Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS]. Заборонити [PERSON] входити до квартири без дозволу власника квартири [PERSON], змінювати замки, відключати дверний дзвоник на вхідних дверях, відключати телефон, приводити та оселяти в квартиру [ADDRESS] третіх осіб. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS].В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 11.06.2009 року, укладеного із [PERSON], який був посвідчений державним нотаріусом 14 Київської державної нотаріальної контори Іваненко РюС. Та зареєстрований в реєстрі за №3-1526. Відповідач неодноразово вказував, що він є власником спірної квартири та проживає в ній створюючи перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні квартирою. Відповідно до поданого відповідачем відзиву на позовну заяву від 27.09.2018 року, останній вказує на те, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва з 30.11.2016 року знаходилась справа № 754/14653/16-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], про розірвання договору довічного утримання (суддя Лісовська О.В.), яка на разі знаходиться в Апеляційному суді м. Києва, розгляд якої призначений на 03.10.2018 року. Окрім того слід зазначити, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Деснянським районним у м. Києві відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10.11.2017 року. Причиною смерті згідно Довідки від 10.11.2017 року виданої для поховання, було злоякісне новоутворення правого яєчника. 06.12.2017 року П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 61684610 померлої [PERSON] Відповідно до листа П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 1 1.12.2017 року за вих. № 6240 єдиним спадкоємцем померлої є [PERSON] У справі № 754/14653/16-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], про розірвання договору довічного утримання [PERSON] замінено правонаступником [PERSON] при розгляді Заяви про забезпечення позову, що підтверджується ухвалою від 03.01.2018 року. Всі вище перелічені документи в підтвердження вказаних обставин містяться в матеріалах справи № 754/14653/16-ц провадження Деснянського районного суду м. Києва. Всі доводи та аргументи позивача [PERSON] щодо вчинення перешкод [PERSON] у користуванні житловим приміщенням та заселення до квартири померлої [PERSON] саме [PERSON] сторонніх осіб й відключення телефону тощо є припущеннями та не повинні братись судом до уваги. Окремо слід зазначити, що всі докази безпідставності позовних вимог були подані ще за життя [PERSON] до матеріалів справи № 754/14653/16-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання (суддя Лісовська О.В.), у [PERSON] відсутні і можуть бути оглянуті шляхом витребування для огляду справи № 754/14653/16-ц. якщо суд не знайде підстав для зупинення провадження у даній справі. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, в письмовій заяві позивач просила розгляд справи здійснювати без неї, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач чи його представник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи та перевіривши обґрунтованість позовних вимог в межах доводів позовної заяви та вимог, суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. і зареєстрований в реєстрі №3-1526. Відповідно до вказаного договору довічного утримання [PERSON] передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], взамін чого [PERSON] зобов'язалася забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Стаття 745 ЦК України передбачає, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Стаття 748 ЦК України передбачає, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Відповідно до ст. 750 ЦК України, набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати. Згідно 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Згідно ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором. Аналіз положень вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що залишення за набувачем права власності на частину майна можливе у випадку розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення. 08.05.2015 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва договір довічного утримання, укладений 11.06.2009 року між [PERSON] та [PERSON], та який посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. і зареєстрований в реєстрі за №3-1526 розірваний, квартира [ADDRESS] повернута у власність [PERSON] 11.08.2015 року [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П., подарувала [PERSON], квартиру [ADDRESS]. 28.12.2015 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва заяву [PERSON], про перегляд заочного рішення суду від 08.05.2015 року задоволено, заочне рішення від 08.05.2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про розірвання договору довічного утримання скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою від 20.05.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про розірвання договору довічного утримання залишено без розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., про витребування майна, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відновлення становища задоволено частково. Витребувано у [PERSON] та передано [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23567675 від 11.08.2015 року. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено. Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, таким чином вбачається, що позивач [PERSON] на даний час є єдиним власником спірної квартири [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 10.10.2017 року Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] померла [INFO]. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином проінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що позивач в ході судового розгляду підтвердила факт проживання в квартирі [ADDRESS], яка їй належить сторонніх осіб, що зокрема підтверджено численними зверненнями до Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП та зважаючи на відсутність у цих осіб права на проживання в квартирі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved