Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя\~\~з позовною заявою до [PERSON] про визнання приватною особистою власністю майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 01.03.2007 року вона придбала за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., реєстровий № 396 квартиру [ADDRESS] . Її право власності було зареєстроване в ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 23.03.2007 року № 17908969, номер витягу 14002720. В цей період вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] хоча фактично шлюбні відносини були припинені у 2006 році, а шлюб розірвано у 2013 році, про що зазначено в рішенні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.08.2013 року у справі № 335/7648/13-ц. Таким чином, зазначене рішення доводить, що вищевказана квартира була придбана позивачкою коли вони не вели спільного господарства з відповідачем в час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. У самому договорі (пункт 5.1) відповідач був згоден на те, щоб позивачка придбала квартиру та не висував зауважень, що квартира купується за спільні кошти. У зв`язку із чим, відповідачем не заперечувалося, що придбана квартира оформлювалася тільки на позивача і була її особистою приватною власнітю. Позивачка просить суд визнати її особистою власність квартиру [ADDRESS] , яка придбана за Договором купівлі-продажу, посвідченим 01.03.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., Реєстровий № 396. Позивач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлена, направила до суду заяву проханням слухати справу в її відсутність, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, просив задовольнити у повному обсязі, надав заяву про подальше слухання справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на звернення до суду щодо захисту порушених прав та законних інтересів. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини що виникають у державі,судам підвідомчі всі спори про захист прав та свобод громадян. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 01.03.2007 року [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., реєстровий № 396 квартиру [ADDRESS] (а.с.4), що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 1944302 (а.с.5). Її право власності було зареєстроване в ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 23.03.2007 року № 17908969, номер витягу 14002720 (а.с.6). В цей період [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] хоча фактично шлюбні відносини були припинені у 2006 році, а шлюб розірвано у 2013 році, про що зазначено в рішенні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.08.2013 року у справі № 335/7648/13-ц. Згідно із ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи. Даний факт ніким не оспорюється і підтверджується заявою відповідача про визнання позову. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З наданої суду позовної заяви не можливо встановити мету подання заяви, ким конкретно оспорюється її право власності або ким не визнається. Право власності на спірну квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідач її право власності не оспорює, а тому спір з цього приводу між сторонами відсутній. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що права позивача не були порушені відповідачем і не підлягають судовому захисту, тобто в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed