Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила змінити розмір аліментів, визначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.05.2007 року у справі №2-4840 та стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину у розмірі 19722,50 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 10.11.2001 року по 16.05.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.05.2007 року стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до його повноліття. У зв`язку з тим, що на сьогоднішній день аліменти у розмірі 800,00 грн. на місяць, які визначені за вищевказаним рішенням суду, менше від гарантованих статтею 182 СК України 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає, що є необхідність у перегляді розміру стягуваних аліментів та просить змінити розмір на 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач зазначила, що їх спільний син [PERSON] , [INFO] , займається плаванням (800,00 грн., 850,00 грн. 10 занять), катанням на конях (5000,00 грн. за 10 занять), спортивною стрільбою в тирі (4000,00 грн. - 500,00 грн. на місяць*8 місяців), Web- програмуванням (10000,00 грн., 1250,00 грн. на місяць*8), відвідує курси з англійської мови (5500,00 грн. за 4,5 місяці). Також, їх син [PERSON] навчається у літній школі УФМЛ (1000,00 грн. та 15 грн. послуги банку). У Богдана наявні деякі проблеми зі здоров`ям на діагностику та лікування яких також були витрачені кошти у розмірі 1080,00 грн. Отже, позивачем додатково на повноцінний і гармонійний розвиток та лікування спільної дитини [PERSON] витрачено кошти в сумі 28245,00 грн. За результатами обстеження у лікаря стоматолога у Богдана виявлені проблеми із зубами, на лікування яких необхідно 11200,00 грн. Враховуючи той факт, що позивач самостійно не може в повній мірі забезпечити належне утримання спільної дитини [PERSON] , в тому числі і здійснення у повному обсязі необхідних додаткових витрат та обов`язок відповідача нести половину всіх витрат на нього, виникла необхідність у стягненні додаткових витрат у розмірі 19722,50 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.05.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 27.05.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів в сумі 3000,00 грн., а у задоволенні інших вимог просила відмовити посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на понесення нею додаткових витрат на дитину. 10.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначили, що відповідачем не надано документів, що підтверджують його матеріальний стан і, що саме 3000,00 грн. є обґрунтованим розміром аліментів з урахуванням матеріального становища відповідача. Стосовно додаткових витрат позивач зазначила, що всі розрахунки наведені у позовній заяві, а тому твердження відповідача про їх відсутність є безпідставним. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2001 року по 16.05.2007 року. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.05.2007 року від 16.05.2007 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800,00 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду до його повноліття. Позивач просила змінити розмір аліментів, визначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.05.2007 року у справі №2-4840 та стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконаннябатьками обов`язкуутримувати дитинувизначаються задомовленістю міжними. Задомовленістю міжбатьками дитинитой ізних,хто проживаєокремо віддитини,може братиучасть уїї утриманнів грошовійі (або)натуральній формі. Зарішенням судукошти наутримання дитини(аліменти)присуджуються участці віддоходу їїматері,батька абоу твердійгрошовій суміза виборомтого збатьків абоінших законнихпредставників дитини,разом зяким проживаєдитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України. Крім того, вимоги позивача відповідають інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать його матеріального становища і визначення указаного позивачем розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Що стосується пояснень відповідача стосовно того, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів в сумі 3000,00 грн., то слід зазначити, що ним не надано документів, що підтверджують його матеріальний стан, зокрема, довідки про доходи, фінансову звітність фізичної особи-підприємця, довідки з пенсійного фонду та ДФС щодо розміру отриманих доходів тощо, які б підтверджували, що саме 3000,00 грн. є обґрунтованим розміром аліментів з урахуванням матеріального становища відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про зміну розміру стягнення аліментів з 800,00 грн. щомісячно, на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 19722,50 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній син [PERSON] відвідує басейн з 22.02.2019 року (довідка від 15.04.2019 року Національного університету фізичного виховання і спорту України), відвідує заняття з плавання з вересня 2018 року (довідка від 15.04.2019 року Центрального спортивного клубу ЗСУ), відвідує катання на конях на кінноспортивній базі Центрального спортивного клубу ЗСУ з вересня 2018 року (довідка від 15.04.2019 року), відвідує заняття зі спортивної стрільби з вересня 2018 року (довідка від 15.04.2019 року Центрального спортивного клубу ЗСУ), відвідує з вересня 2018 року лабораторію сучасних технологій та опановує курси з Web- програмування (довідка №060-38 від 12.04.2019 року Українського фізичко-математичного ліцею), відвідує курси з англійської мови (довідка №060-39), При цьому, позивачем не надано доказів на понесення витрат на вказані курси і навчання, оскільки з вищевказаних документів (довідок) вбачається лише те, що [PERSON] відвідує зазначені курси, та вартість на одну особу за 10 занять затверджена: за басейн 800,00 грн. - 850,00 грн., катання на конях затверджено 10 занять 5000,00 грн., спортивна стрільба на одну особу на місяць затверджено 500,00 грн.., програмування на місяць становить 1250,00 грн., курси англійської мови за 4,5 місяці становить 5500,00 грн. Позивачем не надано копій чеків, квитанцій тощо, на підтвердження сплати зазначених курсів та навчання. Довідки, на які посилається позивач містять лише затверджені суми сплати на одну особу за певний період, а тому вказані витрати не підлягають стягненню з відповідача в якості додаткових витрат на дитину. При цьому, позивачем надано докази сплати за навчання [PERSON] , [INFO] , у літній школі УМФЛ на суму 1000,00 грн., 15,00 грн. - комісія банку. Також, позивачем надані докази на понесення додаткових витрат на дитину за аналізи (замовлення 19024332 від 03.03.2019 року) на суму 230,00 грн. та за проведення МРТ на суму 850,00 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 1/2 частину понесених позивачем додаткових витрат на сина [PERSON] , а саме в сумі 1047,50 грн. (1000,00 грн. + 15,00 грн. +230,00 грн. +850,00 грн. = 2095,00 грн. / 2 = 1047,50 грн.). Крім того, як вбачається з довідки лікаря стоматолога [PERSON] від 11.04.2019 року, у [PERSON] , за результатами огляду виявлено глибокі каріозні порожнини таких зубів: 17, 12, 11, 21, 22, 24, 25, 26, 27, 37, 36, 44, 45, 47 та рекомендовано лікування перелічених зубів на загальну суму 11200,00 грн. Встановлено, що позивачем вказані витрати ще не понесені, однак відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, стягненню підлягають не тільки понесені витрати, а й передбачувані витрати. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача половину витрат, які очікує понести позивач на лікування зубів неповнолітнього сина сторін [PERSON] , а саме в сумі 5600,00 грн. Отже, загальна сума додаткових витрат, які підлягає стягненню з відповідача становить 6647,50 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач частково довела ті вимоги на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження надання їй правничої допомоги на суму 13000,00 грн., надано договір про надання правової допомоги з адвокатом Ішутко С.Ю. від 15.04.2019 року №150419 та додаток №1 до договору, в якому визначено, що вартість надання правової допомоги складає 1000,00 грн. за годину та визначено орієнтований час, який необхідний адвокату для надання основних видів правової допомоги. Встановлено, що позивачем сплачено за надання правової допомоги 13000,00 грн., що підтверджується актом №1 надання правової допомоги від 08.06.2019 року, квитанцією ПриватБанк від 23.04.2019 року на суму 8000,00 грн. та квитанцією ПриватБанк від 08.06.2019 року на суму 5000,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 13000,00 грн. Крім того, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial