Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 19 березня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено акт про намір купівлі житлового будинку [ADDRESS], загальною вартістю 137 700 грн., який на праві власності належить відповідачу. Відповідач отримала грошові кошти у розмірі 40 500 грн., але через сімейні обставини потреба у придбанні будинку позивачем відпала. [PERSON] грошові кошти повертати відмовилась, пояснюючи, що вони є завдатком. У зв'язку з цим, прошу стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 40 500 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги заявлені у позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Матеріалами справи встановлено, що 19 березня 2013 року між сторонами було укладено акт, посвідчений сільським головою Новозбур'ївської сільської ради, щодо наміру купівлі житлового будинку № 125, по вул. Виноградній в с. Нова Збур'ївка, Голопристанського району, Херсонської області. Позивачем надано грошові у кошти у сумі 40 500 грн. з зобов'язанням сплатити іншу суму у строки, обумовлені цим актом. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання попереднього договору [PERSON] грошові кошти у сумі 40 500 грн. авансу повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги у визнанні грошових коштів авансом у сумі 40 500 гривень - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому,

Outcome: approved