Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернулась із зустрічним позовом до суду про зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS], визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування вказаною квартирою та висилити [PERSON] Позивач мотивуючи свої вимоги тим, що у вересні 2004 року відповідачка запропонувала їй придбати у неї квартиру, оскільки їй були необхідні гроші, також просила пожити в спірній квартирі до часу придбання нею іншого житла. Враховуючи, що з відповідачкою були дружні стосунки, вона погодились на пропозицію останньої за умови сплати нею комунальних послуг. 13.10.2004 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та підписаний за адресою [ADDRESS], в присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] та нею посвідчений. З дня укладення договору пройшло дев'ять років, за цей період сім'я позивачки не заперечувала щодо проживання в спірній квартирі відповідача адже необхідності в додатковому житлі не мали, та нормально спілкувались з відповідачкою. Проте у 2013 році під впливом сторонніх осіб відповідачка несподівано змінила своє ставлення до її сім'ї, враховуючи найближчу подругу, її матір - [PERSON], а згодом отримала позовну заяву [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним, З часу отримання позову, вона не може потрапити у власну квартиру, оскільки відповідачка змінила замки у вхідних дверях, не відкриває двері, вчиняє скандали та погрожує. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю залишено без розгляду. Уповноважений представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак в судовому засіданні 22.11.2013 року надала свої пояснення по справі, де просила у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги з підстав викладених в зустрічному позові та в письмових запереченнях на первісний позов, в поданій до суду 21.01.2014 року заяві, просила слухати справу у її відсутність. (а.с. 35-37, 61-64, 78) Відповідачка [PERSON] та її уповноважений представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, однак в судовому засіданні 22.11.2013 року представник позивача [PERSON] надала свої пояснення по справі, просила задовольнити первісний позов, в задоволенні зустрічного позову відмовити. (а.с. 61-64) Представник третьої особи - Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2004 року, [PERSON] та [PERSON] діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулює укладений ними правочин, уклали договір, за яким [PERSON] зобов'язується передати майно, а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,40 кв.м, у власність [PERSON], а [PERSON] зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. (а.с.33) Згідно з п. 4.1 вказаного договору, вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами роз'яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного удаваного правочину. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів реєстраційного посвідчення, договір купівлі-продажу квартири від 13.10.2004 року зареєстрований за номером у реєстрі нотаріальних дій №5806 приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 58) Відповідно до реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], про що записано за реєстровим № 607, 18 листопада 2004 року. (а.с.59) Свідок [PERSON], яка являється приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, в судовому засіданні не заперечувала, що була присутньою при підписанні договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2004 року та підтвердила, що вказаний договір був нею посвідчений та зареєстрований в реєстрі. Відповідно до довідки ЖРЕО-409 від 23.10.2013 року № 942 (Форма №3) в квартирі [ADDRESS], власником якої є [PERSON], зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 43) Як убачається з пояснень позивача [PERSON] викладених у позовній заяві та її представника [PERSON] в судовому засіданні 22.11.2013 року, відповідачка будучи зареєстрованою в спірній квартирі, проживала в ній, що обумовлювалося угодою між сторонами, однак відповідачка почала перешкоджати власнику квартири [PERSON] користуватись та розпоряджатись своїм майном. За нормою ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 98 ЖК України, тимчасові жильці зобов'язані на вимогу власника /наймача/ негайно звільнити приміщення. У разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку, у порядку встановленому цивільним законодавством, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що належить позивачу на праві власності на основі Договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2004 року та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] із займаного житлового приміщення. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, відповідача [PERSON] є підстави визнати такою, що втратила право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS] та виселити її з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. В порядку ст. 88 ЦПК України та ст. 11 ЦПК України, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат, оскільки позивач не звертався з вказаною вимогою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved