Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогами про поділ спільного сумісного мана подружжя, яке було набуте нею з відповідачем за час перебування в шлюбі та просила виділити їй в натурі ? частку із спільного майна. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач вимоги позову визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставині визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч.4 ст174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Положення ч.1 ст.316, ч.1 ст. 317, ст. 318, ч.1, 3, 6, 7 ст.319, 325, 328, 334, Глави 26, 379, 383, 386, 391 ЦК України та ст.ст.60, 61 СК України визнають право спільної сумісної власності подружжя на майно, яке нажите ними у шлюбі. При цьому, відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Судом достовірно встановлено, що сторони у період з 1985 року по червень 2014 року перебували у шлюбі. В судовому засіданні встановлено, що за час їх перебуванні в шлюбі, ними за спільні кошти придбано домоволодіння під № 4 по провулку Чехова в смт. Гребінки Васильківського району Київської області та автомобіль [NUMBER]. Таким чином, обсяг майна набутого сторонами за час їх перебування у шлюбі в судовому засіданні встановлений, а тому, з врахуванням згоди сторін в судовому засіданні, та положень постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, суд приходить до висновку про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя. На підставі наведеного та

Outcome: approved