Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину та просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати на доньку [PERSON] у розмірі 2559,80 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, у якому народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.12.2013 року з урахуванням ухвали Перемишлянського районного суду Львівської області на користь позивача з відповідача за місцем праці ПрАТ «Лікеро-горілчаний завод» стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 750,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Пустомтівського районного суду Львівської області від 26.07.2017 року, яке залишене без змін Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2018 року збільшено розмір аліментів та стягується з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі розмірі 1200, 00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з відповідача додаткові витрати для забезпечення придбання ноутбука для [PERSON], [INFO] у розмірі 5499,50 грн. На забезпечення неповнолітньої [PERSON] засобом зв'язку 14.12.2013 року було придбано мобільний телефон «Самсунг», однак станом на липень 2017 року такий став непридатним для використання за цільовим призначенням, а тому позивач 20.08.2017 року змушена придбати для дитини інший телефонний апарат вартістю 4870,60 грн., а 25.08.2017 року провідну гарнітуру для вказаного гаджету вартістю 249,00 грн.. Придбаний позивачем мобільний телефон є засобом зв'язку необхідним дитині для повсякденного користування, має високу вартість, яка станом на день понесення таких перевищувала в 6,38 рази місячне стягнення аліментів та у 2,88 рази прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Такі витрати не можуть бути включеними до звичайних щомісячних витрат на утримання дитини, є додатковими і підлягають стягненню із відповідача, виходять за межі дрібного побутового правочину, укладені у письмовій формі, є більшими від 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, не входять до переліку товарів, робіт та послуг, що визначають прожитковий мінімум та мінімальний споживчий бюджет для дитини відповідного віку. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Ухвалою суду від 11.09.2018 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою від 05.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просили такі задовольнити. Також зазначила, що вазаний моільний телефон придбаний з метою доступу дитини до мережі Інтернет. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не в змозі оплатити таку вартість телефону. Він сплачує аліменти, сплатив за ноутбук, а телефон є надто дорогим і дитині такого не потрібно. Згідний сплатити 1000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча була належнм чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.12.2013 року у справі № 449/707/13ц та ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 25.02.2014 року у справі № 449/707/13ц, [PERSON], [INFO], зобов'язано виплачувати на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 750,00 грн., щомісячно, починаючи з 14.08.2013 року до досягнення повноліття. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.07.2017 року, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2018 року, збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.12.2013 року у справі № 449/707/13ц, яким ухвалено стягувати з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 750,00 грн., щомісячно, починаючи з 14.08.2013 року до досягнення повноліття; стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі розмірі 1200,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], додаткові витрати для забезпечення придбання ноутбука для [PERSON], [INFO] у розмірі 5499,50 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України роз'яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З наявних у справі матеріалів вбачається, що 20.08.2017 року було придбано телефон марки «Самсунг» вартістю 3802,39 грн. та додаткові аксесуари до такого, а всього на суму 4870,60 грн., 25.08.2017 року - провідну гарнітуру вартістю 249,00 грн. Вказаний телефон є розкішшю для дтини, а не необхідним засобом для спілкування. Наведені обставини стверджується загальнодоступними сайтами продажу телефонів, вартість яких становить до 1000,00 грн., а з доступом до мережі Інтернет близько 1500,00 грн. Доказів необхідності купівлі саме даного телефону з додатковими пристроями стороною позивача не надано, як і не доведено наявність особливих обставин для даних додаткових витрат. Покликання сторони позивача на доступ до мережі Інтернет суд не бере до уваги, оскільки такі не відображені у мотивах позовної заяви, а надані представником лише під час з'ясування придбання ноутбука. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача додатковий витрат на утримання дитини, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу, що дитина у зв'язку із розвитком певних її здібностей потребує додаткових витрат на придбання вказаного телефону.

Outcome: dismissed