Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи підставність тим, що вона, [PERSON] , є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Відповідачі: [PERSON] приходиться їй дочкою, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - онуками, місце проживання яких було зареєстроване у належному їй житловому будинку, утім фактично вони не проживають у вказаному будинку відповідно більше 20 років та 10 років, не несуть жодних зобов`язань щодо утримання майна, тому позивач вважає, що останні втратили право користування належним їй житлом. Оскільки відповідачі не бажають добровільно знятися з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає їй як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна, вказане стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 11.11.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надали, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок [NUMBER] від 06.05.2004 (а.с.5), [PERSON] являється власником житлового будинку із відповідними господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Із Довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 23.0-7.2019 за №599 (а.с.7) встановлено, що окрім [PERSON] у житловому будинку за [ADDRESS] осіб із власником, з яких: дочка: [PERSON] , 1960 р.н.; [PERSON] , 1963 р.н.; онуки: [PERSON] , 1987 р.н.; [PERSON] , 1993 р.н.; [PERSON] , 1989 р.н.; [PERSON] , 1985 р.н.; [PERSON] , 2010 р.н.; правнуки: [PERSON] , 2010 р.н.; [PERSON] , 2012 р.н. Згідно із Актом обстеження від 22.07.2019 складеного за участі представників органу місцевого самоврядування та депутата і затвердженого сільським головою (а.с.6), при обстежені виявлено, що у житловому будинку за [ADDRESS] проживає лише власник [PERSON] та її дочка [PERSON] , інші особи не проживають. Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів, таким, що втратили право користування належним їй житловим будинком. За правилами статті 150 ЖК України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Наведене кореспондується із вимогами статті 383 ЦК України. Зібрані у справі докази вказують на те, що відповідачі проживали у спірному будинку в якості членів сім`ї, будучи дітьми та онуками позивача, на підтвердження чому надано належні та допустимі докази. Встановлені судом обставини свідчать, що відповідачі користувались належним позивачеві житлом на підставі сервітуту. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. З аналізу вказаної норми слідує, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналізуючи зібрані у справі докази, їх належність та допустимість в розумінні норм ЦПК України, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту у продовж якого строку відповідачі не проживають в належному позивачеві житловому будинку, що є підставою для втрати такими членами сім`ї права користування житлом. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачем не доведено, отож вони не підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: dismissed