Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виконавчого комітету Канівської міської ради про часткове скасування розпорядження та часткове скасування свідоцтва про право власності посилаючись на те, що відповідно до розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Канівської міської ради № 1122 від 15.02.1994 вирішено безоплатно передати у приватну власність [PERSON] та членам її сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. На підставі цього рішення виконкому вказаним особам видано 15.02.1994 видано свідоцтво № 1499 про право власності на житло. Позивач вважає, що зазначене розпорядження № 1122 від 15.02.1994 та свідоцтво про право власності на житло № 1499 від 15.02.1994 в частині виникнення та фіксування права власності на квартиру у позивача - [PERSON], є незаконним та підлягають до скасування, поскільки на момент приватизації квартири позивач проживав в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву в якій справу просить слухати в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви в яких просять справу слухати в їх відсутність, щодо задоволення позову не заперечують. Представник відповідача - виконавчого комітету Канівської міської ради, в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участи, вважають позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Канівської міської ради № 1122 від 15.02.1994 вирішено безоплатне передати у приватну власність [PERSON] та членам її сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності № 1499 від 15.02.1994, виданого на підставі рішення виконкому Канівської міської ради № 1122 від 15.02.1994, вбачається, що квартира в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-19). Згідно свідоцтва про одруження від 10.08.1998 [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» ( а.с. 15) . Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до п.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в цій квартирі (будинку, кімнаті гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати в гуртожитку). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і вдіповідати цого внутрішній волі. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України , передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом достовірно встановлено, що на момент приватизації квартири, а саме: у 1994 році позивач [PERSON] проживав у [ADDRESS] ( з жовтня 1992 року), що підтверджується даними його паспорта ( а.с. 4-5), у подальшому позивач постійно проживав у м. Києві за різними адресами та жодного разу не проживав та не реєстрував своє місце перебування у м. Каневі, у зв'язку з чим, суд вважає, що оспорюване розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Канівської міської ради є незаконним і підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності на житло - визнанню недійсним.

Outcome: approved