Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернулася в листопаді 2020 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання в розмірі 135 446.73 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно виданого Івано-Франківським міським судом виконавчого листа № 344/8136/18 від 07.11.2018р., з відповідача стягувались аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , по 1000грн. щомісячно, з 12.06.2018р. і до закінчення її навчання але не пізніше 23-х років. Однак відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась станом на 01.11.2020р. заборгованість по аліментах з червня 2018р. по листопад 2020р. в сумі 30 421.80грн., а тому сума пені за несплату з 12.06.2018р. по 26.11.2020р. складає 135 446.73грн. 20.01.2021р. позивач подала новий доказ заборгованості по аліментах, а також новий розрахунок по пені з 12.06.2018р. по 31.12.2020р., яка складає - 55 736.31грн., тобто зменшивши розмір пені, збільшивши період нарахувань, при цьому такі позовні вимоги не були оформлені позивачем як зміну позовних вимог, а тому суд розгляд справи проводить за позовом поданим від 27.11.2020р.. 26.02.2021р. від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що рішення Івано-Франківського міського суду від 07.11.2018р., яким стягувались аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , по 1000грн. щомісячно, з 12.06.2018р. і до закінчення її навчання але не пізніше 23-х років, було предметом апеляційного оскарження і набрало законної сили тільки 30.01.2019р. Під час розгляду справи в апеляції, [PERSON] оплатив на виконання такого - 3000грн., а тому в період не набрання законної сили рішення суду не може слугувати нарахуванню пені. 19.03.2019р. було відкрите ВП, а тому в квітні місяці [PERSON] оплатив аліменти з червня 2018р. по квітень включно 2019р. в сумі 8000грн. В подальшому оплачено ним з травня 2019р. по 30 вересня 2019р. (дата закінчення навчання), повністю, і заборгованості на цю дату не було (загальна сума сплати по рішенню суду 16 000грн.), що свідчить розрахунок сплати аліментів. Державний виконавець не врахував сплачені боржником аліменти згідно поданих квитанцій в грудні 2019р., а тому помилково видано документ про заборгованість станом на 26.11.2020р. Сама ж позивач приховала факт сплати аліментів та не подала у орган ДВС з 01.10.2020р. доказ про продовження навчання [PERSON] . Згідно нового розрахунку станом на 01.01.2021р. заборгованість складає 12 133грн., але подано 27.01.2021р. позов до суду про припинення сплати аліментів у зв`язку із закінченням навчання 30.09.2019р.. 01.03.2021р. відповідач доповнив пояснення, зазначив, що у іншій цивільній справі (за його позовом) з відзиву він дізнався про продовження навчання дочки з 10.10.2019р., про що стягувач повідомила ДВС тільки 19.01.2021р. Отже, вини відповідача по несплаті аліментів з жовтня 2019р. та як наслідок стягнення пені - немає, за ч.1 ст.196 СК України. Дізнавшись 19.02.2021р. з даних відзиву на позов про продовження навчання дочки, він оплатив 23.02.2021р. - 2133.33грн., і в березні буде оплачено 10 000грн., які згідно розрахунку ДВС наявні на 01.01.2021р., а тому у позові слід відмовити. У разі переконання суду про стягнення пені, просить зменшити її з врахуванням наявності на утриманні малолітньої дитини 2010р.н., відсутності доходу у відповідача так як не працює, а також стягнення пені позивачем з відповідача ще по рішенні суду за попередній період в сумі 74 718.25грн. (заборгованість ще 49718.25грн.). 