Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до до ПП Сташківа [PERSON] про визнання права власності. Позивачка в судове засідання не зявилась, однак її представник подав суду заяву про слухання справи без їх участі, в якій позов підтримали, з мотивів, викладених в позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідач а в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить розглянути справу за його відсутності. Позов визнає в повному обсязі на спірне майно не претендує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] 16 жовтня 2006 року укладено договір про дольову участь у будівництві. Згідно п. 1.1 Договору, ПП [PERSON] бере на себе зобовязання, серед іншого, щодо будівництва житлового будинку за адресою: вул. М. Підгірянки,23, м.Івано-Франківськ. А п.п. 1.2.-1.3. передбачено, що останній виділяє та зобовязується до ІV кварталу 2006 року передати у власність [PERSON] 3- х кімнатну квартиру № 18 на другому поверсі вказаного будинку,орієнтовною проектною площею 91,28 кв.м, з виконаними в ній, згідно Додатку №1, роботами. Після цього, на виконання умов Договору, позивачем у повному обсязі сплачено грошові кошти в сумі 252 805,00 грн.(що еквівалентно 64 тис. доларів США на час оплати) безпосередньо ПП [PERSON], про що свідчать квитанції до прибуткового ордеру № 17 від 24 жовтня 2006 року, №18 від 14 листопада 2006 року та № 20 від 06грудня 2006 року. Будинок збудований в 2009 році та 01.03.2011 введений в експлуатацію. Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради присвоєно поштову адресу багатоквартирному житловому будинку з мансардою і вбудованими офісами та автостоянками по вул. Марійки Підгірянки, 23 у м. Івано-Франківську. Крім того, в 2010 році особисто ПП [PERSON] передано [PERSON] ключі від квартири № 18 у даному будинку. Позивачем систематично, починаючи з кінця 2011 року, оплачуються послуги з електро та газопостачання. А з травня 2012 року (з часу передачі будинку на обслуговування ПП «ЖЕО «Житловий масив») за обслуговування будинку, спожиту воду та водовідведення. [PERSON] фактично проживає у вказаній квартирі з моменту здачі будинку в експлуатацію по даний час. Однак, незважаючи на те, що позивач виконала всі умови укладеного договору, сплативши всю необхідну суму коштів, відповідач свої зобовязання повністю не виконав. Відповідно до п. 3.1 Договору встановлено, що ПП [PERSON] зобовязується протягом 10 днів після прийняття рішення Виконавчим комітетом про затвердження акту Державної комісії приймання в експлуатацію будинку передати житло за актом приймання-передачі. Проте, відповідачем такий акт позивачу не надано. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності на квартиру №18 в будинку № 23 на вул. Марійки Підгірянки відсутні. Даний факт свідчить про те, що право власності на вказану квартиру ні за ким не зареєстровано. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частина 2 статті 331 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно розяснень, викладених у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставістатті 396 ЦК України. При цьому, слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Норма частини 2 статті 640 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно з частиною 2 статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved