Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем 17 листопада 2009 року був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, позивач передавала у власність відповідачу квартиру [ADDRESS], а відповідач зобов'язалась забезпечувати позивача довічним утриманням. Відповідно до п. 6 вказаного договору, вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами в розмірі 500,00 грн. на місяць. Вказану суму матеріального забезпечення відповідач мала передавати позивачу до п'ятого числа поточного місяця готівкою під розписку про одержання, поштовим переказом з доставкою або зарахуванням на банківський рахунок (в тому числі на платіжну картку). З моменту укладення договору довічного утримання відповідач жодного разу не надала позивачу коштів та не переймалась її матеріальним забезпеченням. Оскільки відповідач взятих на себе обов'язків за умовами вказаного договору не виконує, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просила розірвати договір довічного утримання . В судове засідання позивач та її представник не з'явились, але представник позивача подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення, у випадку неявки відповідача, не заперечила. В судове засідання відповідач не з'явилась, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Тому, суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, розглянув справу в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами 17 листопада 2009 року був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3399. Відповідно до умов вказаного договору позивач передала у власність відповідачу належну її квартиру під №109 в житловому будинку під №46, розташованому по вул. Ватутіна у м.Вінниці, взамін чого відповідач зобов'язалась забезпечувати позивача довічним утриманням. Відповідно до пунктів 5-7 вказаного договору обов'язок відповідача по наданню позивачу довічного утримання визначається у вигляді: довічного забезпечення безоплатного користування позивача належною їй квартирою; вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами в розмірі 500,00 грн. в місяць. Сума матеріального забезпечення до п'ятого числа поточного місяця відповідач мала передавати позивачу готівкою під розписку про одержання, поштовим переказом з доставкою або зарахуванням на банківський рахунок (в тому числі на платіжну картку). (а.с. 5-6). Судом встановлено, що позивачем виконано умови договору довічного утримання від 17 листопада 2009 року та передано у власність відповідача майно, а саме квартиру. Натомість, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов вказаного договору, оскільки вона залишила позивача напризволяще та матеріального забезпечення позивачу не надає з моменту укладення договору довічного утримання. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до п. 7 договору довічного утримання від 17 листопада 2009 року, укладеного між сторонами, договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 293,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved