Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. В позовній заяві посилалась на те, що ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2015 року її як керівника ТОВ «Полтава-Маяк», що є боржником у виконавчому провадженні, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України. Відповідно до наказу від 12 листопада 2015 року №10 її звільнено з посади директора ТОВ «Полтава-Маяк» та від виконання функцій бухгалтера за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Оскільки вона вже не є керівником підприємства - боржника у виконавчому провадженні, просила суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2015 року. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 10 травня 2017 року у відкритті провадження за позовом [PERSON] відмовлено з тих підстав, що заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 червня 2017 року скасовано ухвалу судді Київського районного суду м.Полтави від 10 травня 2017 року, а справу повернуто до суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі. На виконання вказаної ухвали апеляційного суду України Київським районним судом м.Полтави 30 червня 2017 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Посилались на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надавши суду письмові заперечення проти позову. Посилаючись на відсутність правових підстав для скасування тимчасового обмеження позивача у праві виїзду за межі України, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2015 року у справі №552/883/15 керівник ТОВ «Полтава-Маяк» [PERSON] тимчасово обмежена у праві виїзду за межі України з метою забезпечення прав стягувачів у виконавчому провадженні та з метою забезпечення виконання рішень щодо стягнення коштів з боржника ТОВ Полтава-Маяк на суму 150404,85 грн. (а.с.5). Відповідно до наказу засновника ТОВ «Полтава-Маяк» від 12 листопада 2015 року №10 [PERSON] звільнена 12 листопада 2015 року з посади директора ТОВ «Полтава-Маяк» та від виконання функцій бухгалтера відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.6). Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Так, пунктом 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон передбачено наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на день обмеження позивача у праві виїзду за межі України, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення - виконавчого документа, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Підставою для застосування до позивача як керівника боржника - юридичної особи ТОВ «Полтава-Маяк» тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України стало її ухилення від виконання судових рішень про стягнення коштів на загальну суму 150404,85 грн., що встановлено ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2015 року. Але вирішення питань щодо зняття тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не віднесено до компетенції суду. Як роз'яснив Верховний Суд України у «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01 лютого 2013 року, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. Тому суд позбавлений можливості вирішувати питання про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Суд не може перебирати на себе функції державного виконавця, на що неодноразово звертали увагу Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed