Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтовує наступним. 28.09.2012 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 627. З березня 2014 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинене. 11 липня 2014 року, будучи вагітною та у зв'язку з проведенням АТО у м. Донецьк, позивач з донькою [PERSON], [INFO], приїхала до м. Харків та винайняла квартиру. [INFO] позивач народила сина [PERSON], який проживає разом з нею, що підтверджується довідкою від 07.04.2015 року №6343011722 . Позивач намагалась розлучитися з відповідачем, але поки була вагітною та знаходилась у м. Донецьк, суди вже не працювали. Коли вже вона виїхала, та народивши дитину у м. Харків, вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу, але ухвалою від 20.08.2014 року позовну заяву їй було повернуто у зв'язку з тим що дитині не виповнився 1 рік. 11.09.2015 року Московським районним судом м. Харкова по справі №643/10544/15-ц винесено рішення про розірвання шлюбу. Згідно довідок від 24.06.2015 року та від 02.06.2015 року із поліклінік піклування про здоров'я сина з народження по червень 2015 року здійснюється виключно позивачем. У зв'язку з небажанням відповідача виконувати свої батьківські обов'язки у жовтні 2015 року позивач подала позовну заяву про позбавлення батьківських прав. 21.12.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області ухвалене рішення, яким в задоволенні позовних вимог за її позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах неповнолітніх Московського району м. Харкова, про позбавлення батьківських прав відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03.03.2016 року рішення першої інстанції було залишене в силі. Після винесення ухвали Апеляційним судом Запорізької області про відмову позивач поїхала до зони проведення АТО та зустрілась з відповідачем. Всі факти, які були викладені у позовній заяві, а як то ухиляння від виховання сина, не надання жодної матеріальної підтримки, про те, що він не піклується та не цікавиться дитиною, не виявляє бажання спілкуватися з нею та не проявляє уваги чи батьківської турботи по відношенню до своєї дитини. Таким чином, дитина знаходиться без будь-якого батьківського піклування з боку відповідача/ На підтвердження вище перелічених фактів відповідач [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] згоден і не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. 09.04.2016 року дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області. 15.04.2016 року до Токмацького районного суду Запорізької області позивачем направлена заява про перегляд рішення у зв'язку за нововиявленими обставинами. 08.06.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області винесена ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області за її позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах неповнолітніх Московського району м. Харкова, про позбавлення батьківських без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.09.2016 року ухвала суду першої інстанції про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами була залишено без змін, але зазначена обставина, яка виникла пізніше, є такою, що не могла бути врахована судом при розгляді попередньої справи, тому є підставою для нового звернення до суду, тобто нотаріальна посвідчена заява, в якій [PERSON] зазначив, що з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] згоден і не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. Відповідач як не виконував свої обов'язки по вихованню дитини з моменту народження ([INFO]) до вересня 2015 (попередній період, за який винесене рішення), так і не виконує по теперішній час. Дитині вже 2,5 роки. 13.11.2014 року винесене рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання сина. Згідно довідки Лівобережного ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області від 13.12.2016 року №5096/3.3-16/23 заборгованість по аліментам за період з 19.08.2014 року до 30.11.2016 року складає 41129,07 грн., тобто аліменти не сплачувались вже 2,3 роки. Син з 06.06.2016 року відвідує дитячий садок, куди відповідач не навідувався за 6 місяців жодного разу, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №367 Харківської міської ради» від 05.12.2016 року. Жодного разу [PERSON] не поцікавився здоров'ям дитини. Йому навіть нецікава була ані дата народження дитини, ані ім'я. Згідно з довідкою Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 09.11.2016 року, здоров'ям дитини займається мати. Згідно з акту обстеження умов проживання від 18.01.2017 року, для розвитку та виховання дитини створені всі необхідні умови, але у створенні цих умов проживання відповідач жодної участі не брав. Враховуючи те, що [PERSON] жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та її дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Позивач в судому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судові засідання 07.02.2017 року, 28.02.2017 року, 21.03.2017 року не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заперечення проти позову не надав. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила що з весни 2014 року позивач та відповідач разом не проживають. В червні 2016 року позивач будучи вагітною разом з донькою переїхала до м. Харків у зв'язку з проведенням АТО у м. Донецьк. Відповідач як не виконував свої обов'язки по вихованню дитини з моменту народження ([INFO]), так і не виконує по теперішній час. Заслухавши пояснення позивача, допитаного в судовому засіданні свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі з 28.09.2012 року до 11.09.2015 року, що підтверджується копією заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2015 року в справі №643/10544/15-ц. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.09.2014 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2014 року в справі №640/14342/14 з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з 19.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення. Відповідно до листа Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.12.2016 №5096/3.3-16/23, заборгованість [PERSON] за аліментами за період з 19.08.2014 року до 30.11.2016 року становить 41129,07 грн. Позивач разом з дитиною проживає в м. Харкові, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 07.04.2015 №6343011722, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 02.06.2015 №528, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 09.11.2016 №960, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №23» від 24.06.2015 №861. Відповідно до довідки комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №367 Харківської міської ради» від 05.12.2016 №336/01-36, дитина [PERSON] відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №367 Харківської міської ради» з 06.06.2016 року. Вихованням дитини займається мати [PERSON], батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини. Відповідач проживає в смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 27.01.2017 року. Згідно з актом обстеження умов проживання від 18.01.2017 року, позивач з дитиною [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], від 24.02.2017 №169, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини [PERSON], [INFO]. Показання свідка [PERSON] узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами. 09.04.2016 року відповідач [PERSON] написав заяву, в якій зазначив, що він згоден з позбавленням його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], усвідомлює значення своїх дій та розуміє їх юридичні наслідки. Заява посвідчена приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Литвиненко І.А. зазначені обставини підтверджуються зазначеною заявою. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України суд може позбавити мати, батька батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Нормами ст.157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Пленум Верховного Суду України в пп.15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини [PERSON], що підтверджено належними та допустимими доказами, а саме висновком органу опіки та піклування, листами дошкільних навчальних закладів та медичних установ. Надана відповідачем заява відповідача про його згоду з позбавленням батьківських прав свідчить про його винну поведінку, свідоме нехтування своїми обов'язками по вихованню дитини, а також сам факт самоусунення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved