Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Вимоги позову ґрунтуються на тому, що в зазначеному будинку вона разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживає з 2002 року з дозволу власника [PERSON], який дозволив там жити протягом року. По закінченню цього строку вона продовжувала володіти і користуватися будинком, при цьому жодних вимог про виселення їй ніхто не висував. Оскільки відкрито і безперервно володіє будинком протягом 14 років, вважає, що має набути на даний будинок право власності. В судове засідання позивач не з'явилась. Її представник адвокат Гармаш А.В. клопотав про розгляд справи без участі позивача, про що подав письмову заяву. Представник Світловодської міської ради Кіровоградської області до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі та прийняття рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Будинок [ADDRESS] належав на праві власності на підставі договору міни від 09 квітня 1996 року [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 11-13, 43) [PERSON] померла [INFO]. (а.с. 15) [PERSON] помер [INFO]. (а.с. 14) Після смерті кожного з них спадкові справи не відкривались, спадщину ніхто не приймав, що підтверджується Інформаційними довідками за Спадкового реєстру (а.с. 40, 42) Позивач [PERSON] з 2002 року і по даний час проживає без реєстрації у спірному будинку, що підтверджується довідкою , виданою 21 березня 2017 року головою квартального комітету № 15 виконавчого комітету Світловодської міської ради . Разом з нею проживають її неповнолітні діти - [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) Позивач утримує будинок, сплачує комунальні послуги. (а.с. 17, 18) Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п.13 Постанови відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком, суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved