Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання не чинним рішення Дніпропетровської міської ради №164/41 від 24.12.2008 року в частині щодо видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0874 га по вулиці Береговій,66 в м. Дніпрі серія ЯЖ №9131984, виданий управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровську від 9.11.2009 року на імя позивача та скасування вказаного державного акту; визнання права власності на земельну ділянку площею 731 кв.м. по вул Береговій,66 м. Дніпрі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 березня 1975 року вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON] 1/2 частину жилого дерев'яномазанного будинку, зазначений на геплані під літ.А-1, загальною жилою площею 22, 1 кв.м. з господарськими будовами, що знаходяться в м. Дніпропетровську по вулиці Береговій, 58 «А». [PERSON] отримав земельну ділянку площею 300 кв.м. для індивідуального житлового будівництва відповідно до рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради народних депутатів за №2572 від 11 грудня 1951 року. Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського райвиконкому за №418 від 20 квітня 1977 року домоволодінню за №58 «А» по вулиці Береговій в м. Дніпропетровську присвоєно новий адрес, а саме: вулиця Берегова, будинок за №66 в місті Дніпропетровську. Згідно до схематичного плану земельної ділянки (№5 8а) 66 по вулиці Береговій в м. Дніпропетровську від 13 травня 1967 року загальна площа земельної ділянки - 276 кв.м. на якій розташовано -А-1 житловий будинок, Б - сарай, В - вбиральня, №1 - сарай, №2 - колодязь. 28 вересня 1990 року [PERSON] відмовилася на користь позивача від частини городу в розмірі 282 кв.м., що належала [PERSON] та знаходиться по вулиці Береговій, 68а в м. Дніпрі. 13 грудня 2005 року позивач придбала 1/2 частину житлового будинку за №68 по вулиці Береговій в м. Дніпрі на земельній ділянці 622 кв.м. розташовані: один житловий будинок - цегла - житловою площею 12.2 кв.м., загальною площею - 30,9 кв.м., позначений літерою А-1 та споруди, позначені в технічній документації Б-сарай -гл/маз, В-вбиральня - дощ., Г-погріб -дощ., Д-сарай-дощ, Е-сарай-дощ.. 4-споруди. 09 листопада 2009 року позивач отримала Держаний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №131984 виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за №164/41 від 24 грудня 2008 року відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 0, 0874 га та вказана земельна ділянка розташована на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, по вул. Берегова, буд.66, цільове призначення використання земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер №1210100000:01:238:0054. Відповідно до Держаного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №131984, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за №164/41 від 24 грудня 2008 року - співвласником земельної ділянки був [PERSON], який помер 21 серпня 2012 року Спадкоємцем [PERSON] за заповітом є [PERSON], що підтверджується заповітом, посвідченим 22 лютого 2011 року нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №5-278. Позивач вважає, що має право на визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 731 кв.м. та виділення її в натурі з огляду на вищенаведені факти. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у їх письмових запереченнях. Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судовому засіданні проти позову заперечував, проте, а просила суд постановити рішення відповідно до діючого законодавства. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2009 року позивач отримала Держаний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №131984, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за №164/41 від 24 грудня 2008 року, відповідно до якого позивач є власником земельної ділянки площею 0, 0874 га та вказана земельна ділянка розташована на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, по вул. Береговій, буд.66, цільове призначення використання земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер №1210100000:01:238:0054. Відповідно до Держаного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №131984 виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за №164/41 від 24 грудня 2008 року - співвласником земельної ділянки був [PERSON], який помер 21 серпня 2012 року. Спадкоємцем [PERSON] за заповітом є відповідач по справі, [PERSON], що підтверджується заповітом, посвідченим 22 лютого 2011 року нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №5-278 Також , судом встановлено, що згідно рішення № 2572 виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящихся від 11 грудня 1951 року [PERSON] був наділений земельною ділянкою загальною площею 300 м по вул. Берегова 58(а) у сел. Орджонікідзе. У подальшому адреса земельної ділянки та житлового будинку стала вул. Берегова,66 в м. Дніпрі. За фактичним користуванням станом на 1967 рік земельна ділянка становила 276 кв.м. Оскільки вказана земельна ділянка не перебувала у власності спадкодавця [PERSON] підстави набуття права власності у позивача на ? частину вказаної земельної ділянки відсутня. Факт того, що зазначена земельна ділянка не увійшла до спадкового майна, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину по заповітом від 06.03.1975 року, виданого державним нотаріусом четвертої державної нотаріальної контори [PERSON] про спадкування тільки жилого дерев'яномазаного будинку по вул. Берегова 58(а) громадянкою [PERSON] та неповнолітнім громадянином [PERSON] Тобто, доводи позивача щодо належності їй на праві власності 138 кв.м. земельної ділянки в результаті отримання спадщини за заповітом на земельну ділянку за адресою вул. Берегова 58(а) є безпідставними , оскільки позивач набула право власності тільки на житловий будинок. Також, письмова відмова [PERSON] від частини земельної ділянки по вул. Береговій, 68а на користь [PERSON] не є правочином, що згідно до норм ст. 328 ЦК України є підставою для набуття права власності на земельну ділянку, оскільки позивачем не підтверджено суду належними та допустимими доказами права власності [PERSON]Я на вказану земельну ділянку, крім того зміст вищевказаного правочину суперечить вимогам ЦК України, що робить його нікчемним. Крім того, згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу від 13.12.2005 року, позивачем було придбано 1/2 частину житлового будинку за номером 68 по вул. Береговій, що розташований на земельній ділянці розміром 622 кв.м.. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 01.07.2004 року, у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином, земельна ділянка є окремим об'єктом нерухомого майна. Отже, для виникнення підстав для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, передбачених ч. 1 ст. 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно», повинен бути укладений у порядку, встановленому ЦК України, відповідний договір, предметом якого є саме ця земельна ділянка. Позивачем не було укладено жодного договору, предметом якого була б вказана земельна ділянка, таким чином, відсутні підстави для набуття права власності позивачем на вказану земельну ділянку. Крім того, згідно даних третьої особи, станом на 01.01.2013 року в Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0506 га по вул Береговій,68 зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 02.06.2011 року, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:238:0074. Відповідно до ст. 142 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г)визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Проте, позивачем у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, що Державний акт на право власності на земельну ділянку та Рішення Дніпропетровської міської ради від 24.12.2008 року за № 164/41, на підставі якого виданий державний акт, порушують права позивача. Крім того позивачем обрано спосіб захисту визнання рушення не чинним, який не передбачено ст. 16 ЦК України. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача. Крім того, з позивача на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3220,44 грн., оскільки згідно звіту про оцінку спірної земельної ділянки кв.м. спірної земельної ділянки становить 603,48 грн., таким чином ціна позову (ціна спірної земельної ділянки) складає 441143,88 грн., отже судовий збір за вимоги майнового характеру має становити 4411,44 грн., а позивачем сплачено 1191 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved