Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та її чоловік - [PERSON] 10.08.2005 року на підставі договору купівлі-продажу придбали у приватну власність у [PERSON] та [PERSON] незакінчений житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим 30.05.2019 року позивач під час збору документів для оформлення спадщини з`ясувала, що вказаний будинок перебуває під арештом в рамках виконавчого провадження № 15317255 щодо боржника [PERSON] . При зверненні до Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з`ясовано, що вказане виконавче провадження 29.09.2010 року закінчено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 05.06.2019 року на виконанні не перебуває виконавчих документів відносно стягнення заборгованості з [PERSON] , матеріали виконавчого провадження передано до архіву та знищено зі спливом терміну їх зберігання, однак арешт знято не було. У зв`язку з тим, що відповідач не є власником зазначеного нерухомого майна, позивач просила суд зняти арешт з будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області від 08.12.2019 року у ВП № 15317255. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що 29.09.2010 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у старій редакції), державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 15317255 через те, що стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 24.09.2019 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.11). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 25.06.2019 року № 872 (а.с.32). [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.08.2005 року (де продавцями є [PERSON] та [PERSON] ), зареєстрованим в реєстрі за № 1093, та витягом з Державного реєстру правочинів від 17.11.2005 року № 1747775 (а.с.5, 6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.10.2017 року Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 803 (а.с.8). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.06.2019 року № 169882471, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції від 08.12.2009 року ВП 15317255 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9324475) на будинок [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно відповіді Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 05.06.2019 року № 11290 встановлено, що 29.09.2010 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № 15317255 щодо боржника [PERSON] закінчено, матеріали справи передано до архіву та знищено відповідно до вимог порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (а.с.10). Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Під час закінчення виконавчого провадження вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV виконані не були, у зв`язку із чим тривалий час питання про зняття арешту не вирішено, що призводить до порушення прав позивача, як власника майна. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент ухвалення рішення) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Арешт з усього майна боржника знімається виконавцем з підстав, визначених у частині 4 цієї статті, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 16 ЦК загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази наявності на теперішній час на примусовому виконанні виконавчого документу, за якими боржником є [PERSON] або її померлий чоловік, станом на час звернення з цим позовом та до моменту ухвалення рішення, відповідачем або третьою особою до суду не надано відомостей про повторне надходження на виконання до Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області виконавчого листа, а також не надано доказів, які спростовують обставини, на які посилається позивач у позовній заяві . Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9324475), накладений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції від 08.12.2009 року, яке 29.09.2010 року закінчено, підлягає скасуванню, оскільки жодного виконавчого провадження станом на час звернення з цим позовом до суду, де боржником був позивач, немає, майно підлягає звільненню з-під арешту, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768,40 грн. у зв`язку з їх документальним підтвердженням (а.с.1).

Outcome: approved