Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 14.10.2006 року, актовий запис № 2040, а також просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 14.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалося, сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Також вказала, що донька проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач гроші на утримання дитини не надає. Відповідач неофіційно працює та отримує дохід 15-20 тисяч гривень щомісяця. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також вказала, що чоловік працює неофіційно на будівництві та щомісячно отримує заробітну плату від 10000,00 грн. до 15000,00 грн., однак де він працює їй не відомо. На утриманні нікого не має. Відповідач в судове не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 14.10.2006 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2040, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 021281, виданим 14.10.2006 року, актовий запис № 2040 (а.с. 4). Сторони по справі мають малолітню дитину (доньку) [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №085604 від 27.08.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 5). Вбачається, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Подальше спільне проживання неможливе. Можливість примиритися не використали. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Отже, встановлення даних обставин, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною третьою ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України аліменти у твердій грошовій сумі призначаються судом, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобовязані її утримувати. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги пояснення позивача про щомісячний дохід відповідача, неявку відповідача в судове засідання та відсутність будь-яких заперечень з його сторони щодо позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати покласти на відповідача. Оскільки спору щодо місця проживання дитини немає, суд не вбачає підстав для вирішення цього питання. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, за подання вимоги про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial