Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнювала в процесі слухання справи та мотивувала тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями, що прийняли спадщину стали: вона, відповідач, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON], та [PERSON] За рішенням суду відповідачам по справі належить 1/6 частина квартири. За весь час, що минув після смерті [PERSON], відповідачі по справі не утримували належне майно, ніколи не сплачували жодних комунальних платежів і тому позивач вимушена була особисто сплачувати всі ці платежі. Таким чином, відповідачі, які є співвласниками квартири, повинні нести витрати на утримання квартири. За таких обставин, просила стягнути з відповідача [PERSON] 1/6 частину понесених нею витрат за період з січня 2012 року по грудень 2013 року на загальну суму - 1086,92 грн. Також просила стягнути понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовну вимоги підтримали, вважали, що додані до матеріалів справи докази повністю підтверджують обставини, зазначені в позові, а також дають підстави для задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових запереченнях наполягала на тому, що право власності на 1/6 частину квартири [PERSON] та її син набули лише 18.05.2013 року, після реєстрації права власності в установленому законом порядку. Тобто, всі права та обов»язки власника у [PERSON] виникли саме з часу державної реєстрації власності. Але і після реєстрації права власності позивач перешкоджала [PERSON] у користуванні квартирою, що стало підставою для звернення останньої до суду із позовом про вселення. З 01.01.2014 року позивач взагалі уклала договір найму квартири із сторонніми особами. Враховуючи такі обставини, позов вважала необґрунтованим і в його задоволенні просила відмовити. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Зарічного районного суду м.Суми від 14.03.2013 року за [PERSON] визнано право власності на 1/12 частину квартири, а за [PERSON] - право власності на 1/12 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після [PERSON], померлого [INFO]. (а.с. 74). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач зареєструвала право власності на вказані частини квартири на себе та свого сина 13.09.2013 року (а.с. 110-111). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до положення ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.360 ЦК України співвласник, відповідно до своєї частки в праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Ст. 20 зазначеного Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що незалежно від часу прийняття спадщини, її оформлення та/або набуття законної сили рішенням суду і проведення державної реєстрації права власності, відповідач зобов'язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна з дати відкриття спадщини. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача частини витрат пов'язаних з утриманням майна, що перебуває в спільній частковій власності, суд виходить з наступного. З розрахунків та копій квитанцій наданих позивачем (а.с.96-105) вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 1/6 частини витрат пов'язаних з утриманням майна, що перебуває в спільній частковій власності, за період з січня 2012 року по грудень 2013 року. Відповідно до наданих суду квитанцій про сплату, 1086,92 грн. - це 1/6 розміру (загальної суми) фактично сплачених позивачем [PERSON] коштів за період з січня 2012 року по грудень 2013 року (включно), за утримання будинку (тех.обсл.), абонентську плату за опалення та опалення спірної квартири, домофон. Оскільки опалення, абонентська плата за опалення та утримання будинку і прибудинкової території, розраховується виходячи з площі квартири (кв.м), а плата за домофон - з кожної квартири, то суд вважає, що ці витрати повинні нести всі співвласники. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що частина коштів витрачених позивачем на оплату підлягає стягненню з відповідача. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені при подачі позову судові витрати по справі.

Outcome: approved