Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що є спадкоємцем власників будинку №28 по вул. З. Космодемянської в м. Коростишів. Вказаний будинок ще у 1918 році перейшов у власність діда позивача- Жиляєва Є.П. В подальшому, 1949 року, 1/3 частина будинку була відчужена [PERSON], а інші 2/3 частини будинку на підставі договору від 17.10.1958 року перейшли у власність [PERSON] Надалі, в 1989 році, майно батька успадкувала мати позивача - [PERSON], а після смерті матері - позивач. На даний час будинок №28 по вул. З.Космодемянської зареєстрований на наступних осіб: 1/3 частина належить спільно [PERSON] та [PERSON], Ѕ частина будинку зареєстрована за позивачем, 1/6 частина будинку взагалі не має власника та не зареєстрована ні за ким, хоча мала б належати позивачу як спадкоємцю після діда, батька та матері. Вказала, що 1/6 частина будинку не була зареєстрована за спадкодавцями позивача при оформленні правочинів в 1958 році, від діда до батька позивача. Усунути вказану помилку позивач не може іншим чином, як через звернення до суду, оскільки сторони правочинів, в ході реєстрації яких відбувся помилковий запис про частки у власності померли. В порядку спадкування також не може оформити свої права в звязку з відсутність правовстановлюючих документів за спадкодавцем на дану частину домоволодіння. В підготовче засідання позивач та її представник не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшла заява представника позивача адвокат [PERSON], який просив здійснювати розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду направили заяви відповідно до яких просили здійснювати розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2\~ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням вимог ч.ч.3, 4\~ст.200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Розглянувши заяви по суті сторін, дослідивши надані\~докази,\~на засадах\~змагальності,\~в межах\~позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції\~\~України\~\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст.\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Стаття 15 ЦК України\~\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також\~\~має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Згідно положень статті 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та\~ст. 392 ЦК\~власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами\~статті 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності\~вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст.ст.1216,\~1218\~ЦК,\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов'язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців).\~ До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Обгрунтованість позовних вимог позивача підтверджена наступними дослідженими судом доказами: копією будинкової книги на будинок № 28 по вул. З.Космодемянської, м. Коростишів, копією плану домоволодіння, копією свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння № 2886 підтверджено належність на праві власності [PERSON] спірного будинку з 1918 року, копією інвентарної справи № 1814 на будинок відповідно до якої мається запис про частки в розмірах по 1/3 та 2/3 на ар.№2 щодо співвласників [PERSON] та [PERSON] відповідно; журналом внутрішніх розмірів домоволодіння факт поділу будинку на квартири, площі яких співмірні з частками в 1/3 та 2/3; копією свідоцтва про право власності від 17.11.1949 № 10 підтверджено факт відчуження [PERSON] [PERSON] 18.05.1949 саме 1\\3 частини будинку; з довідки КП «Житомирське обласне БТІ» від 30.07.2018р. № 445 вбачається, що згідно інвентаризаційної справи на обєкт нерухомого майна за адресою м. Коростишів, вул. З.Космодемянської, 28 - частка [PERSON] у праві власності на будинок становить - 2/3, а в [PERSON] саме 1\\3 частки; факт відсутності самочинно збудованих кімнат в будинку та вартість будинку в 125\~326 грн. підтверджено копією технічного паспорту від 23.10.2013 р. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем, як на тому наполягала остання. Враховуючи викладене, на підставі ст.16, 392, 1216, 1218 ЦК України,

Outcome: approved