Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 28.11.2006 року Вінницьким міським відділом РАЦС. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] 2006 року народження яка на даний час проживає разом із матір'ю. Сімейне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Спільне життя подружжям не ведеться з грудня 2016 року. Спору про місце проживання дитини та поділу спільного майна подружжя немає. Оскільки між сторонами втрачені всі фізичні та духовні зв'язки позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав викладеній в позовній заяві, та просила суд розірвати шлюб з відповідачем. Заперечувала проти надання строку для примирення. Не заперечувала проти залишення судових витрат за нею. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, також заперечував проти надання строку для примирення. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (на 4 а.с.). Сторони не бажають миритися. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди на сімейне життя,подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін та їхнім дітям. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя( ч.1 ст.110 СК України ). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved