Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 13 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи тим, що шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Народицького районого управління юстиції Житомирської області 02.04.2004 року, але відносини в сім'ї не склалися, збереження сім'ї вважає неможливим, крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Сторони в судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.04.2004 року та копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 07.09.2005 року, серії [NUMBER] від 06.06.2011 року. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, постійно виникали сварки, бійки, подружжя спільного господарства не веде, подружні стосунки не підтримує, а отже подальше збереження сім`ї суперечило б інтересам сторін. Діти проживають з матір'ю, спору щодо їх подальшого місця проживання між сторонами не виникало. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги на утримання дитину не надає. Статтями 182, 183 СК України визначено, що суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині, визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, те що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, й не надав суду доказів про те, що обмежений у можливості надавати дітям матеріальну допомогу, має будь-які обмеження по працевлаштуванню, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 13 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Питання про поділ майна подружжям не ставиться. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Сторони звільнені від сплати судового збору згідно п.10 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved