Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулася в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. В 2006 році шлюб між сторонами було розірвано. На даний час дочка є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Київському університеті культури, на денній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, щороку потрібно сплачувати за навчання 18 000 грн. У зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з повноліття і до досягнення двадцяти трьох річного віку їхньої дочки, стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання повнолітньої дочки - [PERSON], а саме 9000 грн. щорічно до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцяти трьох річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала часткового, заперечує, щодо стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки [PERSON], так як відповідач не має можливості надавати таку допомогу, не заперечує щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON], 1998 року народження на період її навчання в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ст. 199 СК України на батьків покладається обов'язок утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання. Вказана норма закону може застосовуватись лише за умови недосягнення дитиною 23 років; продовження навчання після досягнення повноліття; потреба дитини у матеріальній допомозі у зв'язку з навчання та наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. ( а.с.4) Згідно довідки Київського університету культури №223 від 25.05.2016 року, вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом І курсу денної форми навчання на контрактній основі Київського університету культури, IV рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2015 року по 30 червня 2019 року ( а.с.8). Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Відповідно до ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, суд визначає кінцеву дату сплати аліментів відповідно до вимог частини 1 та частини 2 статті 199 СК України, а саме до досягнення дитиною двадцяти трьох років або до припинення його навчання. Позивач сама не може утримувати дочку та нести одноособово витрати пов'язані з її вихованням, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що відповідач працездатний, працює водієм вантажного транспорту ФОП [PERSON] Крім того, відповідач має непрацездатних батьків, за рішенням Канівського міськрайонного суду №2-353/2010 від 09.03.2010 року його зобов'язано сплачувати аліменти ще на одну дитину, а саме на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини від його доходу, дані обставини не спростовані представником відповідача по справі, а тому суд приходить до висновку, що він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки [PERSON], 1998 року народження у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, щомісячно починаючи з 27.07.2016 року і до моменту закінчення навчання, але не пізніше досягнення дитиною 23-х річного віку. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання спільної дитини в розмірі 9000 грн. щороку до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьох річного віку, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO], тобто на момент подачі позову до суду - 27.07.2016 року, їй виповнилось 18 років. Згідно з ч.1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Приписами ч.1 ст. 34 ЦК України визначено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Суд зазначає, що ст. 185 СК України, розповсюджує свою дію тільки на осіб, які є дітьми (мають правовий статус дитини) і не застосовується до повнолітніх фізичних осіб. Оскільки, [PERSON] на момент подачі позову до суду виповнилося 18 років, вона не вважається за Цивільним Кодексом України та Сімейним кодексом України дитиною, отже стаття 185 СК України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, не підлягає застосуванню до вказаних спірних правовідносин. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та необхідність задоволення позову частково. Суд вважає, що на відповідача [PERSON] слід покласти сплату судових витрат по справі у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: partial