Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду15.01.2015 року з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що згідно вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2012 року на її користь з [PERSON] стягнуто 107048,43 грн матеріального збитку. Однак відповідач свої зобовязання по виплаті матеріального збитку не сплачує, рішення суду залишається невиконаними, тому позивач вважає, що у неї виникло право вимагати стягнення з нього суми інфляційних нарахувань та 3% річних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Неодноразово збільшуючи розмір позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача відсотки за користування коштами за період з 01.08.2012 року по 24.07.2015 року в розмірі 9572,77 грн., та інфляційні втрати за період з 01.08.2012 року по 01.05.2015 року в розмірі 62516,28 грн., в також поштові витрати в розмірі 27,50 грн, а всього 72 116,55 грн. Крім того, позивач вказала, що через невиконання рішення суду вона була змушена звертатися до різних інстанцій (прокуратури, виконавчої служби, пенітенціарної служби, виправних колоній та органів міліції) з приводу його невиконання, що призвело до додаткових витрат та порушило її звичайний ритм життя, через невиплату матеріальних збитків вона не могла відновити пошкоджене майно, тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду, розмір якої оцінила в 8000 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 54). Відповідач [PERSON] до суду повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання ним особисто судових повісток (а.с. 36-38). Оскільки відповідач, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, позивач проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 54), тому суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 26.06.2012 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області винесено вирок, яким [PERSON] та [PERSON] засуджено за ст. 185 ч.3, 185 ч.2, 310 ч.1 КК України. Вказаним вироком суду стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 10 481,21 грн., 94 629,22 грн. в рахунок відшкодування спричиненого їй збитку в звязку з необхідністю відновлення пошкодженого майна, витрати по справі на суму 1938,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. Вирок суду набрав законної сили 12.07.2012 року (а.с. 14-18). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому частинами 2 та 3 вказаної статті, визначено, що зобовязання виникають з підстав , встановлених ст. 11 цього кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України зазначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Отже, із аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами зобовязального права, встановленими в книзі 5 Цивільного кодексу України. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням ( правова позиція Верховного суду України №113 цс 14 від 01.10.2014 року). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вживала заходів для примусового виконання вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2012 року. Згідно листа ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області від 16.07.2015 року №02-11/12213 вказано, що з 20.11.2014 року на виконанні відділу перебував виконавчий лист №240/887 від 26.06.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 117 048,43 грн. [PERSON] в добровільному порядку рішення суду не виконує. В ході здійснення виконавчих дій було встановлено відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення у [PERSON], а тому на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» 20.04.2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу (а.с. 50). Вказані обставини підтверджені також копією виконавчого листа № 240/887/12 від 26.06.2012 року, копією постанови державного виконавця ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області ВП №45531109 про повернення виконавчого листа стягувачу та копією акту державного виконавця від 07.04.2015 року (а.с. 42-44). В той же час, як вбачається з вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2012 року, позивачу присуджене солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди як з [PERSON] так і з [PERSON]. Згідно листа Відділу ДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області від 16.07.2015 року № 02-11/12214, на виконанні відділу з 03.08.2012 року по 08.11.2013 року, повторно з 15.01.2014 року по 26.08.2014 року, а також з 15.10.2014 року по 17.03.2015 року перебував виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 117048,43 грн., який повернутий стягувачу 17.03.2015 року на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. За час перебування на виконанні у вказані періоди виконавчого документу боржником [PERSON] на користь [PERSON] сплачено борг в розмірі 7800 грон, залишок боргу на момент повернення виконавчого документу 17.03.2015 року склав 109248,43 грн. (а.с. 51) Вказані обставини підтверджені також копією виконавчого листа № 240/887/12 від 26.06.2012 року, копією постанови державного виконавця ВДВС Криворізького районного РУЮ Дніпропетровської області ВП №45080407 про повернення виконавчого листа стягувачу та копією акту державного виконавця від 03.03.2015 року (а.с. 45-46). Як вказала позивач в своїй заяві, сплачені [PERSON] грошові кошти в розмірі 7800 грн. вона рахує як погашення їй моральної шкоди, визначеної вироком суду від 26.06.2012 року в розмірі 10 000 грн. (а.с. 54). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки до цього часу відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання перед позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивач визначає, що нарахування 3% річних повинно здійснюватися на заборгованості в розмірі 107048,42 грн. (матеріальна шкода стягнута на її користь згідно вироку суду від 26.06.2012 року) в період з 01.08.2012 року по 24.07.2015 року (день судового розгляду), то суд вважає за необхідне при розрахунку сум, які підлягають стягненню на її користь, враховувати визначені нею суми та період заборгованості. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9572,77 грн. в рахунок 3 відсотків річних від простроченої суми грошового зобовязання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 01.08.2012 року по 24.07.2015 року, згідно слідуючого розрахунку: 107048,43 грн. (сума боргу) х 3% х 1088 (кількість прострочених днів) / 365 / 100 = 9572,77 грн. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Позивач уточнивши позовні вимоги визначила період нарахування інфляційних втрат з 01.08.2012 року по 01.05.2015 року, Згідно відомостей Державної служби статистики України, індекс інфляції за період з серпня 2012 року по квітень 2015 року становить 1,723 (шляхом множення індексів інфляції за період з серпня 2012 року по грудень 2012 року (0,997х1,001х1,000х1,001х1,002), 2013 рік (1,005), 2014 рік (1,249), з січня 2015 року по квітень 2015 року (1,031х1,053х 1,108х1,14) . Розрахунок суми інфляційних витрат проводиться за формулою: сума боргу х (індекс інфляції -1), в даному випадку: 107048,43 х (1,723 -1) = 77396, 01 грн. Однак, стягненню підлягає заявлена позивачем суму інфляційних втрат в розмірі 62 516,28 грн., відповідно до ст.11 ЦПК України, в межах заявлених вимог. З відповідача також підлягають стягненню понесені позивачем витрати на поштові відправлення до Генеральної прокуратури України, Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, Синельніковської виправної колонії з метою належного виконання зобовязання відповідачем (а.с. 27-28), сума яких склала 27,50 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями «Укрпошти» (а.с. 3) . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в сумі 8 000 грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позову з наступних підстав. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, зі змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та іншими законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини, які виникли між сторонами врегульовані ст. 625 ЦК України, нормами якої не передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 8 000 грн. позивачу слід відмовити. З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 72 116,55 грн., з яких в рахунок погашення 3 % відсотків від простроченої суми за період з 01.08.2012 року по 24.07.2015 року 9572,77 грн., інфляційні втрати за період з 01.08.2012 року по 01.05.2015 року- 62561,28 грн., поштові витрати 27,50 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплат судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ухвалою суду від 11.03.2015 року позивача було звільнено від сплати судового збору по даній справі (а.с. 20), а отже з відповідача [PERSON], підлягає стягненню на користь держави судовий збір, який становить 1 % від суми задоволених позовних вимог в розмірі 721,17 грн..

Outcome: partial