Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд надати дозвіл на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON] та надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - відповідача у справі, в супроводі матері - позивача у справі, до Туреччини, Єгипту, Російської Федерації та країн Шенгенської Угоди, і повернення до України разом з матір'ю, на термін не більше 30 днів за одну поїздку, але не більше 70 днів у рік до досягнення [PERSON] 16-річного віку, тобто до [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 31.08.2007 року по 18.01.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого є одна неповнолітня дитина - дочка [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З метою загального розвитку дитини, відпочинку та оздоровлення вона має намір виїхати з дитиною за кордон, однак відповідач свого дозволу на виїзд дитини за кордон разом з нею не дає, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду, оскільки відповідач своїми діями порушує інтереси їх дитини. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Позивач у судове засідання не з'явилась, але її представник надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 31.08.2007 року по 18.01.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6, 8). Від шлюбу є одна є одна неповнолітня дитина - дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем (а.с.7). З метою загального розвитку дитини, відпочинку та оздоровлення позивач має намір та можливість виїхати з дитиною за кордон, однак відповідач свого дозволу на виїзд дитини за кордон позивачу не дає (а.с.12-16). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» від 21.01.1994 року (з наступними змінами), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону, у випадках відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за кордон, виїзд може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи викладені вище обставини, а також інтереси, насамперед, неповнолітньої дитини, суд уважає за можливе дозволити її виїзд за кордон разом з позивачем. Разом з тим, у відповідності до п. 3 ч. 2-2 Постанови КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року (з наступними змінами), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. При цьому, згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved