Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.01.2006 вона зареєструвала з відповідачем шлюб у виконкомі Тарасівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, актовий запис № 1. Від спільного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через розбіжність характерів, зникло взаємопорозуміння в наслідок чого в сімї виникають постійні сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені. За таких обставин збереження сімї вважає неможливим, примирення між ними не буде, а тому бажає шлюб розірвати. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов визнає. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серія 1-АМ № 119478 (а.с. 4) сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Спільне життя сторін не склалось. Фактичні взаємини не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім'ї. Причинами розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст.ст. 110-113 СК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ч.1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сім'ю не має, а відповідач не заперечує, за таких обставин, беречи до уваги норму ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а отже, вимога позивача про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища «Василіченко» є законною та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору залишити за стороною. На підставі викладеного,

Outcome: approved