Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що вона та відповідач по справі зареєстрували шлюб 24.09.2011 року. [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] . У 2014 році шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня дитина проживає разом із позивачем, яка займається її вихованням та утриманням, відповідач у добровільному порядку допомогу не надає, рішенням суду від 15.04.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання спільної дитини. Позивач вказує, що ще з 2014 року відповідач не цікавиться справами неповнолітньої дитини, вихованням доньки не займається, допомогу не надає. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, у судовому засіданні сторона позивача наполягла на позові, а відповідач на позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, за змістом якого він не ухиляється від батьківських обов`язків, тому що позивач сама чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі зареєстрували шлюб 24.09.2011 року. [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] . У 2014 році шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня дитина проживає разом із позивачем, яка займається безпосередньо її вихованням та утриманням, рішенням суду від 15.04.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання спільної дитини сторін. З розрахунку від 11.08.2020 року вбачається, що відповідач станом має значний борг зі сплати аліментів близько 90 тисяч гривень. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Так, із системного аналізу діючого сімейного законодавства України убачається, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. За поясненнями позивача відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніяким чином її долею не цікавиться, з дитиною не спілкується. У суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються як з показаннями допитаних судом свідків [PERSON] і [PERSON] , так і з висновком органу опіки та піклування від 09.03.2021, відповідно до якого встановлено, що батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, життям та подальшою долею, тобто [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. З довідки Запорізької ЗШ № 5 від 03.06.2020 року, де навчається дитина сторін, слідує, що відповідач школу та батьківськи збори не відвідує, з вчителями не спілкується, інформація про його участь у вихованні доньки адміністрації закладу невідома. Вищезазначене свідчить про той факт, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. Власне, факт невиконання батьківських обов`язків щодо участі відповідача у вихованні доньки не оспорювався у самим [PERSON] , який на питання суду повідомив, що останнього разу бачив дитину, коли доньці було ще 3 роки. Єдиним запереченням на позов з боку відповідача було те, що позивач не надавала йому змоги бачитися з дитиною, проте такі обставини не підтвердили свідки та були спростовані позивачем. При цьому, сторона відповідача на підтвердження власних заперечень стосовно обставин чинення позивачем перешкод у спілкуванні відповідача та дитини сторін жодних доказів суду не надала, обмежилась лише власними поясненнями, через що не довела суду існування вказаних перешкод. Звернення відповідача у 2021 році до органу опіки та піклування із заявою про визначення участі у вихованні доньки не впливає на правильність висновку суду, бо розцінюється судом як обраний спосіб захисту від заявлених позовних вимог. При цьому, судом не встановлено жодних поважних причин тривалого неспілкування батька та дитини, його неучасті у вихованні останньої. Суду не було надано жодних доказів, які свідчили б про те, що відповідач був позбавлений можливості виконувати обов`язки по вихованню дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі протягом тривалого часу не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. Так, суд ураховує, що позбавлення батьківських прав є радикальним заходом впливу на осіб, які належно не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування судом вирішено лише після з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батька до дитини, яке полягло у повній відсутності спілкування між ними, відстороненні відповідача, що мало місце більше ніж останніх п`ять років. На підставі викладеного,

Outcome: approved