Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що вона та відповідач з 08.10.1988 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами за спільні кошти набуто у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на відповідача. Однак, сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідача відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділивши їй Ѕ частину квартир [ADDRESS] та визнати за нею право власності на зазначену Ѕ частину квартири. 26.07.2021 року ухвалою суду (а.с.28-29) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження, а у відповідача було витребувано докази. У встановлений судом строк відповідач не скористався своїм процесуальним правом учасника справи, відзив на позовну заяву не подав. 23.09.2021 року ухвалою суду (а.с.71) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, в змісті позовної заяви позивач заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила про підтримання заявлених позовних вимог. Крім того, неодноразово подала окремі письмові заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001227857 із судовою повісткою-повідомленням надіслане судом за адресою його зареєстрованого місця проживання (а.с.22) та повернуте поштою з відміткою про його відсутність за вказаною адресою. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони з 08.10.1988 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу виданого Крутівською сільською Радою народних депутатів Кодимського району Одеської області 08.10.1988 року, актовий запис № 9 (а.с.13). 30.12.1999 року відповідачем [PERSON] було набуто право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ним та продавцем ВАТ «Кодимський консервний завод», від імені якого діяв [PERSON] , 30.12.1999 року серії АВІ № 251252 (а.с.14), який був посвідчений державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М. з реєстрацією в реєстрі за № 3284 та зареєстрований Кодимським районним бюро технічної інвентаризації Одеської області 30.12.1999 року за № 21 стор. 206 реєстрі № 1. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про права на вище згадану квартиру, оскільки реєстрація прав на неї здійснювалось відповідно до порядку чинного на час вчинення правочину, про що свідчить інформація з відповідних реєстрів сформована 27.07.2021 року за № 267656347 (а.с.33). При цьому, відомості про згаданий вище об`єкт нерухомого майна відсутні також у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Нормативно-правове застосування: Відповідно до ч.1-2 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна за своєю суттю норма закріплена і в ч.3 ст. 368 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі за текстом - постанова Пленуму), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири. Згідно ч.1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Відповідачем [PERSON] , який не надав відзиву на позовну заяву, а також доказів на спростування обставин зазначених в позовній заяві, не доведено, що кошти на придбання спірної квартири були його особистою приватною власністю, таким чином право спільної сумісної власності на квартиру набутої за час шлюбу за спільні кошти подружжя відповідачем не заперечено. Водночас із цим ухвалою суду від 26.07.2021 року (а.с.28-29), за клопотанням позивача [PERSON] , було витребувано від відповідача [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Копія даної ухвали була надіслана відповідачу [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням № 6600001204849 (а.с.40-43). Однак, станом на день ухвалення рішення на адресу суду від відповідача [PERSON] , який згідно ч.1 ст. 42 ЦПК України є учасником справи, не надійшло витребуваних документів, а про причини невиконання відповідної ухвали суду не повідомлено. Згідно ч.10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У зв`язку з чим та враховуючи, що витребувані докази не подані відповідачем, то суд вважає за можливе визнати ті обставини, для з`ясування якої витребовувалися докази, що спірна квартира була набута сторонами за час шлюбу. З наведеного вище суд дійшов висновку, що спірна квартира [ADDRESS] була набута сторонами за час перебування в шлюбі, а отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з чим є підстави для визнання за позивачем права власності Ѕ частину зазначеної квартири. Ураховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що із загальних засад поділу спільного майна подружжя, яке є об`єктом їх спільної сумісної власності, позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. - щодо судових витрат Відповідно до п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Згідно з п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивачем зазначено ціну позову 378 000,00 грн, однак не надано документальних підтверджень дійсної вартості спірного майна на час подання позовної заяви до суду, не зазначено також про те, що вказана в позові вартість майна, що підлягає поділу, визначена за погодженням між подружжям. Приймаючи до уваги, що при відкритті провадження у справі позивача ухвалою суду, було звільнено від сплати судового збору, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі, встановленому ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,00 грн.

Outcome: approved