Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просила: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18.02.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №228; поновити [PERSON] дошлюбне прізвище «[PERSON]». В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки тривалий час не підтримує, примирення між сторонами неможливе. Відповідач у своїй заяві огульно заперечував проти задоволення позову. Доказів на підтвердження заперечень до суду не надав, просив розглянути справу у його відсутність (а.с.49). Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права. При цьому, силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З положень ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проаналізувавши наведені дані, копію свідоцтва про одруження між сторонами (а.с.7), суд вважає, що оскільки подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, то збереження сім'ї не можливо, а тому відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України належить шлюб розірвати. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved