Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняття відповідача з реєстрації в зазначеній квартирі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2011 р. позивач з відповідачем уклали шлюб, який був розірваний 30.10.2013 р. на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва. У шлюбі вони придбали у спільну часткову власність [ADDRESS]. В подальшому, на підставі Договору дарування [PERSON] 06.09.2013 р. подарував належну йому на праві власності 12 частку зазначеної квартири позивачу і того ж дня виїхав з квартири, забравши свої речі. З моменту добровільної зміни місця проживання відповідач жодного разу не з»являвся до квартири, не несе витрати по її утриманню, однак відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку. Оскільки відповідач виїхав на постійне місце проживання до іншого помешкання, в силу положень ст.107 ЖК України позивач просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і зняти його з реєстрації, так як наявність такої реєстрації перешкоджає їй реалізувати своє право власності в повному обсязі. В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення судового розгляду не звертався. На підставі викладеного, за згодою позивача, суд вважає за можливе відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що був зареєстрований 22.01.2011 р. Відділом РАЦСу Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. 12.07.2011 р. сторони у справі на підставі Договору купівлі-продажу придбали [ADDRESS] у спільну часткову власність - по 12 частці кожному. В подальшому, 06.09.2013 р. [PERSON] відчужив належну йому на праві власності 12 частку зазначеної квартири на підставі Договору дарування [PERSON], яка на час розгляду справи є єдиним власником [ADDRESS]. На час розгляду справи в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] 30.10.2013 р. шлюб між сторонами у даному спорі був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва. В ході судового розгляду справи про розірвання шлюбу було встановлено, що подружжя припинило шлюбні відносини і спільно не проживають. Зазначені обставини на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також позивач у своїх поясненнях, наданих суду, зазначила, що після оформлення Договору дарування відповідач добровільно зібрав речі і залишив спільну квартиру, переїхав до іншого місця проживання, оскільки фактично у нього є інша сім»я. Відповідно до ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В роз»ясненнях, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Крім обставин, зазначених вище судом, факт не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджується актами, складеними комісією КП «ЖЕО-112» Голосіївського району від 09.04.2014 р., 20.05.2014 р., 17.06.2014 р. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності. суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є обґрунтованими, доведеними, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ) про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на зазначені норми чинного законодавства відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку в зв»язку з визнанням його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved