Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов»язання внести відповідні записи у трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки з урахуванням індексу інфляції, зобов»язання сплатити страхові внески, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона у липні 2012 року після закінчення навчання у Львівському національному медичному університеті ім. Д. Галицького, разом із іншими випускниками даного навчального закладу в Головному управлінні охорони здоров»я Львівської ОДА отримала наказ № 449-к п.15 від 04.07.2012 року, про призначення її з 01.08.2012 року на посаду лікаря-інтерна Кам»янка-Бузької ЦРЛ за фахом «Внутрішеі хвороби» терміном на 2 роки та була скерована для проходження інтернатури. Зазначеним наказом п.2 наказу визначено, що заочна база інтернатури проходить у Кам»янка-Бузькій ЦРЛ, очна база інтернатури проходить у Львівському національному медичному університеті ім. Д. Галицького. Згідно п.2 наказу зазначено, що виплату заробітної плати їй - [PERSON] проводити по місцю призначення на посаду лікаря-інтерна, Кам»янка-Бузька ЦРЛ. Отримавши даний наказ та придбавши трудову книжку вона прибула до Кам»янка-Бузької ЦРЛ. Після розмови із заступником головного лікаря Кам»янка-Бузької ЦРЛ [PERSON] її було направлено до кадровика Кам»янка-Бузької ЦРЛ [PERSON], якій вона в свою чергу надала наказ про її зарахування на посаду лікаря-інтерна в Кам»янка-Бузьку ЦРЛ, придбану нею трудову книжку, а також сертифікати КРОК-1, КРОК-2. [PERSON] зробила світлокопії поданих позивачкою документів та забрала трудову книжку. На запитання позивачки про те, чи потрібно їй подати ще якісь документи чи написати заяву про прийняття її на посаду лікаря-інтерна, начальник кадрів [PERSON] відповіла, що такої заяви писати не потрібно. Після цього її, [PERSON] було скеровано у терапевтичне відділення Кам»янка-Бузької ЦРЛ, де вона разом із іншими лікарями-інтернами працювала під керівництвом завідуючої даного відділення [PERSON] Працювала вона п»ять днів на тиждень протягом робочого часу доби, виконувала доручення [PERSON], крім цього позивач вела журнал обліку роботи лікаря-інтерна, який затверджений заступником головного лікаря Кам2янка-Бузької ЦРЛ [PERSON] та в якому [PERSON] ставила відповідні відмітки про її роботу. Відтак, вся заочна база інтернатури проходилась позивачкою у Кам»янка-Бузькій ЦРЛ, очна база інтернатури проходилась позивачкою у Львівському національному медичному університеті ім. Д.Галицького, у визначені періоди, відповідно до виданих їй Кам»янка-Бузькою ЦРЛ посвідчень про відрядження, які в свою чергу видавались на підставі відповідних наказів. За весь час її роботи на посаді лікаря-інтерна Кам»янка-Бузької ЦРЛ вона жодного разу не отримала заробітної плати, також їй не надавались щорічні оплачувані відпустки. З приводу виплати їй заробітної плати позивач неодноразово зверталась до головного лікаря лікарні [PERSON] на що отримувала відповідь, що у лікарні відсутні кошти. Орієнтовано в кінці лютого у 2014 році позивач дізналась про те що усі інші лікарі-інтерни, які працюють у Кам2янка-Бузькій ЦРЛ та які так само як і вона навчались на державній формі навчання отримують заробітну плату. З даного приводу та з метою з»ясування факту невиплати їй заробітної плати вона 03.03.2014 року звернулась із заявою до Кам»янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області. В ході досудового розслідування їй стало відомо про те, що їй не тільки неправомірно не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, а й про те, що її трудові відносини із Кам»янка-Бузькою ЦРЛ не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України. Зважаючи на вищевикладені обставини вона змушена була звернутись до суду із даним позовом. Вважає, що та обставина, що вона не була оформлена на роботу в передбаченому законом порядку, тобто не був виданий наказ про її прийом на роботу є неналежним виконанням відповідачем покладених на нього законом обов»язків і не може тягнути негативних наслідків для працівника. Окрім того, внаслідок незаконних дій відповідачем завдано їй не лише матеріальних а й значної моральної шкоди, яка полягає у перенесенні нею душевних хвилювань, що є самі по собі негативними зважаючи на ту обставину, що на даний час вона є вагітною і такі негативно впливають не лише на неї а й на її майбутню дитину. Окрім того вона фактично пропрацювавши два роки жодного разу не отримала заробітної плати, не була протягом цього часу у відпустці чим була позбавлена права на відпочинок, була змушена позичати гроші та звертатись за допомогою до своїх батьків. Стосовно строків звернення до суду зазначила, що про порушення відповідачем її прав вона дізналась наприкінці лютого 2014 року. 03.03.2014 року вона звернулась із відповідною заявою до Кам»янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області, яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014140220000144, досудове розслідування триває по даний час. Просила суд поновити строки звернення до суду із даним позовом. Встановити факт перебування її, [PERSON], у трудових відносинах із Кам»янка-Бузькою центральною районною лікарнею Львівської області у період з 01.08.2012 року по 01.08.2014 року; зобов»язати Кам»янка-Бузьку центральну районну лікарню Львівської області (ЄДРПОУ: 01996326) внести запис до трудової книжки [PERSON] про її прийняття на посаду лікаря-інтерна Кам»янка-Бузької ЦРЛ за фахом «Внутрішні хвороби» терміном на два роки та звільненні із займаної посади з 01.08.2014 року на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, закінчення строку договору (п. 2 і 3 ст. 23 КЗпП України); стягнути з Кам»янка-Бузької центральної районної