Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.03.2009р. розірвано. Ще до розлучення відповідач залишив сім'ю, та проживає з іншою жінкою в м. Києві. На ім'я відповідача було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS], яка була придбана під час шлюбу і в квартирі [ADDRESS], він продовжує бути зареєстрованим на проживання, хоча з часу коли він покинув сім'ю він жодного дня там не був, немає жодних особистих речей, не несе жодних обов'язків по утриманню житла чи оплаті комунальних послуг. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2013р. проведено поділ спільного сумісного майна між ними, яким виділено позивачу у власність квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування цього будинку, а відповідачу виділено у власність інше майно зі сплатою грошової компенсації. Не проживаючи в квартирі більше 5 років, не будучи власником спірного житла відповідач по даний час не знявся з реєстрації і не намірений добровільно це зробити. Тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] із зняттям його з реєстрації, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просила позов задоволити, при цьому не заперечила проти ухвалення заочного рішення в справі за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши позивача, свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, а згідно з ч. 3 цієї статі, особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ч. 2 ст. 167 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув. Втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня його вибуття. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач - [PERSON], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15). У вказаній вище квартирі також зареєстрований на проживання відповідач [PERSON], що підтверджується будинковою книгою та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області від 14.04.2017р. (а.с.12-14,32). Крім цього встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.03.2009р. розірвано (а.с.4). Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2013р. (а.с.5-11) проведено поділ спільного сумісного майна між ними, яким виділено позивачу у власність квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування цього будинку, а відповідачу виділено у власність інше майно зі сплатою грошової компенсації. Як вбачається з вказаного рішення, апеляційним судом встановлено, що [PERSON] у спірному будинку не проживає, має іншу сім'ю, про що не заперечив та зазначив адресу проживання в м. Києві, а згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України дані обставини не доказуються. Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, на які покликається позивач у своїй заяві в обґрунтування позовних вимог, доведені долученими до позову письмовими доказами та показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які надані останніми в судовому засіданні. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Відтак враховуючи вищенаведене та те, що відповідач [PERSON] відсутній у належній позивача на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад рік, суд вважає, що є всі підстави позов в частині визнання останнього таким, що втратив право користування вказаним житлом задоволити. Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вказаною в заяві адресою, то суд вважає, що така вимога є передчасною виходячи з наступного. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного вбачається, що з даною вимогою позивачі вправі звернутись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відтак право позивача на час розгляду справи суд вважає не порушеним. Суд також звертає увагу на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою дня зняття її з реєстрації, а тому додатково зобов'язувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації не має потреби. При цьому слід зазначити, що позивачами не визначено відповідача - відповідний державний орган, який повинен відповідати за цією позовною вимогою, як і не подано клопотання про його залучення в порядку ст. 33 ЦПК України. З наведеного суд прийшов до висновку по відмову в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: approved