Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.11.2013 року, виданого Дніпровською районною у м.Херсоні радою на підставі рішення райвиконкому Дніпровської районної ради від 14.11.2003 року №543 замість договору купівлі-продажу від 20.05.1996 року. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку її син [PERSON] , який з 15.05.2018 року за даною адресою не проживає, його особистих речей в будинку не має. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.11.2013 року, виданого Дніпровською районною у м.Херсоні радою на підставі рішення райвиконкому Дніпровської районної ради від 14.11.2003 року №543 замість договору купівлі-продажу від 20.05.1996 року, належить житловий будинок [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в ХДБТІ 25.12.2003 року в реєстровій кадастровій книзі за №141 за №25136. [PERSON] 29.07.2003 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується актовим записом №262, складеним Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 03.07.2003 року. Відповідно до довідки №339 від 15.07.2019 року та акту №338 від 15.07.2019 року, виданих Квартальним комітетом №17 Органу самоорганізації населення Дніпровського району м.Херсона, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, але з 15.05.2018 року по теперішній час не проживає [PERSON] , його особисті речі в будинку відсутні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved