Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якому зазначила, що вона є спадкоємцем за заповітом [PERSON], яка померла [INFO] та своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте своїх спадкових справ в позасудовому поряду позивач оформити не може, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено нотаріусом з причин відсутності державної реєстрації дубліката правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме - квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі на підставах, заявлених в позові. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника відповідача, проти позовних вимог не заперечує. Суд, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, так як він повністю підтверджується наявними у справі доказами з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (далі - спадкодавець), про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №32 від 21.01.2014 року і видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.7). За життя спадкодавцем було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№3314 від 18.04.2013 року, згідно якого [PERSON] заповідала все належне їй майно, де б воно було та з чого б не складалося, позивачу у справі - [PERSON] [INFO] У встановлений законом строк, а саме 30.01.2014 року позивачем як спадкоємцем за заповітом було надано заяву про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу №2/2014, про що свідчить залучена до матеріалів справи Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 03.12.2014 року №39074437 (а.с.49). Як свідчать матеріали спадкової справи №2/2014 (а.с.48-86), нотаріусом було встановлено, що до складу спадкового майна, увійшла окрема квартира [ADDRESS]. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену квартиру позивачу нотаріусом було відмовлено на підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №337/02-31 від 18.07.2014 року (а.с.15). Зазначена квартира належала спадкодавцю та її чоловіку [PERSON], який помер [INFO] на праві спільної власності в рівних частках, на підставі Свідоцтва про право власності на житло №2134 від 04.12.2008 року, виданого Акціонерним товариством «Мотор Січ» 26.10.1995 року (а.с.46-47). Як зазначено у постанові нотаріуса та як свідчать матеріали спадкової справи, частка померлого чоловіка [PERSON] у праві власності на квартиру була прийнята [PERSON] фактом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті (ч.3 ст.1268 ЦК України), але не була переоформлена нею на своє ім'я. Для оформлення свідоцтва про право на спадщину позивачем було пред'явлено нотаріусу Дублікат Свідоцтва, який не містить відмітки про проведення державної реєстрації права власності на квартиру згідно чинного законодавства України, яке діяло на момент видачі Свідоцтва. Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації надано копію правовстановлюючого документа, згідно якого було зареєстровано право власності [PERSON] та [PERSON], а саме - копію Свідоцтва, а не його дублікату. Так само згідно Технічного паспорту на квартиру (а.с.12-13) документом, що підтверджує право власності на квартиру зазначено Свідоцтво, а не його дублікат. Відповідно до п.8.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності. На дублікаті свідоцтва про право власності обов'язково зазначається його номер, а до Реєстру прав вносяться відомості про втрату або зіпсування оригіналу свідоцтва та про видачу його дубліката. Відповідно до п.6.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, дублікат документа повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа, оригінал якого вважається таким, що втратив чинність. Як визначено у п.13 зазначеного Тимчасового положення, дублікат правовстановлюючого документа, виданий нотаріусом, органом місцевого самоврядування, органом приватизації, копія архівного правовстановлюючого документа, видана державним архівом, є самостійним правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, після видачі Дублікату Свідоцтва він замінив Свідоцтво, яке одночасно втратило свою силу. З огляду на це, Дублікат Свідоцтва мав бути наданий органу, що здійснював державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, для проведення відповідної реєстрації Дублікату Свідоцтва як правовстановлювального документа на квартиру. Проте за життя спадкодавцем не було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру на підставі одержаного Дублікату Свідоцтва. З огляду на це нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 1299 ЦК України встановлено, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно зі статтею 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. В період встановлення нової системи державної реєстрації прав відповідно до Закону така реєстрація проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, видані чи оформлені до 01 січня 2013 року. Проте, відповідно до статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених Законом. Згідно із статтею 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Таким чином, у зв'язку із смертю власника квартири, здійснити державну реєстрацію права власності за померлою особою - спадкодавцем, на підставі Дублікату Свідоцтва, який має силу оригіналу, та з видачею якого Свідоцтво втратило чинність, неможливо. У зв'язку з цим, а саме відсутністю та неможливістю проведення на цей час державної реєстрації права власності на квартиру на підставі виданого спадкодавцю Дублікату Свідоцтва, позивач позбавлений можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивачем вчасно, в межах встановленого строку, було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, право власності на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS], перейшло до позивача, як до спадкоємця, який прийняв спадщину. Проте, відсутність державної реєстрації правовстановлювального документа перешкоджає позивачу оформити та провести державну реєстрацію права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки, право власності спадкодавця - [PERSON] на вищевказане спадкове майно знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи викладене,

Outcome: approved