Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про захист прав споживача, визнання третейської угоди недійсною. Свої вимоги мотивує тим, що 03.04.2014 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір №331514798. До певного моменту вона виконували умови договору належним чином, а потім у неї почалися фінансові труднощі і проблеми зі сплатою кредиту. На її звернення до відповідача про надання відстрочки з виплати кредитних коштів вона отримувала пропозиції укласти новий кредитний договір з метою виконання умов чинного або сплатити одним платежем суму боргу, що на той час значно перевищувала мій дохід. В 2016 році вона отримала інформацію з ВДВС Голосіївського РУЮ про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все її майно. Переглянувши кредитний договір та зважаючи на всі наслідки співпраці з відповідачем, вважає, що останній зловживає довірою своїх клієнтів та грубо порушує права споживачів. Оскільки кредит видавався на споживчі потреби, а відповідно до п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, вважає несправедливим включення до умов договору п.9, в якому міститься третейське застереження, оскільки вона не мала реальної можливості внести свої пропозиції щодо змін умов договору, який фактично є договором приєднання. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про третейські суди», якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. З тексу третейського застереження вбачається, що регламент Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» не був невід`ємною частиною договору та не надавався позивачу разом із договором, що виключало можливість останнього ознайомитись з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді. Крім того, зазначення у договорі конкретного третейського суду позбавило позивача права на вибір третейського суду, що є порушенням положень ст.14 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. Невідповідність третейської угоди у вигляді третейського застереження у договорі вимогам цивільного законодавства є підставою вважати таку третейську угоду нікчемною на підставі ст.228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина. Просить визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п.9 кредитного договору №331514798 від 03.04.2014 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити. Представник відповідача з позовом не згідний. Вважає, що підстав для визнання третейського застереження недійсним немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 03.04.2014 року між сторонами був укладений кредитний договір №331514798. Відповідно до п.9 договору всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з цього договору або в зв`язку з ним (у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним), крім спорів щодо захисту прав споживачів, підлягають вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українська спілка правників» відповідно з його регламентом. Ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до ст.215ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Судом встановлено, що 03.04.2014 року сторони уклали кредитний договір, в якому міститься третейське застереження щодо розгляду спорів третейським судом. Позивач була ознайомлена з умовами договору і підписала його. Жодних доказів того, що позивач звертався до відповідача з пропозицією про внесення змін до умов договорів або щодо роз'яснення конкретних положень договорів, представником позивача не надано. Посилання представника позивача на те, що при укладенні договору позивачу не надавався регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» суд вважає безпідставними, так як регламент визначається, як невід`ємна частина кредитного договору, самим законом, а саме ч.2 ст.12 Закону України «Про третейські суди» і не є додатком до кредитного договору. Таким чином обов'язок відповідача надати регламент позивачу не передбачений ні умовами договору, ні законом. Таким чином, третейська угода не може бути визнана недійсною з підстав, наведених позивачем, в зв`язку з чим суд в задоволенні позовних вимог відмовляє. Враховуючи наведене, та,

Outcome: dismissed