Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача, в якому просить: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог, покликаються на те, що позивач є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі, [PERSON] та [PERSON] знялися з реєстрації більш як 10-ти років тому. Син відповідачів - [PERSON], [INFO], продовжує бути зареєстрований в даній квартирі, по факту там не проживає з 2001 року. Враховуючи та, що ані відповідачі, а ні їх син не проживають в квартирі, спільного господарства не ведуть, не здійснюють оплату комунальних послуг, відтак [PERSON] може вважатися таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наведеного просить задовольнити заяву. Позивач в судове засідання не з'явилася, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідачів через канцелярію суду подала нотаріально завірені заяви відповідачів про визнання позову. Треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату і час розгляду справи. З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.169,224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цієї статті, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які покликається як на підстави задоволення своїх вимог. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на праві спільної часткової власності володіє ? частки квартири [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 203, виданий 17.03.2017 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. Даний факт стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2017 року. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №710, виданої ЛКП «Сокільницьке» у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON]. Згідно Акту комісії ЛКП «Сокільницьке» від 08.06.2017 року, при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за даною адресою, але не проживає з 2001 року. Так, з урахуванням наведеного в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд вважає доведеним факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації протягом тривалого часу, а саме: з 2001 року. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового Кодексу України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Виходячи із наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає доведеною підставність позову, оскільки реєстрація відповідача у власній квартирі позивача створює останній незручності у користуванні та розпорядженні своїм майном, які виявляються зокрема у вимушеній необхідності нести додаткові витрати на комунальні послуги. Спірна квартира є приватною частковою власністю позивача, відповідач у ній не проживає з 2001 року. Відтак, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позову, позивачем доведено обставини на які він покликається, відповідачами позов визнаний, а відтак позов слід задовольнити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача у користь позивача слід стягнути понесені останньою при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved