Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про зняття арешту зазначивши, що вона є власником частини квартири № 7, що у будинку № 21 по вул. Дворцова в. м. Кіровограді. В обґрунтування позову позивач вказала, що на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.12.2008 року про стягнення з неї на користь ДП «Теплоцентраль» ТОВ «Високі технології» коштів за надані послуги в сумі 2 321,07 грн., органом примусового виконання судових рішень було вжито заходів примусового виконання, а саме: накладено арешт на все її майно та оголошено заборону на його відчуження, в межах суми боргу. Разом з тим, заявник надала довідку, що за вказаним рішенням суду борг нею погашено повністю. Вважаючи, що вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю позивач з даним позовом звернулася до суду. Представник позивача у судове засідання зявився, надав пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явився, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 30.11.1993 року Кіровоградською міською радою народних депутатів[ADDRESS], що у будинку № 21 по вул. Леніна у м. Кіровограді належить [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу має прізвище «Коваленко», про що свідчить свідоцтво про шлюб серії I-ОЛ № 041252 від 07 листопада 2009 року, видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Відповідно до листа Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції № 18162/04-32/5 від 06. 2015 року, вбачається, що на виконанні у відділі ДВС знаходився виконавчий лист № 2-3800/07 від 11.12.2008 року, виданий за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда про стягнення з позивача на користь ДП «Теплоцентраль» ТОВ «Високі технології» заборгованості за використану теплову енергію в сумі 2 321,07 грн., а також судових витрат у розмірі 81,00 грн. З Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 30.06.2015 року, виданої Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області вбачається, що 16.07.2009 року на підставі постанови б/н від 15.06.2009 року Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ, Кіровоградською філією державного підприємства «Інформаційний центр» було зареєстровано обтяження на 1/4 частину квартири № 7, що у будинку № 21 по вул. Дворцова в. м. Кіровограді, що належить [PERSON]. У відповідності до довідки КП «Теплоенергетик», громадяни [PERSON], [PERSON], які проживають за адресою: [INFO], б. 21, кв.7 борг за виконавчим листом № 2 3800/07 сплачено в повному обсязі 24.09.2012 року. Таким чином, суд вважає, що у звязку з тим, що за станом на день розгляду справи у суді заборгованість погашена, підстави для відмови у задоволенні позову відсутні. Згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»). У відповідності до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 року № 470/7, строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих до архіву та відповідно до номенклатури справ відділу державної виконавчої служби, журналів реєстрації виконавчих проваджень переданих державному виконавцю становить 3 роки. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved