Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила про розірвання шлюбу із [PERSON] , що його було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 24.09.2011 за актовим записом №338. Вимоги мотивує тим, що спільне господарство не ведуть, їх сім`я фактично розпалась. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 07.08.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (а.с.14). Ухвалами суду від 04.09.2020 та 04.11.2020 сторонам надано термін для примирення загальним строком на 4 місяці. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.01.2021 провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу поновлено. Будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляд справи, позивач у судове засідання, призначене на 26.01.2021, не з`явилася, натомість надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість направив до суду заяву, згідно якої позов про розірвання шлюбу визнав повністю та просив справу розглянути у його відсутність. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24.09.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом №338 (а.с.4). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ст.56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Згідно ст.141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позивачу необхідно повернути 50 % судового збору, сплаченого ним при подачі позову та з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у сумі 420 грн 40 коп.

Outcome: approved