05.03.2021р. від позивача надійшло письмове пояснення до позову, зокрема і те, що вона повідомляла органи ДВС про продовження навчання і несплату аліментів батьком дитини. Відповідач у квитанціях по сплаті аліментів не вказував призначення платежу. Після зміни державного виконавця і було належно проведено перерахунок боргу по аліментах на суму 12 133.33грн., накладено штраф на боржника в розмірі 2400грн. 15.04.2021р. від відповідача надійшли копії квитанцій про оплату позивачу решти аліментів: 08.04.21р. у сумі - 4999грн. та 14.04.2021р. - 5000грн. Позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, однак відзив подав та просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з врахуванням зробленого судом перерахунку нарахованої суми пені, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 07.11.2018р., вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, по 1000грн. щомісячно, починаючи з 12.06.2018р. і до закінчення її навчання, але не пізніше 23-х років, а також стягнуто пеню за прострочення аліментів в сумі 74117.25грн., допущено негайне виконання рішення суду у межах сплати платежу за один місяць (а.с.6-8, 42-45,82-83). Оскільки рішення першої інстанції було предметом апеляційного оскарження за апеляційною скаргою [PERSON] (в частині стягнення аліментів в розмірі 1000грн.) та апеляційною скаргою [PERSON] (в частині стягнення пені за несплату аліментів), за результатом якого ухвалена постанова про залишення рішення суду без змін (а.с.84-89), то таке набрало законної сили тільки 30.01.2019р., як вірно доводив відповідач і свідчить відмітка на рішенні. При цьому, як в рішенні суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції, предметом спору був період навчання дочки саме з 01.10.2016р. по плановий період закінчення - 30.09.2019р. Отже, виконати рішення суду від 07.11.2018р. (в судовому засіданні Івано-Франківського міського суду був представник відповідача, як випливає зі змісту описової частини рішення, але коли вручено було рішення від 07.11.2018р. відповідачу матеріали справи не містять доказів) у боржника [PERSON] обов`язок був, але тільки щодо платежу - в один місяць, тобто в розмірі 1000грн. (за період з 12.06 по 12.07.2018р.), і такий обов`язок існував до набрання законної сили такого рішення. Тому, боржник у листопаді 2018р., тобто ще до набрання рішення законної сили, оплатив 2000грн. (з розрахунку поданого позивачем - а.с.31,28), отже обов`язок негайного виконання платежу в розмірі 1000грн., він виконав і доводи позивача про прострочення сплати аліментів відповідачем за період з 12 червня 2018р. по 30.01.2019р. (день набрання законної сили рішення) та як наслідок стягнення пені за цей період - є безпідставними та такими що не підлягають до задоволення. Разом з тим, вже після набрання законної сили рішення суду з 31.01.2019р. таке підлягало до виконання боржником (відповідачем у справі) - в повному обсязі, і станом на 31.01.2019р. заборгованість по аліментах складала 4633.33грн., з врахуванням сплачених відповідачем коштів (у листопаді 2018р. - 2000грн. та грудні 2018р.-1000грн.). Саме з цього періоду - 31.01.2019р. і слід враховувати подальший обов`язок по сплаті аліментів за рішенням суду та відповідальність відповідача за прострочення сплати. Згідно вимог ст.196 СК України (зі змінами) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Виконавчий лист по рішенню суду про стягнення аліментів на утримання дочки яка продовжує навчання, був виданий судом 19.02.2019р., в подальшому пред`явлений стягувачем до Івано-Франківського МВ ДВС, і 19.03.2019р. була прийнята постанова представником ДВС про відкриття ВП (а.с.48). Починаючи з 01.02.2019р. по 01.04.2019р. заборгованість 4633.33грн. (за період станом на 31.01.2019р. про що зазначено вище) не була сплачена, і у квітні 2019р. [PERSON] оплатив 8000грн., отже за лютий та березень 2019р. на суму наявної заборгованості 4633.33грн. слід нарахувати пеню. Так, на 01.02.2019р. сума боргу 4633.33грн., пеня за 1 день (31.01.2019р.) складає 46.33грн., на 01.03.2019р. пеня (з боргу 4633.33+1000 за лютий) складає - 1577.33грн. (всі нарахування пені судом проведено за формулою: загальний борг х 1% х кількість днів прострочення), на 01.04.2019р. пеня -2056.33грн. (з боргу 5633.33+1000 за березень). У квітні 2019р. оплачено платником 8000грн., в т.