Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор Рітейл Трейд» (далі ТОВ «Амстор Рітейл Трейд») на свою користь заборгованість по заробітній платі, індексацію по зарплаті з 2006р., з урахуванням компенсації у звязку з порушенням строків виплати зарплати, моральної шкоди в розмірі 10\~000грн. та зобовязати відповідача внести зміни про дату звільнення, а саме: змінити дату звільнення на день ухвалення рішення судом. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 25 вересня 2006 року на підставі наказу №180/к від 25.09.2006 року вона працювала у ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» на різних посадах, зокрема, оператора компютерного набору, фахівця з бізнес-контролю. Наказом №243/к від 22.12.2014 року вона була звільнена з посади за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, однак при звільненні їй не буда видана трудова книжка. В квітні 2015 року їй було запропоновано написати заяву про прийняття на роботу до ТОВ «Амстор Рітейл Трейд» з 02.03.2015р., проте від написання такої заяви позивач відмовилася. Трудова книжка була повернута позивачці 31.07.2015р. Вважає, що вона фактично продовжувала працювати у відповідача з січня по березень 2015р., оскільки перебувала на роботі та отримувала заробітну плату. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заява про розгляд справи в його відсутність до суду не надходила. Проте представник відповідача надіслав до суду заперечення проти позову, в яких вказав, що позивач ніколи не працювала у ТОВ «Амстор Рітейл Трейд», тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] в період з 25.09.2006 року по 22.12.2014 року працювала у ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» на посадах оператора компютерного набору, старшого фахівця з обробки первинної документації, економіста, провідного фахівця відділу приймання товарів, провідного фахівця відділу обліку товарів, провідного фахівця з обліку товарів, фахівця з бізнес-контролю, звільнена згідно наказу №243/к від 22.12.2014 року за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією її трудової книжки. Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Як розяснив Верховний Суд України в п.8 постанови пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. За правилами ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка, а ст. 47 цього Кодексу передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно із п. п. 4.1, 4.2 Інструкції, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Частиною 4 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач, посилаючись на те, що в день звільнення їй не була видана належним чином оформлена трудова книжка, а вона перейшла працювати на підприємство відповідача ТОВ «Амстор Рітейл Трейд» не надала суду жодного доказу в підтвердження\~звернення до відповідача з вимогою видати трудову книжку. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням\~фізичних\~чи\~юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі\~доказів\~сторін\~та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не доведено обставин щодо отримання трудової книжки 31 липня 2015 року чи навіть її затримки на певний час, чи перебування на робочому місці після дати звільнення 22.12.2014р., оскільки письмових звернень до роботодавця щодо видачі їй трудової книжки після її звільнення чи з вимогою надіслання на її домашню адресу вона суду не надала. Однак, особисті письмові пояснення позивача в позовній заяві, які вона не надає суду як свідок з попередженням про кримінальну відповідальність та під присягою, відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України, не є доказом у справі, тому суд не може приймати їх до уваги. При цьому клопотання про допит свідків позивач суду не заявляла. Інші надані позивачем письмові докази не спростовують висновків суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин щодо затримки видачі її трудової книжки з боку відповідача, перебування в трудових відносинах з відповідачем, а тому підстав для задоволення її позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації по зарплаті з 2006р., з урахуванням компенсації у звязку з порушенням строків виплати зарплати, моральної шкоди та зобовязання відповідача внести зміни про дату звільнення на день ухвалення судового рішення немає.

Outcome: dismissed