лікарні Львівської області (ЄДРПОУ: 01996326) на користь [PERSON], [INFO], уродженки с. Велике Колодно Кам»янка-Бузького району Львівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS]; ІДН [NUMBER] заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01.08.2012 року по 01.08.2014 року включно із компенсацією за невикористані відпустки за вказаний період в сумі 38 378 (тридцять вісім тисяч триста сімдесят вісім ) грн. 69 коп.;стягнути з Кам»янка-Бузької центральної районної лікарні Львівської області (ЄДРПОУ: 01996326) на користь [PERSON], [INFO], уродженки с. Велике Колодно Кам»янка-Бузького району Львівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS]; ІДН [NUMBER] моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов підтримав, заперечив щодо суми стягнення моральної шкоди, вважає, що дана позовна вимога є завищеною. Представники третьої особи в судове засідання не з»явились, хоча належним чином були повідомлені, не попередили суд про причину неявки. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, суд встановив наступні факти і відповідні правовідносини: відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до частини 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦПК України факти, які мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку; в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законм не встановлено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, направлення на роботу № 87, виданого 01.08.2012 р. керівником Міністерства Директором Департаменту кадрової політики, освіти, науки та запобігання корупції позивач - [PERSON] закінчила у червні 2012 року Львівській національний медичний університет ім. данила Галицького за спеціальністю лікувальна справа, направлється в розпорядження ГУОЗ Львівської ОДА Кам»янка-Бузька ЦРЛ для роботи на посаді лікар-терапевт з місячним окладом - згідно штатного розкладу.(а.с.10) Згідно матеріалів справи, наказу № 449-к від 04.07.2012 р. «Про зарахування в інтернатуру [PERSON].» остання з 01.08.2012 р. призначена на посаду лікаря-інтерна Кам»янка-бузької ЦРЛ за фахом «Внутрішні хвороби» терміном на 2 роки та скерована для проходження інтернатури: заочна база інтернатури - Кам»янка-Бузька ЦРЛ; очна база інтернатури - Львівський націольний медичний університет ім. Д.Галицького. Виплату заробітної плати [PERSON] проводити по місцю призначення на посаду лікаря-інтерна (Кам»янка-Бузька ЦРЛ). З 01.08.2014 р. [PERSON] призначити на посаду лікаря-терапевта Кам»янка-Бузької ЦРЛ. (а.с.11) Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішнього трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до ч.4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Як вбачається з матеріалів справи, журналу обліку лікаря-інтерна, затвердженого головним лікарем Кам»янка-Бузької ЦРЛ, позивач в період з 01.08.2012 р. по 01.08.2014 р. фактично була допущена до виконання роботи лікаря-інтерна терапевтичного відділення Кам»янка-Бузької ЦРЛ; (а.с.12-16). Згідно п.7 Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами трудових спорів» фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст.48 КЗпПУ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1.1. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що трудова книжка позивача була належним чином оформлена та здійснювались заходи щодо її вручення (повернення) позивачу, за встановлених обставин, суд вважає за можливе зобов'язати Кам»янка-Бузьку центральну районну лікарню Львівської області внести відомості до трудової книжки про прийняття [PERSON] на посаду лікаря-інтерна Кам»янка-Бузької ЦРЛ за фахом «Внутрішні хвороби» терміном на два роки та звільненні із займаної посади з 01.08.2014 року на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, закінчення строку договору (п.2,3 ст. 23 КЗпП України). Відповідно до вимог ст.ст. 94, 115 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача належної йому заробітної плати підлягають задоволенню відповідно до розрахунків відповідача заробітної плати працівника на посаді лікаря-інтерна в період з 01.08.2012 р. по 01.08.2014 року. Згідно проведеного відповідачем розрахунку, сума належна до виплати працівнику на посаді лікаря-інтерна в період з 01.08.2012 р. по 01.08.2014 р. становить 34 023 (тридцять чотири тисячі двадцять три) грн. 66 коп. ( а.с.25) та підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку. Заслуговують на увагу доводи позивача щодо строку для звернення до суду із захистом порушених трудових прав. Згідно ст. 233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до вимог ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивач [PERSON] дізналась про порушення її трудових прав з фактично з 03.03.2014 р. часу звернення із заявою до Кам»янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області, яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014140220000144, проведення Територіальною державною інспекцією з питань праці за вимогою Кам»янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області, позапланової перевірки стану додержання законодавства про працю у Кам»янка-Бузькій ЦРЛ. (а.с.19-20). Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи у сукупності пояснення позивача, суд дійшов висновку, що в результаті незаконних дій відповідачем завдано позивачу моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях. Враховуючи вищевикладене, на думку суду, заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, тож, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про достатність відшкодування моральної шкоди [PERSON] в загальній сумі 3000 (три тисячі) грн. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved