Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким надати їй додатковий строк для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Маючи намір оформити спадщину, вона звернулася до сільської ради за місцем свого фактично постійного проживання, та секретар сільської ради оформила таку заяву, посвідчила її належним чином, яка зареєстрована в реєстрі 11.07.2006 року за № 73. Проте з яких підстав, заява не була надіслана державному нотаріусу та не було відкрито спадкової справи їй не відомо. Виконавши усі необхідні дії, вона була переконана в тому, що спадкова справа відкрита, та лише після звернення до нотаріуса в 2018 році їй стало відомо, що спадкова справа не заведена до теперішнього часу. Крім того, в 2007 році на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області, справа № 2-ц-983/2007 за нею, позивачем визнано право власності на спадкове домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] З огляду на зазначене вона, позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав, які наразі перешкоджають їй закінчити оформлення спадщини за заповітом після смерті матері. Позивач в судове засідання не з'явилася, була сповіщена належним чином (а.с.23,29). Надала заяву до суду про розгляд позовної заяви у її відсутність (а.с.34). Відповідач - Оріхівська сільська рада Болградського району Одеської області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с.23,28), позов визнав, справу просив розглянути у відсутність представника, про надав відповідну заяву (а.с.33). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER], актовий запис № 26, складений Оріхівською сільською радою Болградського району Одеської області від 01 липня 2006 року (а.с.12). За час свого життя, спадкодавець [PERSON], 18 лютого 1999 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON], позивачу по справі, що підтверджується заповітом посвідченим секретарем Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №23 (а.с.13). Згідно довідки Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області від 22.08.2018 року за № 1472 на день смерті [PERSON], разом з нею в спадковому домоволодінні за адресою: [ADDRESS], ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с.17). Позивач звернулася до Оріхівської сільської ради за місцем свого фактично постійного проживання, та секретар сільської ради оформила таку заяву, посвідчила її належним чином, яка зареєстрована в реєстрі 11.07.2006 року за № 73 (а.с.14), проте дана заява секретарем сільської ради не була надіслана до державного нотаріуса. В 2007 році на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області, справа № 2-ц-983/2007 за нею, позивачем визнано право власності на спадкове домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] (а.с.15). Згідно повідомленням приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округа Одеської області Станєвої В.Б. № 997/01-16 від 13.09.2018 року спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] - не заводилася, та листом № 898/02-31 від 22.08.2018 року нотаріус відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропуском шестимісячного строку, визначеного законом (а.с.19). Згідно повідомленням Одеського державного нотаріального архіву № 1767/01-20 від 24.09.2018 року, що за вказаними даними була отримана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру про відсутність інформації щодо заведення вищезазначеної спадкової справи (а.с.31, 32). Таким чином, позивач [PERSON], до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подала, разом зі спадкодавцем на час її смерті - не проживала. Вважала, що фактично вже прийняла спадщину так як мала заповіт, усі оригінали правовстановлюючих документів на спадковий будинок, на земельні ділянки, абонентські книжки знаходяться також у неї, а також будучи переконаною у подачі заяви на ім'я нотаріуса, що була посвідчена секретарем сільської ради. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Стаття 1272 ЦК України встановлює, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4 заяви по спорах про спадкове майно, в тому числі заяви про продовження строку на прийняття спадщини, розглядаються за правилами позовного провадження. Згідно п. 4 вищевказаної постанови, передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Відповідач, Оріхівська сільська рада Болградського району Одеської області, позов визнав (а.с.33). Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд приходить до переконання, що строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки він доглядав батька до його смерті, хоча не був зареєстрований, після смерті доглядав за належним йому майно, в тому числі отримував орендну плату за належну його батька земельну ділянку, а тому свідомо був переконаний, що таким чином він прийняв спадщину. Такі обставини, як те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов'язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Пропуск строку на прийняття спадщини хоча і є значним, позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки здійснивши дії щодо фактичного прийняття спадщини, яка станом на час розгляду справи відумерлою не визнана, не вчинив обов'язкових дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття, інші спадкоємці, які б здійснили дії по прийняттю спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] - відсутні, представник відповідача згідно письмової заяви не заперечує проти задоволення позову, що із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст.213 ЦПК України, є підставою для захисту права позивача на спадкування в судовому порядку, та свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved