Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину № 2-1046, виданого 19 серпня 2016 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] . На даний час в квартирі зареєстровані позивач та відповідач. Відповідач [PERSON] із 2012 року у квартирі не проживає, оскільки був тимчасово прописаний для пред`явлення паспорту за місцем вимоги, але фактично не проживав та не проживає у означеній квартирі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження (а.с.20). 26 травня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено ї до судового розгляду по суті (а.с.26). У судове засідання сторони не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 серпня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-1046, належить позивачу [PERSON] та зареєстрована за позивачем на праві власності за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №80130036 від 11 лютого 2017 року (а.с. 6, 7-8). Відповідно до листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 1-34/163 від 01 березня 2018 року та за відомостями електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідач [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та знятий з реєстрації 29 травня 2017 року (а.с. 18, 46). За даними акта затвердженого начальником ЖЕД-403 від 01 листопада 2017 року в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає (а.с. 10-11). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки позивач звернулась до суду з проханням визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням

Outcome: approved