Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ нерухомого майна подружжя, а саме 6/100 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 15.08.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі на 09.09.2019 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09.09.2019 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 26.09.2019 року позивач та її представник адвокат Іленко Ю.Р. позовні вимоги підтримали, в обгрунтування доводів позовної заяви послались на ту обставину, що 08.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який між сторонами було розірвано на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07.06.2017 року (справа № 453/49/17, головуючий суддя Ясінський Ю.Є.). За час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 22.11.2011 року, [PERSON] набув право власності на 6/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу ѕ частин нежитлового приміщення магазину, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком О.І. за реєстровим № 1359. Оскільки спірне майно було придбано сторонами за час шлюбу, а титульним власником його є відповідач [PERSON] , за захистом свого права позивач звернулась до суду з вимогою про поділ такого майна. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який між сторонами було розірвано на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07.06.2017 року (справа № 453/49/17, головуючий суддя Ясінський Ю.Є.). 22.11.2011 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ѕ частин нежитлового приміщення магазину, розташованого по [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком О.І. за реєстровим № 1359. Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] та [PERSON] продали ѕ частини нежитлових приміщень магазину, а [PERSON] купив 2/4 ідеальні частки та [PERSON] купив ј ідеальну частку вбудованих нежитлових приміщень магазину № 1-4 та № 21-24, загальною площею 108,8 м. кв., зазначених в плані під літерою А-2, що становлять 12/100 ідеальних часток будинку, в якому вони розташовані та знаходяться в [ADDRESS] . Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 32364372 від 07.12.2011 року, виданого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», за [PERSON] на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу було зареєстровано право власності на 6/100 часток нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Частиною 1 статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 65 СК визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. ля укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода\~на укладення\~договору,\~який потребує\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~має бути\~нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу ѕ частин нежитлового приміщення магазину від 22.11.2011 року, у абз. 3 п. 6 такого зазначено, що покупець гр. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , згода якої на купівлю засвідчена заявою від 22.11.2011 року. Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частиною 1 статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що набуті [PERSON] 6/100 часток нежитлового приміщення по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ѕ частин нежитлового приміщення магазину від 22.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком О.І. за реєстровим № 1359, є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/3 частку зазначеного майна в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя є підставною та обгрунтованою.

Outcome: approved