ч. за квітень місяць включно, переплата на 01.05.2019р. складає 366.67грн. За травень 2019р. оплата складала 1000грн. (з врахуванням переплати 366.67грн. на 01 число), пеня відповідно на 01.06.2019р. - 190грн. (із 633.33грн. боргу за травень). Оплачено аліменти у червні 2019р. - 2000грн. в т.ч. за червень 2019р. включно, переплата на 01.07.2019р. становить 366.67грн. За липень 2019р. оплата складала 1000грн. (з врахуванням переплати 366.67грн. на 01 число), пеня відповідно складає на 01.08.2019р -190грн. (із 633.33грн. боргу за липень), на 01.09.2019р. пеня - 490грн. (633.33+1000за серпень). У вересні оплачено 3000грн., в т.ч. за вересень включно, отже на 30.09.2019р. (дата закінчення навчання зазначеного в рішенні суду, а також довідки навчального закладу - а.с.46) переплата становила 366.67грн. Отже, загальна пеня за несвоєчасність виплати аліментів за період з 31.01.2019р. по 30.09.2019р. за розрахунком проведеним судом становить - 4549.99 грн. Тому, розрахунок пені поданий позивачем (а.с.31) не є вірним і судом до уваги не береться. Заборгованість по аліментах за наявними матеріалами справи станом на 01.01.2021р. становить 12 133.33грн., що також зазначила і позивач (а.с.28). 26.11.2020р. [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с.99-100). 19.01.2021р. винесено постанову державним виконавцем Керніцьким про накладення штрафу на боржника [PERSON] за невиконання слати аліментів (а.с.103) При цьому, відповідач тільки 29.12.2020р. надав в органи ДВС копії квитанцій про сплату аліментів за період з червня 2018р. по вересень 2019р. (а.с.29,98), а тому й було проведено державним виконавцем перерахунок заборгованості по аліментах платника-відповідача, що й доводила позивач у поясненнях і наданих доказах. Щодо подальших обставин продовження навчання дитини після 30.09.2019р. та подання належних доказів стягувачем боржнику та органу ДВС для продовження примусового виконання виконавчого документу, то судом встановлено таке. 27.11.2020р. [PERSON] звернувся до органу ДВС із заявою про відсутність боргу та належного повідомлення чи надана інформація стягувачем про продовження навчання (а.с.59), відповіді ним отримано не було, як стверджував відповідач та не спростовано матеріалами справи. 11.01.2021р. відповідач [PERSON] звернувся до органу ДВС із заявою про необхідність закінчення ВП про стягнення з нього аліментів, оскільки з 30.09.2019р. дочкою припинено навчання, а 16000грн. сплачено боржником ще до 30.09.2019р., тобто до кінця навчання дитини (а.с.52). Також, 27.01.2021р. [PERSON] подав до суду позов про припинення стягнення аліментів (а.с.50-51). У даній цивільній справі №344/1352/21 позивачем [PERSON] , як надано ним письмове пояснення щодо цього, було отримано відзив від відповідача [PERSON] , з якої йому тільки тоді стало відомо, що дочка [PERSON] продовжила з 10.10.2019р. навчання, запланований термін закінчення - 30.09.2021р., згідно довідки виданої навчальним закладом від 23.06.2020р. (а.с.61-62). Відповідач доводив, що оскільки довідка видана тільки 23.06.2020р., а в матеріалах виконавчого провадження така була відсутня, вина по несплаті з жовтня 2019р. по 19.02.2021р. (часу дізнання про продовження навчання зі змісту відзиву у іншій цивільній справі) у відповідача-боржника відсутня, а відповідальність платника аліментів по сплаті пені відповідно не настала. Позивач ж щодо цього суду пояснила, що інформацію про отримання аліментів від боржника, вважаючи нею, що він сплачує саме стягнуту судом пеню по аліментах, а не самі аліменти, а також докази про продовження навчання дитини вона державному виконавцю подавала, однак останній не належно виконував свої обов`язки, про що зверталась зі скаргами на бездіяльність державного виконавця до керівника ДВС, була на прийомі у керівника ДВС щодо цього, і тільки після зміни у ВП державного виконавця Черкаса на іншого державного виконавця Керніцького (така передача справи відбулась між 26.11.2020р. та 14.01.2021р. - а.