Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з уточненим позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позов обгрутовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] з 2002 року. Даний шлюб було розірвано Відділом ДРАЦС Городнянського РУЮ 15.01.2013 р., актовий запис № 01. Від шлюбу спільних дітей не мають. За час шлюбу на підставі Договору купівлі-продажу від 08.05.2004 р. позивач та [PERSON] придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на цей об'єкт нерухомості було зареєстровано на колишнього чоловіка позивача. [PERSON] помер [INFO] р. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Єдиним спадкоємцем після смерті колишнього чоловіка позивача є його син, [PERSON] (відповідач), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка позивача спільне майно між позивачем та відповідачем поділено не було. Тому позивач просить суд визначити її частку майна. В судове засідання позивач не з'явилась, згідно її заяви просила розглянути справу у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву, згідно якої позов визнав у повному обсязі, та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1,3 ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 372 ЦК України - майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved