Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на проживання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. Оскільки шлюб між сторонами було розірвано, відповідач на час звернення з позовом у вказаній квартирі не проживає та добровільно знятися з реєстрації відмовляється, позивач позбавлена права в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, у зв`язку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді від 24.02.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 17.02.2020 позивач подала заяву, відповідно до якої змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серія [NUMBER] від 28.12.2019, а отже просила внести відповідні зміни до позову. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження , разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція повернулася на адресу суду 17.09.2021 без вручення за закінченням встановленого строку зберігання. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити без участі його представника на підставі матеріалів справи, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.04.2008 квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи №11781895 від 24.02.2020 відповідач [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актами складеними та підписаними мешканцями будинку в якому знаходиться спірне житло. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає власнику в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, у зв`язку з чим, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у квартирі тривалий час не проживає, але значиться зареєстрованим у ній, а отже втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв`язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved