Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Кредо» про стягнення моральної шкоди та витрат на поховання, в якому зазначає, що 11.11.2016 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «SKODA SUPER» р.н. [NUMBER] , рухаючись ділянкою автодороги Н-18 Івано-Фрінківськ-Тернопіль, що проходить по вул. Галицькій у м. Тисмениця Івано-Франківської області,вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Автомобіль марки «SKODA SUPER» р.н. [NUMBER] на дату ДТП був застрахований в ТДВ «Страхова компанія «Кредо». 05.07.2017 року представником позивача було подано на адресу страховика - ТДВ «Страхова компанія «Кредо» заяву на виплату страхового відшкодування. 20.09.2017 року за вих. № 724 відповідач направив лист про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що [PERSON] в супереч вимогам 33.1.4. ст.. 34 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не повідомив ТДВ «СК Кредо» про подію ДТП. Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача - страховика, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, та з підстав визначених ст. 6, 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить суд стягнути з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування, яка складається з 17400 грн. моральної шкоди та 17400 грн. витрат на поховання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.10.2019 року справу передано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін. Розгляд справи призначений на 19.12.2018 року, 11.01.2019 відкладено в зв*язку із зайнятістю судді в інших справах. 21.01.2019 року розгляд справи відкладено в зв*язку із наданням часу для надання відповідачем відзиву на позов. 07.03.2019 року розгляд справи відкладено в зв*язку із зайнятістю судді в іншій справі. Відповідач ТДВ «Страхова компанія «Кредо» відзиву на позовну заяву або заяв іншого змісту до суду не подала. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив,що 11.11.2016 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «SKODA SUPER» р.н. [NUMBER] , рухаючись ділянкою автодороги Н-18 Івано-Фрінківськ-Тернопіль, що проходить по вул. Галицькій у м. Тисмениця Івано-Франківської області,вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 19). Постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області підполковником поліції Сенич В.І. від 31.03.2017 р. кримінальне провадження за фактом даної ДТП за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в діянні водія транспортного засобу «SKODA SUPER» р.н. [NUMBER] , [PERSON] складу кримінального правопорушення. Згідно змісту вказаної постанови позивач [PERSON] була визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, та є донькою загиблого [PERSON] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження, (а.с. 13). На момент ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача за полісом АК4772108 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 05.07.2017 року на адресу ТДВ «Страхова компанія «Кредо» напралено заяву [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Розглянувши заяву та додані до неї документи ТДВ «Страховою компанією «Кредо» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується листом за вих. № 724 від 20.09.2017 року. Так страховою компанією відмовлено у відшкодуванні страхової виплати в зв*язку із тим, що страхувальником не було повідомлено в установлений законом строк про страховий випадок, СК не була стороною у кримінальному провадженні, та в постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що потерпіла не має жодних матеріальних претензій до [PERSON] Вирішуючи вимоги на користь позивача суд виходить з наступного. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону). Так, вищезазначений факт ДТП 11 листопада 2016 року дійсно мав місце, вказане підтверджено наданими позивачем доказами. Доказів, які б спростовували вказані обставини відповідачем суду надано не було. Потерпілий повинен надати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як встановлено з матеріалів справи позивачем було понесені витрати на поховання загиблого у ДТП [PERSON] , моральна шкода визначена позивачем в зв*язку із смертю батька є незначною. З огляду на це заподіяна потерпілому шкода має бути відшкодована страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу. Обов`язок повідомлення страховика ТДВ «Страхова компанія «Кредо» покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] Цей обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП і запобігти необґрунтованим виплатам. Потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що зібраними по справі доказами встановлено факт ДТП, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди. Неповідомлення про страховий випадок не є підставною для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані дії не призвели до неможливості страховиком встановити вищевказані обставини. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу шкоду в межах ліміту страхового відшкодування. Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.08.2018 р. у справі №227/3573/16-ц. Згідно ст.1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч.3 - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1167 ЦК - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч. 2 - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Згідно ч.2 ст.1168 ЦКУ - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦКУ - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Ч. 5 - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1193 ЦКУ - ч .1 - шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Ч. 2 - якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого та особи, яка заподіяла шкоду, - також залежно від ступеня її вини - розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Ч. 3 - вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Ст.1200 ЦКУ визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема, 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Ч. 2 - особам, визначеним у пункті 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Ч.3 - особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Згідно ст.1201 ЦКУ- особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до ст.1194 ЦКУ - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ст.988 ЦК України визначено,що обов`язком страховика є п.3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно ст.990 ЦКУ - страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 991 ЦКУ передбачено виключні підстави для відмови страховика від здійснення страхової виплати, зокрема, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ст.6 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 22 цього Закону - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Аналізуючи надані докази і вимоги закону,що регулює дані відносини, суд робить такі висновки: Заподіювачем шкоди (смерті [PERSON] ) є водій [PERSON] Шкоду заподіяно внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підстави для відшкодування шкоди врегульовані ст.1187 ЦКУ, тобто шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини її заподіювача. Підстави для звільнення водія від відповідальності за заподіяну шкоду у даному випадку передбачені виключно в ч.5 ст.1187 ЦК і в ч.1ст.1193 ЦКУ, і такими підставами є: 1)завдання шкоди внаслідок непереборної сили, 2) внаслідок умислу потерпілого. Такі самі підстави передбачені законом і для звільнення страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану потерпілому в ДТП. Такі самі підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені законом про страхування. Виходячи зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно водія [PERSON] за фактом даної ДТП - не встановлено умислу потерпілого і не встановлено непереборної сили. Обставини, на які посилається відповідач (алкогольне сп`яніння потерпілого-пішохода, його поведінка на дорозі, - які на думку відповідача вказують на умисел потерпілого), - не доказують умислу потерпілого на позбавлення себе життя чи на завдання собі шкоди. Висновки у кримінальному провадженні щодо відсутності у водія можливості відвернути наїзд на пішохода вказують на відсутність вини водія, але не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, і не встановлюють та не доказують наявності непереборної сили. Наявна в діях потерпілого груба необережність, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, законом розглядається як підстава для зменшення розміру відшкодування, але не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду. Разом з тим, згідно ст. 1193, 1195 та 1200 ЦК дана норма закону (про зменшення розміру відшкодування) не застосовується щодо випадку відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та до відшкодування витрат на поховання. Таким чином, є підстави для покладення на водія (третю особу) обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну смертю пішохода, на якого він здійснив наїзд керованим ним автомобілем, згідно ст.1187, 1200, 1201 ЦК України. Оскільки цивільно- правова відповідальність водія була застрахована, то дане зобов`язання (про відшкодування шкоди) за умовами укладеного між страхувальником (третьою особою) і страховиком (відповідачем) договору має виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором і законом. Таким чином, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування безпідставно, протиправно, і є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю потерпілого від страхового випадку. Підстав для звільнення відповідача від даного обов`язку не встановлено. На підставі ст.. 141 ЦПК України,Закону України «Про судовий збір»,з відповідача у дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 1409,60 грн., що відповідає задоволеним судом вимогам.

Outcome: approved