Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його підставність тим, що вона, [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] приходиться їй колишнім чоловіком, місце проживання якого було зареєстроване у належному їй житловому будинку з її згоди. Шлюб між ними розірвано 08.02.2000 у зв`язку із чим він залишив постійне місце проживання і з того часу у спірному об`єкті нерухомості не проживає, не несе жодних зобов`язань щодо утримання майна, тому позивач вважає, що [PERSON] втратив право на користування належним їй житлом. Оскільки відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає їй як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна, вказане стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 28.03.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.12.2004 року (а.с.9). Право власності зареєстроване за позивачем 04.01.2005 КП «Віннице обласне об`єднане БТІ», на що вказує штемпель відповідного змісту на звороті свідоцтва. Як убачається із довідки виданої Липовецькою міською радою 10.12.2018 за №5473 (а.с.11), гр. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно акту від 30.04.2018 складеного депутатом міської ради [PERSON] . та затвердженого Липовецьким міським головою 30.04.2019 (а.с.10), місце проживання відповідача [PERSON] було зареєстроване у належному [PERSON] житловому будинку, однак з 1999 року [PERSON] там не проживає. Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком. За правилами\~статті 150 ЖК України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Наведене кореспондується із вимогами\~статті 383 ЦК України. За змістом\~статті 401 ЦК України\~право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За\~статтею 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач приходиться позивачеві колишнім чоловіком, у зв`язку із чим останній був вселений до належного позивачеві спірного житлового будинку, який як власник цього майна надав право відповідачеві користуватись ним. Шлюб між сторонами спору розірвано 08.02.2000 (а.с.8). Відповідач вибув із\~зазначеного житлового\~будинку у\~1999\~році, не проживає за зареєстрованим місцем проживання, не несе жодних зобов`язань по утриманню нерухомого майна. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved