Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на піставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-220 від 05 травня 2009 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному житловому будинку зареєстрована [PERSON] , яка більше 5 років не проживає у цьому помешканні. Відповідач створює перешкоди у розпорядженні житлом, так як вона несе витрати пов`язані з користуванням і утриманням будинку, а також не має змоги оформити субсидію і вільно розпоряджатись цим житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити повністю та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти якого не заперечила позивач. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] більше 5 років не проживає у житловому будинку по [ADDRESS] . Протягом цього часу вона не навідується до спірного помешкання. Позивач не створює перешкод відповідачу у користуванні житловим будинком. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.05.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2009 року. Із копії будинкової книги на житловий будинок встановлено, що по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Позивач вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником спірного будинку в якому зареєстрована відповідач [PERSON] , котра є її дочкою, однак остання не проживає у цьому помешканні без поважних причин більше 5 років. Реєстрація відповідача у будинку створює їй, як власнику будинку, перешкоди у користуванні, розпорядженні житлом на власний розсуд, оскільки він не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що порушує її права, як власника будинку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Відповідно до з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставина не проживання [PERSON] у вищевказаному житловому будинку більше 5 років підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Оскільки [PERSON] не проживає у спірному помешканні без поважних причин понад рік та відсутні домовленості із власником житла та законні підстави збереження за нею права користування житлом, а тому суд прийшов до висновку, що згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України відповідач вважається такою, що втратила право на користування цим житлом. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved