Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, в остаточному варіанті просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки належних позивачу при звільненні сум, який за період з 01.03.2014р. по 05.08.2014р. складає 5473,65 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, у період з 01.02.2013р. по 22.11.2013р. вона працювала на посаді прибиральниці відокремленого структурного підозрілу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» (далі - ТОВ «Сіті Транспорт Груп») у м. Дніпродзержинську, і, її щомісячна заробітна плата складала 1147,00 грн. Дані обставини встановлені рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.03.2014р., яке набрало законної сили. Вказаним рішенням з відповідача було стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 25.11.2013р. по 28.02.2014р., яка, остаточно була сплачена відповідачем лише 05.08.2014р. Враховуючи, що, відповідач у день її звільнення 22.11.2013р. не виплатив всіх належних їй сум, просить суд стягнути з відповідача на підставі ст.117 КЗпП України на свою користь середній заробіток за час затримки належних звільненому працівникові сум, який за період з 01.03.2014р. по день фактичного розрахунку 05.08.2014р. складає 5473,65 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку з неповажних причин, та, на підставі ст.169, 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів було встановлено, що, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, ухваленим 06.03.2014р. у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» в особі Відокремленого структурного підрозділу ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у м. Дніпродзержинську «Про припинення трудового договору, стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди» з відповідача по даній цивільній справі на користь позивача стягнуто: 1185,82 грн. - заборгованість по заробітній платі; 3441,00 грн. - суму вихідної допомоги; 1042,60 грн. - компенсацію за невикористану відпустку; 3544,84 грн. - середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 25.11.2013р. по 28.02.2014р.; 1000 грн. - моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014р. вищевказане рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська залишено без змін. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, при ухваленні рішення 06.03.2014р. року, Заводським районним судом м. Дніпродзержинська було встановлено, що, позивач [PERSON] з 01.02.2013р. по 22.11.2013р. працювала на посаді прибиральниці відокремленого структурного підозрілу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» із середньоденною заробітною платою 52,13 грн. Також, судом встановлено, що, відповідач, при звільненні позивачки, не виплатив останній заробітну плату, що змусило позивачку звернутись до суду. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість по заробітній платі відповідач виплатив позивачу у примусовому порядку лише 05.08.2014р., що підтверджується Випискою ПАТ КБ «Приватбанк» за картковим рахунком позивача, та свідчить про наявність порушення відповідачем строків виплати позивачці заробітної плати при її звільненні. Згідно роз'яснень, наданих у п.21 Постанови Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно п.8. Постанови Кабінету Міністрів України N 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи положення п.8 Постанови Кабінету Міністрів України N 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», суд, виходячи з того, що середньоденна заробітна плата позивача складає 52,13 грн., приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, так як передбачений ч.2 ст.117 КЗпП України середній заробіток за період затримки розрахунку з позивачем з 01.03.2014р. по 05.08.2014р. складає: 52,13 грн. х 105 робочих дня = 5473,65 грн. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд, задовольняючи вимоги позивача, та, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат, відповідно до вимог, встановлених ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути судові витрати на користь держави з відповідача, у розмірі, встановленому ст.4 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011р.

Outcome: approved