Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 56 992,41 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 25 квітня 2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей по 1 700,00 грн., щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2014 року і до досягнення старшою дочкою повноліття, потім по 850 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідачем не сплачуються аліменти у зв'язку із чим на даний момент наявна заборгованість, яка становить 56 992,41 грн. Із зазначених підстав позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. До початку розгляду справи по суті представник позивача змінив предмет позову та просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 08.10.2014 року по 29.02.2016 року у розмірі 17 129,38 грн. Мотивуючи тим, що відповідачем жодного разу, починаючи з 08.10.2014 року не було здійснено оплати по аліментам, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам виданою Відділом Державної виконавчої служби Дніпровського районного Управління юстиції у м. Києві Головного територіального Управління юстиції у м. Києві від 11.03.2016 року № 163/16/6. Нарахування пені здійснювалось позивачем із розрахунку 1% на місяць на суму заборгованості за кожен місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. У судове засідання сторони та їх представники не з»явились. Від представника позивача надійшло клопотання з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту клопотання убачається, що заяву про зміну предмета позову позивач підтримує у повному обсязі та просить суд її задовольнити, виходячи з доводів, якими вона обґрунтовується. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується даними розписки (а.с.21,24), реєстром відправлення рекомендованої кореспонденції від 04.08.2016 року та даними відстеження пересилання поштових відправлень «Укрпошта», про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Із заявами про розгляд справи у його відсутність до суду також не звертався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224,225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25 квітня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, про що складено відповідний актовий запис №558 (а.с. 4). Від даного шлюбу у них народились двоє спільних дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва від 02 жовтня 2009 року, серія [NUMBER], про що в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 2938 (а.с. 8) та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва від 07 липня 2011 року, серія [NUMBER], про що в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 1802 (а.с. 7). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей по 1 700,00 грн., щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, потім по 850 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5,6 ). Вказане рішення суду набрало законної сили 26.01.2015 року та 29.01.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист для пред»явлення його до виконання. За даними довідки-розрахунку заборгованості по аліментах виданою Відділом Державної виконавчої служби Дніпровського районного Управління юстиції у м. Києві Головного територіального Управління юстиції у м. Києві від 11.03.2016 року № 163/16/6, починаючи з 08 жовтня 2014 року по 01 березня 2016 року загальна заборгованість [PERSON] згідно з виконавчим листом №755/27446/14-ц виданим 29 січня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва станом на 01 березня 2016 року становить 56 922,41 грн. (а.с. 10). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено про відсутність спору щодо розміру заборгованості за аліментами. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей та одного з подружжя визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як убачається із матеріалів справи відповідачем не було здійснено жодного платежу по сплаті аліментів за період з 08 жовтня 2014 року по [INFO] року. За ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1477цс15 від 03.02.2016 року, щодо обчислення пені наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). За даними розрахунку пені наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, за період з 08 жовтня 2014 року по [INFO] року пеня по аліментам складає 17 129,38 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved