Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що з 2010 року перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON], вела з ним спільне господарство. [INFO] в них народився син [PERSON], батьком якого було записано [PERSON] за її вказівкою, оскільки шлюб з [PERSON] не було зареєстровано. [INFO] [PERSON] помер, витрати з його поховання понесла позивач. З дня народження дитини [PERSON] визнавав її сином, виховував та утримував. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку її син не може прийняти, оскільки його батьком записано іншу особу, а син померлого від першого шлюбу заперечує проти цього. Просила встановити факт визнання батьківства [PERSON] щодо [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити. Пояснила, що проживала спільно з [PERSON], народила від нього дитину. Дані про батька дитини в свідоцтво про народження були записані з її слів, оскільки вона, посварившись з [PERSON], сама пішла до РАГСу та зареєструвала народження дитини. Хоча [PERSON] і мав бажання бути записаним як батько дитини, однак за життя цього не зробив, своє батьківство в судовому порядку не підтвердив. Відповідачі позов не визнали. Відповідач [PERSON] пояснив, що являється сином померлого [PERSON] від першого шлюбу. Про те, що в його батька були ще діти, йому нічого не відомо. З 2001 року після розлучення батьків він з батьком майже не спілкувався, бачився лише декілька разів. Почали з ним спілкуватись в 2014 році незадовго до смерті батька. Знає про те, що батько жив у Росії, потім в м.Житомир. Про інших дітей він йому нічого не розповідав. Відповідач [PERSON] пояснила, що нічого про позивача та її дитину не знала. Від колишнього чоловіка [PERSON] незадовго до його смерті їй стало відомо, що останні три роки перед смертю він проживав в м.Житомир з жінкою на ім'я [PERSON]. Ні від нього, ні від його рідних їй не було відомо про проживання колишнього чоловіка з позивачем та їх спільну дитину. Незадовго до смерті, посварившись з [PERSON] через зловживання алкоголем, він повернувся до м.Коростень, де помер. Представник відповідачів [PERSON] зазначив, що позивач не довела свої вимоги належними доказами, оскільки свідки дали показання про спілкування померлого [PERSON] з позивачем та її дитиною вже після народження дитини, за життя [PERSON] дитину своєю не визнав, бажання провести відповідні експертні дослідження позивач не виявляла. Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що [INFO] у позивача народилась дитина [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження в порядку ст.135 СК України записаний [PERSON]. На час народження дитини позивач в шлюбі не перебувала. Стверджує, що батьком її дитини є [PERSON], який за життя визнавав народжену нею дитину своїм сином. Встановлення вказаного факту необхідно для оформлення спадкових прав її сина щодо майна померлого [PERSON]. Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду (встановлення факту визнання батьківства чинним законодавством не передбачено). Питання щодо походження дитини вирішується судом на підставі будь-яких доказів про це (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року). В обґрунтування своїх вимог позивач представила документи про народження дитини, про смерть [PERSON], фотознімки, показання свідків. Не зважаючи на неодноразові роз'яснення суду щодо можливості проведення по справі судово-генетичної експертизи можливого походження дитини [PERSON] від [PERSON], про її призначення не клопотала. Свідок [PERSON] дала свідчення, що їй відомо про те, що позивач проживала з [PERSON] як дружина з чоловіком. Коли в позивача народилась дитина, то [PERSON] доглядав її, гуляв з візочком. Його мати приходила до дитини як до онука та приносила гостинці. Від позивача їй було відомо про те, що позивач була вагітна від [PERSON]. Свідок [PERSON] свідчила, що бачила позивача, її дитину та [PERSON] разом. Мати [PERSON] вважала позивача невісткою, а її дитину - своїм онуком, любила його, говорила, що той схожий на її сина. Свідок [PERSON] дав показання про те, що йому відомо про те, що батьком дитини позивача був [PERSON]. В той же час, свідки сторони відповідачів [PERSON] (тітка [PERSON]) та [PERSON] (дядько [PERSON]) факт батьківства [PERSON] щодо дитини позивача заперечили. Свідок [PERSON] стверджувала, що у [PERSON] був лише один син від першого шлюбу. Про позивача та її дитину їй нічого не відомо. Знає про те, що останні роки життя [PERSON] проживав у м.Житомирі з іншою жінкою. Свідок [PERSON] дав показання про те, що йому відомо, що у померлого [PERSON] є син [PERSON], про інших дітей - нічого не відомо. [PERSON] проживав в м.Москва та м.Житомир. У матері [PERSON] позивача він не бачив, на її похороні її також не було. Про стосунки племінника з позивачем дізнався лише на його похороні. Про його смерть йому повідомила мати позивача. Свідок [PERSON] свідчив про те, що останні 2,5-3 роки [PERSON] проживав у м.Житомирі з жінкою на ім'я [PERSON]. З позивачем він зустрічався 3,5 роки тому, влітку проживав в неї на дачі. Зі слів [PERSON] йому відомо про те, що сімейних стосунків між ними не було. Говорив, що в нього є син, матір'ю якого є позивач, що його мати хотіла зробити експертизу батьківства. Свідки як однієї, так і іншої сторони, свідчили про відомі їм обставини, які мали місце вже після народження дитини, тому судом сприймаються критично, оскільки не являються прямими, об'єктивними та безпосередніми доказами походження дитини від певної особи. Найбільш достовірним доказом, який підтверджує факт батьківства особи (чи спростовує таке), міг бути висновок судово-генетичної експертизи. Стороною позивача було заявлено клопотання про призначення по справі судово-генотипоскопічної експертизи батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON], в призначенні якої судом було відмовлено в зв'язку з фізичною неможливістю отримання генетичних зразків [PERSON], оскільки останній помер. В той же час, позивачеві письмово було роз'яснено її право заявлення клопотання про призначення генетичної експертизи іншого виду - експертизи спорідненості її сина з іншими особами, що мають кровне споріднення з померлим. Однією з таких осіб є відповідач [PERSON]. Однак, позивачем клопотання про призначення такої експертизи заявлено не було, відповідно до положень ст.ст.143,144 ЦПК України така експертиза призначена не була. Сторона відповідачів в судовому засіданні наголосила на тому, що проти призначення такої експертизи вони заперечень не мали б, однак позивач заявити клопотання категорично відмовилась, мотивуючи це небажанням витрачати час на проведення експертизи. Представлені позивачем документи, що підтверджують проведення поховання [PERSON], фотознімки з зображеннями осіб чоловічої, жіночої статі та дитини, свідчення свідків позивача не є достовірними та беззаперечними доказами походження дитини позивача від [PERSON], оскільки свідчать про події, які мали місце вже після народження дитини. Враховуючи, що достовірних, належних та достатніх доказів у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, які б беззаперечно підтверджували факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON], за наявності реальної можливості їх отримання та представлення суду, позивачем не подано, заявлена вимога є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed