Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд поділити майно, придбане під час шлюбу, між нею та відповідачем визнавши за нею право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 68,6 кв.м, житловою площею 38,8 кв.м. В обґрунтування зазначених вимог зазначає, що 15 травня 1982 року між та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі в них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Перебуваючи в шлюбі вона з відповідачем вела сумісне господарство, мали взаємні права та обовязки Однак 23 серпня 2016 року відповідач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, тому позивач звернулась до суд за захистом свої порушених, невизнаних або оспрюваних, прав чи інтересів. Позивач та її представник, кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному, просили визнати право власності на 1/2 частину спірної квартини з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позву, вказавши що квартиру купував за власні кошті, проте в подальшому не заперечував, що право власності на 1/2 частину спірної квартири належить позивачу. Суд, вислухав учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, встановив в наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного та Цивільного кодексів України. Згідно свідоцтва про шлюб, 15 травня 1982 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано за № 416 відділом Саксаганським відділом РАЦС КМУ юстиції в Дніпропетровській області, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] (а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.02.2006 р. [PERSON] купив трикімнатну квартиру за адресою, м. Кривий Ріг, вул.. Курчатова,1Б/29, право власності зареєстровано КП «Криворізьке БТІ» 21.02.1996 р. за [PERSON] за №827, книга №11517 (а.с.8-8зворот).Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] загальна площа складає 68,6 м.кв., житлова 38,8 м.кв., складається з 3-х кімнат (а.с.9-10) Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2016 року шлюб, укладений 15.05. 1982 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Т.О. і зареєстрований за № 416 Саксаганським відділом РАЦС КМУЮ Дніпропетровської області розірвано. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу залишено без змін (а.с. 23). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Згідно зі ст.16 ЗУ «Про власність» (який діяв на момент вчинення вищевказаного правочину) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно з ч.1 ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.\~\~ Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватись згідно з пунктом 1\~статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм\~ЦК Української РСР\~та з урахуванням пункту 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №№ 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Частиною 2\~статті 112 ЦК Української РСР 1963 року\~визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність»,\~ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян. Відповідно до\~ст. 22 КпШС України, яка діяла на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до\~ст. 28 КпШС України\~р разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. З аналізу зазначених норм та розяснень вбачається, що правила ст. 28 КпШтС України щодо поділу майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 28 КпШтС України, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97 цс 11. Так, під час судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1982 року, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2016 р. було розірвано. Право власності на нерухоме майно, про поділ якого заявлено вимоги, зареєстроване за відповідачем [PERSON], що підтверджується документами про право власності. Крім того, відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував та в належний спосіб не спростував факт придбання ним квартири за спільні сумісні кошти подружжя. Отже, спірна квартира придбана під час шлюбу, тобто спірне нерухоме майно, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності як подружжя. Враховуючи вищевикладене,з урахуванням позиції відповідача про згоду з позовом, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved