновку про те, що він не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку), оформлених у відповідності до ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів, визначених п.2 Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172, оскільки хоч заявник і зазначив, що надає нотаріусу «Виписку з рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором № GP-4947729», як передбачено п.2 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, однак ця виписка не містить початку періоду виникнення заборгованості, а лише кінцеву дату - «станом на 07.11.2017», і не містить строків погашення заборгованості, а тому не може вважатися обов`язковим документом - випискою з розрахунку боржника, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. У виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за період з 07 листопада 2016 року по 07 листопада 2017 року. Суд критично ставиться к поясненням представника позивача, що цей період надуманий, оскільки витребуваними доказами підтверджено, що заявник просив стягнути борг з [PERSON] саме за цей період, і цей період вказано у виконавчому написі. Однак суд вважає, що приватний нотаріус не врахував, чи відбувалася сплата боргу за кредитом, коли саме було здійснено боржником останній платіж, та не може погодитись з тим, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було дотримано строки, визначені ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник прострочила виконання грошових зобов`язань за договором ще в травні 2014 року, а отже з дня виникнення у банка права вимоги про стягнення заборгованості в безспірному порядку (листопад 2017 року) минуло більше трьох років. Доказів на спростування зазначеного ані представником відповідача, ані третьою особою суду не надано. Тому суд погоджується з позицією позивача щодо пропуску кредитором строку звернення до нотаріуса. В позовній заяві позивач, заперечуючи проти безспірності стягнутої за виконавчим написом суми заборгованості, посилався на те, що період заборгованості не відповідає дійсності та спростовується проведенням простих арифметичних розрахунків, згідно з якими заборгованість у розмірі 22459,98 грн. - це заборгованість саме на квітень 2014 року, з чим суд також не може погодитись, оскільки свого розрахунку боргу позивач не надала, в судовому засіданні її представник не змогла пояснити, чому саме так вважає позивач, а наданою позивачем інформацією з УПФУ також не підтверджується період, за який стягується заборгованість. Інших доказів сторонами не надано. Разом з тим, суд враховує, що боржник (позивач у справі) не згоден з сумою заборгованості, на яку нотаріусом виданий виконавчий напис, а тому наявна заборгованість не є безспірною, подані докази свідчать про недоведеність суми заборгованості, яка не може бути розцінена, як безспірна, як в частині розміру заборгованості, так і по строкам давності за вимогами. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі N 137/1666/16-ц. Крім того суд враховує, що доказів на спростування зазначеного представником відповідача не надано, своїм правом подачі у встановлені строки відзиву на позов відповідач не скористався. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено безспірність вимог, за якими вчинено виконавчий напис. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі у розмірі 768,40 грн. та 384,20 грн. (за забезпечення позову) та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. відповідно до ст.137 ЦПК України.

Outcome: approved