с.118) була вже ефективною робота ДВС і на вимогу останнього вона подала довідку про навчання від 23.06.2020р., держвиконавець зробив перерахунок боргу по аліментах на суму 12 333.33грн. наявну станом на 01.01.2021р., що й долучено позивачем до даної цивільної справи. Боржник ж не подавав жодні докази оплати, а тільки звернувся до ДВС після подачі нею у листопаді 2020р. даного позову до суду, при цьому він і не звертався до ДВС щодо причин продовження нарахування аліментів. Щодо питання зменшення пені, зазначеної відповідачем у відзиві, позивач також заперечила, так як останній працює за кордоном тобто є працевлаштованим. Так, позивач долучила її заяву від 11.11.2020р. на ім`я керівника МВ ДВС (а.с.94) про те, що нею отримано кошти за період з грудня 2019р. по серпень 2020р. від [PERSON] та видачу довідки про заборгованість, однак позивач у даному листі посилається на ВП щодо стягнення пені за чинним рішенням суду на суму 74117.25грн., а не аліментів на повнолітню дитину що навчається, тому такий доказ не є належним щодо даного предмета спору. Аналогічно і заява від 17.12.2020р. стосується цієї ж стягнутої пені, з підтвердженням отриманих за грудень 2020р. коштів (а.с.95-96), і не приймається судом як належний доказ у справі про нарахування та стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Також, скарги долучені позивачем адресовані на керівника ДВС від 28.01.2020р. та 11.11.2020р. також стосуються ВП про стягнення пені за рішенням суду, а не сплати аліментів на повнолітню дитину що навчається (а.с.104-111), на підставі яких надана відповідь про виконання рішення суду щодо стягнення пені по аліментах (а.с.112-113), а тому доводи позивача в цій частині є також невірними. Інформація про ВП щодо стягнення аліментів отримана стягувачем - позивачем 05.03.2021р., яку вона й долучила до матеріалів справи, отже попередньо до подачі позову що розглядається судом, вона не зверталась та не отримувала будь-які дані по примусовому виконанню рішення суду щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається. При цьому, жодного доказу про надання органу ДВС стягувачем [PERSON] даних про продовження навчання дитини з 10.10.2019р., позивач не надала ні до матеріалів цивільної справи, ні з матеріалів ВП, як і не довела про повідомлення таких даних і самому боржнику. А довідку видану навчальним закладом від 23.06.2020р. про продовження навчання дочки, вона сама зазначила перед судом, що надала її новому державному виконавцю Керницькому тільки після подачі даного позову до суду, оскільки такий зробив перерахунок у січні 2021р. - а.с.28, та вперше прийняв рішення як новий державний виконавець у даному ВП тільки 14.01.2021р. - а.с.118-119. Тому, суд приходить до переконання про те, що за ст.196 СК України виникнення заборгованості по зобов`язаннях сплачувати аліменти за рішенням суду, встановлено за відсутності вини платника, а тому у одержувача аліментів - позивача у справі не доведене право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів, за період з 10.10.2019р.(продовження навчання) по 26.11.2020р. (період зазначений у позовних вимогах), з врахуванням і того, що після 30.09.2019р. по 10.10.2019р. період навчання не було підтверджено відповідною довідкою навчального закладу, про що свідчать матеріали справи. Щодо клопотання відповідача про зменшення нарахованої пені, з врахуванням наявності на його утриманні малолітньої дитини 2010р.н., відсутності доходу у відповідача так як не працює, а також наявності стягнення пені позивачем з відповідача ще по рішенні суду за попередній період в сумі 74 718.25грн. (заборгованість ще складає - 49718.25грн.), то суд вважає таке клопотання не доведеним вцілому, оскільки в т.ч. дані трудової книжки відповідача не є єдиним доказом відсутності працевлаштування, в т.ч. і за кордоном, про що зазначала позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial