Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і з врахуванням остаточно уточнених позовних вимог прохає суд визнати за нею за набувальною давністю право приватної власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: с.Тернівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Зачиняєва, буд. № 10а. В обґрунтування свого позову зазначила, що починаючи з лютого 1999 року вона проживає на території Тернівської сільської ради за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Тернівка, вулиця Зачиняєва, № 10а. Власником будинку був колгосп «Дніпро», і саме з дозволу колгоспу «Дніпро» вона в 1999 році і вселилась до будинку. Тобто, починаючи з 1999 року позивач фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується будинком, утримує його в належному стані, робить ремонти, саджає та вбирає городину на присадибній земельній ділянці, своєчасно сплачує за комунальні послуги, але правовстановлюючі документи на будинок не збереглися і тому вона позбавлена можливості оформити право власності на нього в позасудовому порядку. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; через канцелярію суду від її представника надійшла заява щодо підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідача [PERSON] сільська рада Вільнянського району Запорізької області також надала суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, при цьому в своїй заяві відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає і підтверджує факт того, що [PERSON] дійсно проживає у житловому будинку № 10а по вулиці Зачиняєва в с.Тернівка Вільнянського району Запорізької області, починаючи з 1999 року, але правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок не збереглися в звязку з ліквідацією колгоспу «Дніпро». З врахуванням поданих сторонами заяв, суд розглянув справу без їх участі на підставі наявних у справі письмових доказів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: В силу положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Судом встановлено, що з лютого 1999 року позивач фактично проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Тернівка, вул. Зачиняєва, 10а, що підтверджується довідкою Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 21.03.2016 року за вих. № 207 та довідкою від 21.03.2016 року за вих. № 208 (на території якої знаходиться зазначений житловий будинок), а також паспортом позивача з відміткою про реєстрацію у вказаному будинку, починаючи з 09.02.1999 року. Згідно виписки з рішення виконкому [PERSON] сільської ради № 131 від 12.07.1990 року належність спірного жилого будинку № 10 а по вул. Зачиняєва в с. Тернівка визнано за колгоспом «Дніпро» (який вже ліквідовано). З моменту вселення по теперішній час позивач за власний рахунок здійснює поточні та капітальні ремонти в цьому житловому будинку, регулярно сплачує комунальні платежі. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема ст. 47 Конституції України, ст.ст. 328, 344 та 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Підстави набуття права власності визначені у ст. 328 ЦК України, згідно з положеннями якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може з 1 січня 2011 року. Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певних юридичних фактів. Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач на підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України, є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно зі ст.ст. 386, 392 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності і власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин звернення позивача до суду про визнання права власності є передбаченим законом способом захисту цивільного права, відповідно до ст. 16 ЦК України. При розгляді справи суд враховує, що позивач проживає, добросовісно, безперервно і відкрито володіє спірним житловим будинком з лютого 1999 року, тобто більше 10 років. При цьому Тернівська сільська рада не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна територіальній громаді та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, ніхто інший також не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна. Отже, за висновком суду, визнання права власності на спірний будинок за а [PERSON] за набувальною давністю - не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому за вказаних обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved