Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем [PERSON] 23.04.2016 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя сторін не склалось через несумісність характерів, внаслідок чого виникали постійні суперечки, шлюбні відносини сторони не підтримують, з 21.08.2020 проживають з відповідчем окремо, відновлювати їх позивач наміру не має. При цьому, відповідач не виконує свого обов`язку по утриманню спільної з позивачем неповнолітньої дитини, яка проживає з нею та знаходиться на повному її забезпечені. З огляду на вказане позивач просить суд розірвати шлюб між ними та стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 01.09.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Нагайник М.Г. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 23 квітня 2016 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 12, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні характери та сварки, внаслідок зловживання чоловіка алкогольними напоями. На даний час подружні стосунки сторони не підтримують, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхнього неповнолітнього сина, який повинен виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім цього, судом встановлено, що відповідач, як батько неповнолітнього сина [PERSON] , матеріальної допомоги на його утримання, позивачу не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, являється працездатним, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. Відповідно до ст. ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , хоча зобов`язаний його утримувати до повноліття, є працездатним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і в частині позовних вимог щодо щомісячного стягнення аліментів на користь позивача на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у виді судового збору.

Outcome: approved