Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що вона народилася від своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] . Її батьки стали проживати як сім`я з 1939 року. Позивачці відомо, що її батько на той час був одружений і ще не розлучений. Так її батьки і жили, не будучи офіційно одруженими. Однак, коли батьки реєстрували її народження, вони повідомили про себе як про подружжя. В графі «Батько» були записані його дані: мовою оригіналу (російською) « [PERSON] », в графі «Мати» записано мовою оригіналу (російською) « [PERSON] ». Хоча мати позивачки насправді мала на той час дівоче прізвище (російською) « [PERSON] ». Коли батьки почали разом проживати, мати працювала. При оформленні на роботу вона повідомила своє прізвище як « [PERSON] », і це підтверджує її трудова книжка. 01 січня 1939 року мати стала працювати в колгоспі імені Сталіна. 15 вересня 1941 року її було звільнено у зв`язку з евакуацією колгоспу. В 1960 році батьки розлучилися. Згодом мати вийшла заміж, уклавши 20 березня 1965 року шлюб з [PERSON] , проживши з ним все своє життя до часу її смерті [INFO] . На час смерті у матері було прізвище, отримане під час шлюбу « [PERSON] ». Сумісних дітей у них не було. За життя мати отримала у приватну власність земельну ділянку (пай) розміром 2,40 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Іванівської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. У неї також був будинок, який вона передала своїй онуці [PERSON] Коли [PERSON] вийшла заміж, то мати позивача залишила їй свій будинок по [ADDRESS] . Однак за відомостями, що отримав нотаріус із Спадкового реєстру, вона не зверталась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно за інформаційними довідками № 156889995 від 20.02.2019 року та № 156888069 від 20.02.2019 року право власності на цей будинок за [PERSON] не зареєстровано. Протягом шести місяців після смерті матері позивачка до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Спадщину прийняла шляхом фактичного управління. 01 березня 2019 року позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Приватним нотаріусом Хаяркіним В.В. 01 березня 2019 року було досліджено документи та відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що того ж дня було винесено постанову. Позивачка просить: 1) встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , доводилась їй, [PERSON] , [INFO] , рідною матір`ю; 2) визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на земельну ділянку (пай) розміром 2,40 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іванівської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. Ухвалою суду від 04.04.2019 р. позовну заяву було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. До судового засідання позивач та її представники не з`явились, просили справу розглядати без їх участі, про що повідомили суд заявами, вимоги підтримали. Відповідачі до суду не з`явились. Від сільської ради отримано листа з проханням справу розглядатии без їх участі. [PERSON] відзиву на позов не подала, вчасно повідомлена про час слухання справи, про причини неявки суду не повідомила. Від третьої особи також надійшов лист із проханням справу розглядати без участі нотаріуса. За змістом ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення, зокрема, у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] асильовича, як вбачається із копії свідоцтва про її народження серії [NUMBER] . При народженні її прізвище записано « [PERSON] ». В графі «Батько» були записані його дані: мовою оригіналу (російською) « [PERSON] », в графі «Мати» записано мовою оригіналу (російською) « [PERSON] ». При оформленні на роботу мати позивача повідомила своє прізвище як « [PERSON] ». Ця обставина доводиться її трудовою книжкою (а.с. 17). 01 січня 1939 року мати стала працювати в колгоспі імені Сталіна. 15 вересня 1941 року її було звільнено у зв`язку з евакуацією колгоспу. Мати позивачки 20 березня 1965 року вийшла заміж за [PERSON] Факт укладення шлюбу підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.03.1965 року (а.с. 12). На час смерті вона мала прізвище, отримане під час шлюбу - « [PERSON] ». [PERSON] 06 липня 1961 р. одружилась, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 32) та змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на шлюбне « [PERSON] ». За життя мати позивача отримала у приватну власність земельну ділянку (пай) розміром 2,40 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Іванівської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. Ця обставина підтверджується копією державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] , копія якого є в матеріалах справи (а.с. 10). Заповіту мати позивач не залишила. На час своєї смерті вона постійно проживала зі нею в її будинку за адресою: [ADDRESS] . Цю обставину підтверджує довідка сільської ради від 20.02.2019 року за № 132 (а.с. 7 зв.). 28 червня 1999 року мати позивачки [PERSON] померла, як видно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.07.1999 р. (а.с. 8). На той час діяв Цивільний Кодексу в редакції 1963 року, ст. 525 якого встановлювала таке: «Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 529 ЦК в редакції 1963 року позивачка належала до першої черги спадкоємців за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до ст. 549 ЦК в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. 01 березня 2019 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] Приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського нотаріального округу Запорізької області Хаяркіним В.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що винесено постанову від 01.03.2019 р. (а.с. 14). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частина 4 цієї статті встановлює, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Згідно до Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 за № 5 у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Стаття 1216 ЦК України встановлює, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (Стаття 1217 ЦК України). Частина 1 ст. 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частина 1 ст. 1269 ЦК України зазначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 1216, 1220, 1223, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved