Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала з огляду на таке. 17 березня 2004 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не зробила. До складу спадкової маси увійшла частка квартири, що розташована по вул.. Свердлова 7, в смт. Турбів, Липовецького району Вінницької області, яка перебуває у спільній сумісній власності трьох осіб, а саме: спадкодавця, позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], належність якого підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло. Позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом як дочка, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Однак реалізувати свої спадкові права позивач позбавлена можливості, оскільки нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки розмір квартири, яка належала особисто померлому невідомий. Крім цього, позивач вказує у позові на те, що згідно паспортних документів її імя вказано як «Люся», у той час у свідоцтві про право власності на квартиру, співвласником якої вона є разом із спадкодавцем, її імя значиться як «Людмила». Ураховуючи те, що вказані обставини позбавляють її можливості реалізувати свої спадкові права, а також допущеними помилками порушується її право власності, тому позивач просила суд здійснити захист її порушених прав шляхом визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку квартири, яка належала спадкодавцеві, а також встановити факт належності правовстановлюючого документа. 20.05.2015 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, який обґрунтував тим, що він є співвласником квартири №15, що розташована по вул.. Свердлова 7, в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області. 17 березня 2004 року померла [PERSON], яка також була співвласником вказаної квартири. Ураховуючи те, що один із співвласників спільної сумісної власності помер, відтак іншого порядку поміж судового, визначити частки співвласників не представляється за можливе, у звязку із чим відповідач просив суд визначити його частку в спільній сумісній власності. Ухвалою суду від 20 травня 2015 року обидва позови були обєднанні в одне провадження для їх спільного розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, не заперечує проти задоволення зустрічного позову, а розгляд справи просила проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнав, не заперечував проти їх задоволення, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснювати за його відсутності. Враховуючи те, що сторони, скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами та давши їм оцінку, дійшов до наступного висновку. 17.03.2004 року в селищі Турбів Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ №227332. Після її смерті відкрилась спадщина. У відповідності до правил п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої, відповідно до яких судом було встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини, будучи дочкою спадкодавця, що доведено свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. Інші спадкоємці відсутні, оскільки дочка спадкодавця [PERSON] надала нотаріусу заяву у визначений законодавцем шестимісячний строк про відмову від належної їй частки у спадщині, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] на користь позивачка [PERSON] На імя позивача було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, яке увійшло до спадкової маси. Однак постановою державного нотаріуса від 31.03.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири за №15, що розташована в смт. Турбів по вул.. Свердлова 7, Липовецького району Вінницької області, після смерті 17 березня 2004 року [PERSON], було відмовлено, так як розмір частки квартири, яка є спільною сумісною власністю трьох осіб не визначено. Правовідносини, що є предметом даного спору регулюються Главою 26 „Право спільної власності Книги третьої та Книгою шостою „Спадкове право Цивільного кодексу України. На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). В силу ст.. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК України). У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України)). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). На підставі ч.3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зібрані у справі докази вказують на те, що квартира за №15 по вул.. Свердлова 7, в смт. Турбів, Липовецького району Вінницької області є обєктом спільної сумісної власності трьох осіб, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В підтвердження чого є: свідоцтво про право власності на житло, що видане 13 березня 2000 року Турбівською селищною радою Липовецького району Вінницької області та зареєстроване Вінницьким ОО БТІ у відповідності до положень, які діяли на час реєстрації; Технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності громадян на вищевказану квартиру; довідка видана виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району вінницької області №4648 від 08.12.2014 року, в силу якої констатовано, що [PERSON] проживала та була зареєстрована в квартирі за 15 по вул.. Свердлова 7 в смт. Турбів, Липовецького району до дня смерті. У даному обєкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/3 частки квартири [ADDRESS], у звязку із виділенням часток співвласників, право спільної сумісної власності слід припинити та вважати її спільною частковою власністю співвласників. Судом також зясовано, що в написанні імя позивача, як співвласника нерухомого майна, у свідоцтві про право власності на житло від 13 березня 2000 року допущено помилку. Так, згідно паспортних документів її імя значиться як [PERSON] «Люся» Іванівна, згідно свідоцтва про народження «Кушнір «[PERSON]» Іванівна»; в свідоцтві про укладення шлюбу шлюб брала [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ) «Люся» Іванівна. Як вбачається із довідки виданої виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району від 21.04.2015 року за №1639, [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Відтак суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом в частині встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа у вигляді Свідоцтва про право власності на житло позивачеві підлягають до задоволення, оскільки підтвердженні належними та допустимими доказами, від встановлення цього факту залежать майнові права позивача, що доводять належність їй частки у квартирі, яка є обєктом спільної сумісної власності на праві власності. Крім цього, судом беззаперечно встановлено, що частки співвласників нерухомого майна, яке є предметом даного спору складають по 1/3 частці, а тому позовні вимоги в цій частині як за первісним так і зустрічним позовом підлягають до задоволення. Що ж стосується вимог позивача про визнання права власності за нею на частку квартири в порядку спадкування за законом, то варто вказати на наступне. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 1217-1219, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Враховуючи те, що частина квартири входить до складу спадкового майна та належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, проте право власності його припинилось внаслідок його смерті, позивач має право на спадкування на обєкт нерухомості, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла у визначений законодавцем строк, подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини, інших спадкоємців не має, однак в нотаріальному порядку позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому суд вважає, що її порушене право в даному випадку підлягає захисту судом у спосіб визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Крім того, відповідач як за первісним позовом так і за зустрічним позовом позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства у разі виділу часток із майна, що є у спільній сумісній власності частки співвласників майна є рівними, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, позивач має право на спадкування за законом на частку майна, яке належало спадкодавцю, в установленому законом порядку спадщину прийняв, іншого порядку визнати за ним право власності на частину квартири чинним законодавством не передбачено, суд приймає визнання відповідачем позовних вимог та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 369, 272, 1217, 1218 - 1223, 1226, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved