Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Чигиринської державної нотаріальної контори Кашицькою О.Г., вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Однак з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що на вказаний будинок, який раніше належав [PERSON] , 23.01.1990 року накладено обтяження у вигляді заборони відчуження за договором довічного утримання, при цьому відмітка про зняття заборони відсутня. Крім того, позивачу стало відомо, що 22.06.1993 року на вказаний будинок повтороно накладено заборону відчуження і відмітка про її зняття відсутня. Згідно відповіді Черкаського обласного нотаріального архіву від 21.08.2019 року надати договір довічного утримання вони не можуть, оскільки такий договір в нотаріальному архіві відсутній, що унеможливлює зняття заборони відчуження. Під час її звернення до Чигиринської державної нотаріальної контори за роз`ясненнями, листом від 18.09.2019 року № 756/01-16 позивача повідомлено про те, що 23.01.1990 року накладено заборону відчуження на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , про що зроблено запис в Реєстрі Чигиринської державної нотаріальної контори для реєстрації заборон (арештів) на будинки та в Алфавітній книзі заборон, відмітка про зняття заборони відсутня. При цьому, посилання на підставу накладення заборони відсутнє, що унеможливлює її ідентифікацію та подальше зняття. 22.06.1993 року накладено заборону на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , про що зроблено запис в Реєстрі Чигиринської державної нотаріальної контори для реєстрації заборон (арештів) на будинки та в Алфавітній книзі заборон, відмітка про зняття заборони відсутня. При цьому, наявне посилання на підставу накладення заборони, а саме, на договір довічного утримання, однак сам договір довічного утримання в нотаріальному архіві відсутній, що унеможливлює подальше зняття заборони відчуження. А тому, заборону можливо зняти лише за рішенням суду. Посилаючись на те, що наявність цих заборон перешкоджає їй у здійсненні свого права розпоряджатися майном, яке належить їй на праві власності, позивач просить зняти обтяження з належного їй будинку, внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та стягнути з відповідача на її користь понесені судови витрати у вигляді судового збору. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідач 07.11.2019 року надав суду відзив на позов, в якому посилався на те, що в нотаріуса відсутня процесуальна заінтересованість в предметі розгляду справи та реалізації прийнятого рішення, а тому він не є учасником спірних правовідносин, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Вивчивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року №5, правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з договору купівлі-продажу від від 16.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Чигиринської державної нотаріальної контори Кашицькою О.Г., [PERSON] продала, а [PERSON] купила в останньої житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . За змістом договору зазначений будинок належить продавцю [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого Чигиринською державною нотаріальною конторою 22.06.1993 року по р. № 1871 та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації 10.07.1996 року по р. № 1319. При цьому, в п. 4 вказаного договору зазначено, що вказаний будинок нікому іншому не продано, не подаровано, не заставлено, в спорі і під заборооною не перебуває (а.с. 12-13). Виходячи з викладених обставин, суд констатує, що з часу продажу житлового будинку право власності на нерухоме майно перейшло до іншого власника (позивача), і жодних застережень щодо його обтяження нотаріусом під час посвідчення договору встановлено не було. Разом з тим, судячи з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 185114677 від 17.10.2019 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 4893881 28.04.2007 року Чигиринською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання зареєстровано обтяження на дане домоволодіння, яке на час накладення заборони 23.01.1990 року належало [PERSON] . З цієї ж Інформаційної довідки вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 4976248 18.05.2007 року Чигиринською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання зареєстровано ще одне обтяження на дане домоволодіння, яке на час накладення заборони 22.06.1993 року належало [PERSON] (а.с. 10-11). Однак, як встановлено з листа Чигиринської державної нотаріальної контори від 18.09.2019 року № 756/01-16, згідно відповіді Черкаського обласного нотаріального архіву від 21.08.2019 року договір довічного утримання в нотаріальному архіві відсутній, що унеможливлює зняття нотаріальною конторою заборони відчуження. (а.с. 17). А тому суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що нотаріус не є учасником спірних правовідносин та в нього відсутня процесуальна заінтересованість в предметі розгляду справи та реалізації прийнятого рішення, оскільки заборони відчуження накладені на нерухоме майно саме Чигиринською державною нотаріальною конторою, а позивач не може іншим чином, ніж зняття заборони обтяження з майна, захистити своє право власності на належний їй будинок. За змістом ч. 2 ст. 509, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інші правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Як зазначалося вище, документальне підтвердження виникнення та підстави обтяження майна позивача відсутнє, оскільки договір довічного утримання, на підставі якого були накладені обтяження, в нотаріальному архіві відсутній, а тому суд розглядає справу за наявними доказами і виходить з того, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що існують матеріальні претензії до належного позивачу нерухомого майна, доказів протилежного відповідачем не надано. Разом з тим як вбачається з листа Чигиринської державної нотаріальної контори від 18.09.2019 року № 756/01-16 позивачу відмовлено у знятті заборони відчуження даного нерухомого майна та рекомендовано звернутися до суду. А як передбачено п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2013 року № 868, припинення обтяження проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. З врахуванням того, що документальне підтвердження виникнення та підстави обтяження майна позивача відсутнє, а позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку зняти обтяження з належного їй на праві власності житлового будинку, що порушує її право як власника на вільне та безперешкодне розпорядження майном, беручи до уваги, що починаючи з 1990 року до часу розгляду справи судом ніхто з учасників цивільних правовідносин не скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет обтяження, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає необхідним припинити обтяження належного позивачу нерухомого майна, що надасть їй можливість розпорядитися будинком на власний розсуд. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1536,80 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved