Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду 17.09.2015 року з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя, позивач втратила до відповідача почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сім'ї неможливим та недоцільним. Враховуючи те, що дитина проживає і знаходяться повністю на утриманні позивача, а відповідач не приділяє уваги дитині, від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку ухиляється, позивачпросить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила дитину залишити на подальше проживання при ній. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове відправлення що повернулися на адресу суду. Справа слухалась у відсутності сторін та в заочному розгляді згідно ст. 169, 224 ЦПК України. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112,180,182,183 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 24.10.2009 року. Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Сторони фактично проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, не мають ніяких спільних інтересів, не ведуть спільного господарства. В зв'язку з цим суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. Позивач на примирення не погоджується, вважає, що шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно і її збереження є неможливим та недоцільним для сторін. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання дитини, виходячи з вікових потреб дитини в матеріальному забезпеченні на загально необхідні речі та пов'язані з особливостями розвитку дитини, її стану здоров'я, враховуючи можливості матері та батька дитини надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку про доцільність визначення розміру аліментів, що мають сплачуватися відповідачем на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача на утримання двох дітей, і до її повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину з урахуванням певного її віку.

Outcome: approved