Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що вона є вдовою [PERSON], який перебував у трудових відносинах з Миронівським автотранспортним підприємством 09042 Київського обласного автоуправління. Після подій на Чорнобильській АЕС його було відряджено до зони відчуження для участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У період часу з 13 березня 1987 року по 28 березня 1987 року він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та виконував небезпечні для здоров»я роботи по ліквідації наслідків аварії, працював у зоні небезпеки № 1 та № 3. До дня смерті, 03.08.2012, він мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, його захворювання пов'язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, була встановлена друга група інвалідності. Позивач має статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, отримує пенсію за втратою годувальника внаслідоу Чорнобильської катастрофи. 09 червня 2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати [PERSON] за роботу з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачу нової довідки про заробітну плату встановленого законодавством зразка. Листом № 34 від 23 червня 2017 року відповідачем було відмовлено в перерахунку заробітної плати [PERSON] за роботу з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з посиланням на ті обставини, що підстави для перерахунку заробітної плати відсутні, нормативно-правові акти колишнього СРСР не діють на території України. З метою захисту порушеного права позивач просила зобов'язати відповідача здійснити [PERSON] перерахунок заробітної плати, збільшити на 100 % тарифну ставку за період з 13 березня 1987 року по 28 березня 1987 року та нарахувати премію в розмірі 60 % тарифної ставки (посадового окладу) за цей же період; зобов'язати відповідача надати нову довідку про заробітну плату встановленого зразку за період виконання ним робіт по ліквації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС з 13 березня 1987 року по 28 березня 1987 року. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві голова правління [PERSON] просив розглядати справу у відсутності представника товариства. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлені наступні обставини. [PERSON] мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER], видане Київською обласною державною адміністрацією, та вкладка до нього. Позивач є дружиною [PERSON] та має статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням № [NUMBER], виданим Київською обласною державною адміністрацією. У 1987 році чоловік позивача [PERSON] перебував у трудових відносинах з Миронівським автотранспортним підприємством 09042 Київського обласного автоуправління, займав посаду водія, що підтверджується даними довідки № 34 від 03 лютого 2003 року, виданої ВАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243». Правонаступником Миронівського автотранспортного підприємства 09042 Київського обласного автоуправління є приватне акціонерне товариство «Миронівське автотранспортне підприємство 13243». У період часу з 13 березня 1987 року по 28 березня 1987 року позивач знаходився у відрядженні в зоні відчуження, працював у населених пунктах Копачі, Припять, Лелев Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, здійснював перевезення вахт будівельників по об'єктах будівництва АЕС. Такі обставини підтверджується даними довідки начальника колони та начальника вахти, маршрутних листів. Зі змісту довідки про заробітну плату № 34 від 03 лютого 2003 року [PERSON] нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження у період часу з 13 березня 1987 року по 28 березня 1987 рокубез збільшення тарифної ставки на 100 % та не нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки. 09 червня 2017 року позивач письмово звернулася до відповідача з проханням поновити порушені права [PERSON] шляхом перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження. Листом № 34 від 23 червня 2017 року [PERSON] було відмовлено у перерахунку заробітної плати за відсутності законних підстав. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 70 вказаного Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси. Згідно положень ст. 54 Закону України «Про статус Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці. Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час. Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 p. № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 p. № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 p. N 964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством. Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС ВІТІ. 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу). З огляду на положення пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеної у два рази. Відповідно до п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10.06.1986 № 207-7 була встановлена премія працівникам занятим в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі - 60 % тарифної ставки (посадового окладу). На доплату за роботу в надурочний час, святкові і вихідні дні премія не нараховувалась. Оскільки в період часу з 13 березня 1987 року по 28 березня 1987 року [PERSON] виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в I-II зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, суд дійшов висновку, що наявні підстави для перерахунку заробітної плати [PERSON], оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з урахуванням вимог зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачем в I-II зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100%, тобто в два рази, та нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки. Видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644 встановлено, що в разі, якщо особа відпрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця і пенсію призначають із заробітку, отриманого за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, то слід видавати довідку встановлено у зразка. Отже, обов'язок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, лежить на підприємстві, установі, організації, з яким особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Згідно з правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 49, 97, 233 КЗпП України, ст. 14, 36, 54, 57, 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10.06.1986 № 207-7,

Outcome: approved