Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, поданої відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Заайдарівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 10. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 28 жовтня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між сторонами. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе та суперечить їх з відповідачем інтересам. Строк на примирення просить не надавати. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.09.2021 відкрито загальне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 07.10.2021. Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 28 жовтня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 12.07.2018 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 10. Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Заайдарівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 22.08.2008. Позивач у позові зазначає, що спору про розподіл спільного майна та місце проживання неповнолітньої дитини не має. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно\~із ст. 113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище з « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Позивач у позові просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вивчивши матеріали\~справи,\~приймаючи до\~уваги,\~що збереження\~шлюбу суперечить\~інтересам позивача, відповідач\~не заперечує\~проти задоволення\~позовних вимог,\~суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Позивач у заяві про зменшення позовних вимог просила повернути їй сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. за другу немайнову вимогу відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог, подану відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений нею за подання позовної вимоги про визначення місця проживання дитини за квитанцією № 19 від 15.09.2021. Щодо розподілу судових витрат за вимогу про розірвання шлюбу суд зазначає таке. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. При зверненні до суду позивачем згідно квитанції № 60 від 30.07.2021 було сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 454,00 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн., понесений нею при зверненні до суду.

Outcome: approved