Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд визнати за нею право власності на 13/21 часток житлового будинку [ADDRESS] загальної площею 140,7 кв. м та житловою площею 71,1 кв. м в порядку спадкування за заповітом після смерті її брата [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог позивача та її представника не заперечувала. В останнє засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , зареєстрованого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Згідно заповіту від 15 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №248 приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П., [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, [PERSON] (а.с.6). 16 березня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. з заявою до про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 13/21 часток зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами після смерті свого померлого брата [PERSON] . Однак постановою від 16 березня 2020 року вказаний приватний нотаріус Бойко Л.П. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на 13/21 часток зазначеного житлового будинку, посилаючись на ту обставину, що за її братом зареєстровано право власності тільки на 13/42 часток на підставі договору купівлі - продажу від 28.09.2005 року, а інші 12/42 часток відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року не перейшли в його власність і на його ім`я не зареєстровані (а.с.20, 21) Згідно договору купівлі-продажу 13/21 частин житлового будинку від 28.09.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №5962 нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П., [PERSON] продав належні йому, а [PERSON] та [PERSON] купили 13/21 частин житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в рівних частках: по 13/42 часток (а.с.9). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.11.2005 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2005 року на праві приватної спільної часткової власності належить 13/42 частки житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Державна реєстрація їх прав власності на вказані частки зазначеного житлового будинку на їх ім`я була здійснена КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.10). В 2012 році [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна, в який просила суд в порядку розподілу спільного майна стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості її 13/42 часток у спільній частковій власності зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами у розмірі 46 644.00 грн. відповідно до проведеної судової експертизи та всі судові виграти. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені і з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто грошову компенсацію вартості 13/42 частини житлового будинку [ADDRESS] у розмірі 46644 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 692,84 грн. та за проведення судової експертизи у розмірі 2109,60 грн. (а.с.11). 22.11.2012 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області [PERSON] був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації 13/42 частини житлового будинку [ADDRESS] у розмірі 46644 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору та за проведення судової експертизи. На підставі вказаного виконавчого листа Покровським міським відділом ДВС було відкрите виконавче провадження №35434445, яке 09.12.2014 року було закінчено на підставі п.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 13/42 частини житлового будинку [ADDRESS] у розмірі 46644.00 грн. а також судових витрат, всього на загальну суму 49446,44 грн. Але не звертаючи уваги на те, що [PERSON] повністю виконав рішення суду та сплатив [PERSON] грошову компенсацію її 13/42 частин в зазначеному житловому будинку, за ним не було визнано право власності і не здійснена державна реєстрація його права власності на вказану частку житлового будинку з надвірними спорудами. Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області при вирішення питання про поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації одночасно не ухваливрішення про визнання за [PERSON] право власності на 13/42 частини зазначеного житлового будинку внаслідок стягнення з нього грошової компенсації вказаної частки житлового будинку на користь [PERSON] . Тому приватний нотаріус Бойко Л.П. відмовила [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 13/21 часток зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до Глави 13 вказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Внаслідок чого позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до Листа Покровського міського відділу ДВС Південно-Східного міжрайонного управління юстиції (м. Дніпро) №13.22-72/6038 від 27.06.2019 року, 09 грудня 2014 рокувиконавче провадження № 35434445 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа суду було закінчено в зв`язку зі сплатою [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації відповідно до рішення суду (а.с.14). Таким чином, з цього часу припинилося право відповідачки на її частку у праві спільної часткової власності, а [PERSON] , таким чином, після сплати грошової компенсації придбав право власності на вказану частку в житловому будинку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 13/21 часток житлового будинку [ADDRESS] , з яких 13/42 часток він придбав за договором купівлі - продажу від 28.09.2005 року, а право на інші 13/42 часток зазначеного житлового будинку він придбав після сплати відповідачці грошової компенсації за її частку в житловому будинку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приймаючи до уваги, що позивачці в отриманні свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено, однак позивач є спадкоємцем майна згідно заповіту і прийняла спадщину, до неї правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за нею слід визнати право власності на спадок. На підставі викладеного та

Outcome: approved