Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач купила квартиру у відповідача, яка діяла через представника, та стала її власником, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Однак у даній квартирі залишається зареєстрованою відповідач, колишній власник цієї квартири, що позивач вважає порушенням своїх прав. Перед продажем квартири відповідач поїхала до доньки у Татарстан, фактичне місце її проживання на даний час та засоби зв`язку невідомі, що перешкоджає досудовому врегулюванню спірного питання. Також до позовної заяви долучено попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які понесла позивач, а саме: 768,40 грн. - судового збору, 500 грн. - витрати на правничу допомогу. Ухвалою від 14.11.2019 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації Ватутінської міської ради Черкаської області місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , тож копія позову з додатками на ім`я відповідача надсилались за вказаною адресою, однак поштові відправлення не вручено відповідачу у зв`язку із її відсутністю. Крім того, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] , 14.11.2019 року та 10.12.2019 року повідомлено про розгляд Ватутінським міським судом Черкаської області вказаної справи шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Ватутінського міського суду Черкаської області. Одночасно відповідачу роз`яснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 10.12.2019 року та 26.12.2019 року не з`явилася, причину неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслала, клопотань від її імені про відкладення судового засідання до суду не надходило. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на вказане, судом 26.12.2019 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. З урахуванням положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.01.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б. Відповідно до запису у будинковій книзі [PERSON] , [INFO] , з 15.12.2010 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту акту депутата Ватутінської міської ради Мясникович Н.С., складеного 29.10.2019 року, складеного зі слів сусідів: [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , за адресою місця прописки - [ADDRESS] , фактично не проживає. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом Рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Оскільки, як встановлено судом, причиною відсутності відповідача за місцем реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS] , є добровільне відчуження нею вказаної квартири у встановленому законом порядку, вказане свідчить про її небажання у користуватися нею. Крім того, доказів про те, що за місцем своєї реєстрації відповідач зберігає власні речі, або ж між сторонами існує домовленість стосовно збереження за [PERSON] права користування цією квартирою, суду не надано. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надала відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у квартирі позивача, що судом оцінюється як відсутність у неї заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 29.10.2019 року № TS207165, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 690/485/19. Водночас суд вважає недоведеними судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, розмір яких відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку становить 500 грн., оскільки жодних доказів щодо їх підтвердження суду не надано, та, як наслідок, не стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved