Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу зазначивши, що 01.07.2014 року між нею та Кіровоградською філією ПАТ «Імексбанк» було укладено договір № 1010017284 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідно до зазначеного договору від 01.07.2014 року, нею в цей же день в банк на депозитний рахунок, на лицевий рахунок [NUMBER] було внесено кошти у сумі 20 000, 00 грн., строком на 189 днів, з виплатою відсоток у розмірі 25% річних. Згідно з додатковою угодою від 04.12.2014 року до основного договору від 01.07.2014 року, укладеною між нею та ПАТ «Імексбанк», в особі начальника відділення № 304 Кіровоградської філії ПАТ «Імексбанк», позивачем на депозитний рахунок банку, згідно даних лицевого рахунку [NUMBER] було внесено вклад в сумі 171 000,00 грн., строком до 06.01.2015 року, з виплатою процентів у розмірі 25% річних. Звернувшись, перед закінченням строків дії вказаних договорів до відповідача з заявою про повернення суми вкладів та нарахованих відсотків, позивач отримала від відповідача лист, згідно з яким повідомлялося про неможливість повернення коштів з причини складного фінансового становища банку. Вважаючи порушеним майновий інтерес і право клієнта банку, позивач з даним позовом звернувся до суду. Позивач до суду надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи позивач не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без участі представника не надав. З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи за даної явки, на підставі наявних доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору банківського вкладу № 1010017284 від 01.07.2014 року, укладеного між позивачем та Кіровоградською філією ПАТ «Імексбанк» про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, позивачем на депозитний рахунок 01.07.2014 року було внесено кошти у сумі 20 000, 00 грн., строком на 189 днів, з щомісячною виплатою відсотків у розмірі 25% річних, про що свідчить зазначений договір та квитанція видана відповідачем від 1 липня 2014 року на суму 20 000, 00 грн. 04.12.2014 року, до основного договору від 01.07.2014 року, укладеною між позивачем та ПАТ «Імексбанк», в особі начальника відділення № 304 Кіровоградської філії ПАТ «Імексбанк», позивачем на депозитний рахунок банку № 26301340473038//26305110304203, згідно даних лицевого рахунку [NUMBER] було внесено вклад в сумі 171 000,00 грн., строком до 06.01.2015 року, з виплатою процентів у розмірі 25% річних. Залишок грошових коштів, після поповнення рахунку, відповідно до вказаної додаткової угоди склав 191 000,00 грн., про що також свідчить квитанція від 04.12.2014 року, видана відповідачем. У відповідності до виписки з лицевого рахунку, відкритого банком на ім`я позивача, сума коштів позивача, які підлягають до сплати відповідачем складає 204 513,70 грн., з яких 191 000,00 грн. сума вкладу та 13 513, 70 грн. - нараховані відсотки за період з 01 липня 2014 року по 06 січня 2015 року включно. За письмовим повідомленням відділення №304 від 13.01.2015 року, № 16, Банк повідомив позивача, що після закінчення строку договору банківського вкладу, відділення Банку №304 перерахувало депозит на поточний рахунок клієнта, з якого, як зазначалося, позивач має можливість отримати власні грошові кошти. Разом з тим, цим же листом, відповідач з посиланням на Постанову НБУ № 758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», згідно з якою були запроваджені певні заходи щодо діяльності банків та фінансових установ, в тому числі певні обмеження щодо операцій з готівковими коштами, повідомив позивачу про відсутність можливості вирішити проблеми з готівкою та про те, що Банком приймаються усі можливі заходи для вирішення цього питання, зокрема, здійснюється придбання готівкових коштів на ринку та залучаються готівкові надходження з інших джерел. Таким чином, в частині задоволення заяви позивача від 12.12.2014 року, згідно з якою позивач просила Банк видати їй кошти в повному обсязі було відмовлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 1060 та ч.2 ст. 1228 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене суд вважає за можливе повністю задовольнити вимогу позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved