Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом в обґрунтування якого зазначила, що 20 листопада 1999 року позивач та відповідач вступили до шлюбу, що був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красний Луч Луганської області, про що був зроблений актовий запис за № 584. Від шлюбу [INFO] народилась дочка [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Ленінського райсуду м. Луганська від 22 листопада 2013 року шлюб між подружжям був розірваний. На час розгляду справи спір про поділ майна подружжя не виникав, бо вони вважали за можливе вирішити це питання добровільно. На теперішній час позивач дійшла висновку, що вирішити питання щодо спору про майно добровільно є неможливим, бо відповідач уникає дій, спрямованих на врегулювання цього питання у позасудовий спосіб. Під час шлюбу 9 липня 2007 року з метою придбання житла для родини відповідач та Луганське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» уклали кредитний договір № 0034/2007 за яким на ім'я відповідача був наданий адресний цільовий кредит в загальній сумі 209301 гривня терміном повернення 102 квартали з дати укладення кредитного договору на будівництво житла загальною площею 80,94 кв. м за адресою (на час укладання зазначеного договору) [ADDRESS]. У подальшому будинку була присвоєна поштова адреса: [ADDRESS]. 11 квітня 2011 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна, що було видане Управлінням комунальним майном Луганської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Луганської міської ради від 13 квітня 2011 року. Цей правовстановлюючий документ 5.05.2011 був належним чином зареєстрований МКП БТІ м. Луганська за реєстраційним номером 33567236, номер запису 60217/69 у книзі 1875. Зазначена квартира є частково спільним майном подружжя. Позивач зазначає, що спірна квартира була придбана подружжям за час шлюбу, але з огляду на те, що будівництво квартири відбулося за гроші, що були надані за кредитним договором, які на теперішній час повертає позивач, це майно у цілому не є спільною сумісною власністю подружжя. Шлюбні відносини подружжя припинили у червні 2013 року. З цього часу [PERSON] за квартиру не сплатив жодної копійки. 5 грудня 2013 року між позивачкою, відповідачем та Луганським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи, тобто кредитором, яким були надані кредитні гроші на квартиру, був укладений договір про переведення боргу на позивачку. Крім цього договору 10 січня 2014 року була укладена додаткова угода №2 до Кредитного договору від 09.07.2007. За цими угодами обов'язок щодо повернення кредитних коштів покладений виключно на позивачку [PERSON]. Відповідач до повернення кредиту, отриманого на придбання квартири на теперішній час не має жодного відношення. Таким чином, за час шлюбу подружжя повернули кредитні кошти у сумі 36784,97 грн., що підтверджується графіком погашення позичальником зобов'язань за кредитом та який є невід'ємною частиною зазначених вище угод. 12 частина грошей у сумі 18392,49 грн., вкладених у повернення боргу, відповідно до ст.70 СК України належать [PERSON]. Частка відповідача у поверненні боргу складає також 18392,49. Позивач зазначає, що ці гроші відповідач від неї фактично вже отримав, бо 4 грудня 2013 року він уклав договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 44 кв. м та гроші у сумі 63000 грн. залишив собі. Цей продаж був вчинений за згоди [PERSON] за умови, що правовстановлюючі документи на цілу спірну квартиру будуть переоформлені на ім'я [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються договором про переведення боргу та додатковою угодою до Кредитного договору, а також договором купівлі-продажу нежитлового приміщення. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за [PERSON], право власності на цілу квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові, наполягала на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Лисак Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Оцінивши всі обставини справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 20 листопада 1999 року [PERSON] та [PERSON] вступили до шлюбу, що був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красний Луч Луганської області, про що був зроблений актовий запис за № 584. Від шлюбу [INFO] народилась дочка [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 8-9). Рішенням Ленінського райсуду м. Луганська від 22 листопада 2013 року шлюб між подружжям був розірваний. (а.с.6-7). 9 липня 2007 року з метою придбання житла для родини [PERSON] та Луганське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» уклали кредитний договір № 0034/2007 за яким був наданий адресний цільовий кредит в загальній сумі 209301 гривня на будівництво житла загальною площею 80,94 кв. м за адресою [ADDRESS] (а.с 10-15). 15.04.2011 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). 5 грудня 2013 року між [PERSON], [PERSON] та Луганським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи, тобто кредитором, яким були надані кредитні гроші на квартиру, був укладений договір про переведення боргу на [PERSON]. Крім цього договору 10 січня 2014 року була укладена додаткова угода №2 до Кредитного договору від 09.07.2007. За цими угодами обов'язок, щодо повернення кредитних коштів покладений виключно на [PERSON] (а.с.20-21). Відповідно до договору купівлі-продажу від 4 грудня 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 44 кв. м. (а.с. 27-29). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно зі ст.70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Відповідно до приписів ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч.7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до внеску, є його особистою приватною власністю. Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності суд дійшов висновку, щодо можливості задоволення позовних вимог.

Outcome: approved