Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вона є єдиною спадкоємицею та вчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказане спадкове майно через те, що право власності на нерухоме майно не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отримати відповідно довідку з БТІ неможливо, т.я. воно знаходиться на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного просить визнати за собою в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій [PERSON] . Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно свідоцтва про народження позивач народилася [INFO] та її матір`ю є [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 11.02.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] . Постановою держаного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори від 23.06.2021 № 113/02-31, відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право власності за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] через те, що право власності на нерухоме майно не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отримати відповідно довідку з БТІ неможливо, т.я. воно знаходиться на тимчасово окупованій території України. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування відповідно ст. 1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті.\~У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно з частиною третьою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу\~(шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, яким є день смерті особи, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1220, частина перша\~статті 1269 ЦК України). Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В той же час, суд звертає увагу позивача на наступне. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. Так, на запит суду було надано копію спадкової справи № 189/2012, заведеної Авдіївської державної нотаріальною конторою, з якою встановлено, що при житті 25.06.1991 року [PERSON] склала заповіт, в якому зробила таке заповідальне розпорядження, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вона заповідає в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Також, з копії заяви [PERSON] (сина померлої та відповідно рідного брата позивача) вбачається, що він своєю заявою від 11.12.2012 року в Авдіївську державну нотаріальну контору приймає спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Аналогічну заяву подано нотаріусу самою позивачкою. За висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03 жовтня\~2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18),\~від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня\~\~\~\~\~\~2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня\~\~\~\~ 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня\~\~\~\~2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20) видно, що відповідачами у такій категорії справ є інші спадкоємці, які реалізували своє право на спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З метою з`ясування всіх обставин справи, ухвалою суду від 13.09.2021 року було визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою, але позивач в судове засідання не з`явилася. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Таким чином, у справі було встановлено, що позивач просить визнати за собою право власності на житловий будинок, який залишився після смерті [PERSON] , але, проявляючи недобросовісність, вказує у позові, що вона є єдиним спадкоємцем, при цьому, як зазначено вище, іншим спадкоємцем, який також звернувся до нотаріуса, є [PERSON] , якому померла заповідала частину спадкового житлового будинку, але вказана особа не є відповідачем, а самостійно його залучити суд позбавлений можливості (ст. 51 ЦПК України), ігнорування ухвали суду, якою явку позивача визнано обов`язковою з метою з`ясування всіх обставин справи, тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed