Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою площею, мотивуючи його тим, що на підставі договору дарування від 14 червня 2013 року вона є власником квартири [ADDRESS]. 25 вересня 2013 року, за згодою позивача, у вказаній квартирі зареєстровано відповідача [PERSON], однак, останній з того часу в квартиру не вселявся і не проживав в ній з дня реєстрації по даний час, однак, знятися з реєстрації не бажає і місце його проживання позивачу не відоме. Позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 40 будинку № 46а по вулиці Некрасова в м. Біла Церква, Київської області. 31.08.2015 року канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про збільшення позовних вимог, в якій позивач вказала, що відповідач був зареєстрований у належній їй квартирі на підставі договору найму. В уточненій позовній заяві позивач просила суд розірвати договір про здачу в найм на тимчасове користування квартири [ADDRESS], укладений між нею та відповідачем 24 вересня 2013 року. Крім того, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 40 будинку № 46а, по вулиці Некрасова в м. Біла Церква, Київської області. В відкритому судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, за місцем реєстрації, причини неявки суду не відомі, а тому суд, з урахуванням думки позивача, згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування квартири від 14 червня 2013 року являється власником квартири [ADDRESS]. Вказане, також, підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2013 року. 24 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про здачу в найм на тимчасове користування квартирою № 40 в будинку № 46а по вул. Некрасова в м. Біла Церква, терміном на три роки. 25 вересня 2013 року у вказаній квартирі зареєстровано відповідача [PERSON]. Відповідач з часу підписання даного договору в спірну квартиру не вселявся і не проживав в ній з дня реєстрації по даний час, що підтверджується поясненнями позивача, свідків [PERSON], [PERSON], актом від 11.06.2015 року, складеним головою правління ОСББ «Некрасова 46а». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як передбачено ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як передбачено договором від 24 вересня 2013 року, [PERSON] зобовязався утримувати приміщення вказаної квартири в належному стані і своєчасно сплачувати всі комунальні послуги, квартплату, електроенергію, телефон, газ та інше по квитанціях, виписаним на імя [PERSON]. Всупереч наведеному, [PERSON] самостійно вносила плату за всі надані комунальні послуги за період з 24 вересня 2013 року по теперішній час, що підтверджується копіями квитанцій, наданих до суду позивачем, поясненнями позивача та свідків. Наведені обставини свідчать про істотне порушення умов договору з боку відповідача [PERSON], що є підставою для його розірвання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживав у спірній квартирі, його речей в даній квартирі немає та ніколи не було, тобто відповідач більше шести місяців не проживає в спірній квартирі, вказане житло відповідач не утримує, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не займається, утриманням житлового приміщення та оплатою комунальних послуг займається лише позивач. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 71 ЖК УРСР, особа втрачає право на користування житловим приміщенням у разі відсутності її без поважних на то причин понад шести місяців у даному житловому приміщенні. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, і такими що підлягають задоволенню, оскільки факт не виконання відповідачем умов договору про здачу в найм житлового приміщення вказаної квартири та не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні підтвердився під час судового розгляду справи. Відповідач безпричинно не проживає в спірній квартирі та не користується вказаним спірним житловим приміщенням, його утриманням не займається, не сплачує комунальні послуги, і тому він втратив право на користування ним. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved