Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України батьком дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначається, що з 2005 року відповідач проживав разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу. У червні 2012 року позивач завагітніла та стосунки між нею та відповідачем припинилися. Реєстрацію дитини позивач здійснювала самостійно, а тому дитина була зареєстрована з її слів. У 2020 році [PERSON] почав спілкуватись із дитиною та визначати його як сина. Проте, змінити запис неможливо без рішення суду та особа, крім іншого, не сплачує на дитину аліменти та не утримує його, у зв`язку з чим [PERSON] вимушена звернутись до суду. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності на позовних вимогах наполягає. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, зазначив, що дійсно він є батьком малолітнього [PERSON] , а тому просить суд визнати це із наступним внесенням змін до реєстраційних даних народження дитини, записати його батьком. Проти розміру аліментів у розмірі встановленому законом не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача та позицію відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .. Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] та в свідоцтві про народження, зі слів матері, батьком зазначено [PERSON] . Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як встановлено матеріалами справи та визнається сторонами [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах в період з 2005 по 2012 рік. [PERSON] народила дитину [PERSON] [INFO] , тобто позивач завагітніла під час перебування у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] .. Проживання однією сім`єю підтвердив відповідач у судовому засіданні та просив зазначити його у всіх реєстраційних записах про народження дитини як батька, із відповідною зміною прізвища дитини. За таких обставин та зазначених вище положень законодавства, з урахуванням встановлених фактичних обставин та з метою захисту прав дитини, а саме встановлення факту походження дитини від кровного батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , що є підставою для зміни прізвища дитини. Одночасно позивач просила вирішити питання щодо стягнення аліментів на її користь для належного утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо аліментів, лише просив врахувати його майновий стан та відсутність можливості сплачувати аліменти у великому розмірі. Суд з урахуванням позиції позивача та відповідача вважає обґрунтованим та справедливим стягнення аліментів у розмірів встановленому законом, а саме у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2021 року до досягнення дитиною повноліття

Outcome: partial