Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки до досягнення повноліття у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2002 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], батьком дитини записано відповідача по справі. Посилається на те, що на даний час сторони проживають окремо, дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Батько жодних витрат з її утримання не несе. Домовленості про порядок утримання дітей між сторонами не досягнуто. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 19.10.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м.Харкова. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №248513), батьком дитини записано відповідача по справі. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості про порядок та розмір утримання дітей. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні позивачем надано копію виконавчого листа №2-296-2001, виданий Московським районним судом м.Харкова 09.10.2001 року, відповідно до якого він сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно. Також, надав довідку видану ТОВ «Будівельне управління «Аеробуд», відповідно до якої [PERSON] працює по трудовому договору №17 від 01.09.2017 року на посаді інженера. Крім того, відповідачем надані копії чеків, відповідно до яких відповідач перераховував на рахунок позивача грошові кошти, а саме: у вересні 2017 року у розмірі 800 грн. та у жовтні 2017 року у розмірі 800 грн. Ці обставини не спростовувались позивачем у судовому засіданні. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Приписами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд вважає можливим встановити узгоджений сторонами у судовому засіданні розмір аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Також, суд зазначає про задоволення вимоги позивача щодо допуску негайного виконання судового рішення в межах суми платежу встановленої законом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved