Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати відповідача, такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що є власником зазначеної нерухомості, у якій, в свою чергу, зареєстрований відповідач, яка з 2016 року не проживає у даній квартирі та факт її реєстрації перешкоджає заявнику у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовної вимоги не висловив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивачу на праві власності належить 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 6.12.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8-9). Як вказує позивач, [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, але фактично з 2016 року в ній не проживає, що підтверджується і довідкою виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №816 від 1.10.2019 року та актом обстеження №355 від 1.10.2019 року (а.с. 11-12). Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Позивач заявленими вимогами ставить питання про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком. Разом з тим, надані суду тим самим позивачем матеріали свідчать про зареєстровані права власності не на всю спірну квартиру, а на 1/2 її частку. Співвласником спірної квартири згідно наданих доказів є [PERSON] . Як зазначає позивач, з нею разом проживала її мати - [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак суду надана копія свідоцтва про смерть [PERSON] . Суду не надано належних доказів про те, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. В той же час, підтверджуючих доказів про належність повної частки спірної квартири позивачу суду також не надано. Аналіз вищевказаних судом норм матеріального закону дає підстави вважати, що право на звернення до суду з позовом про визнання особи права користування житловим приміщенням має виключно власник такого житла, що виключає факт порушення прав заявника і, як наслідок, підстави для їх захисту судом. Згода іншого співвласника квартири на такі дії суду не підтверджена. Інформації про звернення з власними вимогами на предмет спору співвласника суду не надано. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed