Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 11.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття; а також аліменти на утримання дружини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 11.11.2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 26.04.2014 року між сторонами укладено шлюб, від якого 22.12.2014 року народились [PERSON] та [PERSON], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач з ними не мешкає, належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, навчанням та станом здоровя дітей не цікавиться. Відповідач працевлаштований на ТОВ «Ніко Дніпро» та отримує дохід в розмірі 1905 грн. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, у звязку з чим, з урахуванням згоди представника позивача на заочний розгляд справи, судом, в порядку ст.224 ЦПК України постановлено про заочне рішення суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26 квітня 2014 року сторони по справі зареєстрували шлюб в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №169. 22.12.2014 року від шлюбу сторін народились [PERSON] та [PERSON]. Сторони по справі проживають окремо, діти проживають разом з матірю та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини до досягнення дітьми трирічного віку не надає. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України \~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дітей повинен піклуватися про них, утримувати їх, є працездатною та працевлаштованою особою, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача на утримання дітей щомісяця аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з дня предявлення позову до суду, тобто з 14.11.2016 року, а не з 11.11.2016 року, як помилково зазначено позивачем. Відповідно до вимог ч. 2,3 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Це право має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ч.1 ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач працездатна особа, має малолітніх дітей, які знаходяться на утриманні позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача на її утримання 2/12 частин від усіх доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з 14.11.2016 року. При цьому, суд зазначає, що у сукупності розмір стягуваних аліментів у частці складатиме 1/3 частина + 2/12 частина = 6/12 частин, що є половиною від доходу позивача та гранично допустимою для стягнення аліментів (без наявної заборгованості) сумою. Стягнення аліментів на дружину в розмірі не меншому ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чиним законодавством не передбачено, тому в цій частині позову слід відмовити. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial