Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] кімн [NUMBER] Жила площа в гуртожитку була надана [PERSON] на період її роботи, та було видано ордер № 33 від 12.11.1997р. на займання жилої площі 30 кв.м. за вищевказаною адресою, сім`єю у складі 4-х чоловік. Про затвердження кімнати за цією сім`єю складено Протокол спільного засідання адміністрації та профкому центру «Укрспецвагон» № 82 від 09.02.2000 р. 27.10.2008 року між [PERSON] і ДП «Укрспецвагон» трудові відносини було припинено. [PERSON] звільнена за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП Української РСР. [PERSON] і [PERSON] ніколи не працювали на підприємстві. Відповідачі фактично не проживають за адресою своєї реєстрації, кімнатами не цікавляться, ремонту не роблять, комунальні платежі не сплачують, про що складено акти про факт непроживання від 18.03.2015р., від 11.04.2016 р., від 16.02.2017 р., від 12.12.2017 р., від 19.04.2018 р, за період по 29.11.2018 року утворилась заборгованість за комунальні послуги у сумі 25325,92 грн. У відношенні відповідачів ухвалено два судових рішення про стягнення з відповідачів боргу за комунальні послуги. На підприємстві є велика черга працюючих, які потребують тимчасового житла та поліпшення житлових умов. Відповідачів відсутні в жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців і підстав для збереження жилого приміщення за ними згідно ст.71 ЖК Української РСР немає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, показала, що [PERSON] є її сином та особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, у зв`язку з чим вимушений часто періодично проходити огляд та лікування, перебуває на обліку у лікаря психіатра, невропатолога, потребує її допомоги через наявне в нього захворювання. В лютому 2018 року вона поїхала в с. Стрілече з [PERSON] , де останній проходив лікування на протязі 20 днів, потім вони знаходилися у м. Харкові та збирали документи для проходження ВТЕК. Гуртожиток, в якому розташовані кімнати, складається з секцій, в її секції розташовані три квартири, в одній з яких зареєстровані вона та [PERSON] .. Її секція зачиняється вхідними дверима з замком. З сусідами по секції - сім*ями [PERSON] та [PERSON] у неї напружені відносини. Її кімнати обладнані меблями, в них наявні все необхідне для проживання, речі відповідачів, одяг, тощо. Коли в березні 2018 року вона з [PERSON] приїхали після чергового лікування останнього до свого житла, то вхідні двері секції були зачинені, вхідні замки в них змінені. Замки були змінені мешканцями інших двох квартир - сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Ключі від нових замків їй та [PERSON] надані не були. Вона з цього приводу звернулася до ЖЕКу, працівники якого зателефонували [PERSON] , і лише у зв`язку з цим він відчинив їм вхідні двері, і вона могла потрапили до секції та своїх кімнат. Вона побачила, що двері в її кімнати взламані, є відчиненими, у зв`язку з чим вона звернулася до дільничного. Ключів від вхідних дверей секції їй, її сину мешканці інших квартир секції не надали. Тоді вона зачинила свої кімнати, і у звязку з тим, що [PERSON] треба було продовжувати збирати додаткові медичні документи у зв`язку з його інвалідністю, уїхала в м. Харків на тиждень. Коли вона з [PERSON] повернулися до свого житла в квітні 2018 року, то знов потрапити не змогли, оскільки секція була зачинена, ключи їм не надавалися. Вона знов звернулася до ЖЕКу, працівники якого дзвонили іншим користувачам цієї секції, але останні їй ключ не надали. З квітня 2018 року вона не може потрапити до свого житла. Зі скаргами вона неодноразово зверталася до ЖЕКу, та до позивача, де її повідомляли, що її планується виселити. Кожного разу, коли вона виїжджала до м. Харкова, вона усно повідомляла працівників ЖЕКу про це. Щодо сплати за комунальні послуги, то вона написала заяву, щоб кошти стягували з її пенсії, а тому, вважала, що з неї відраховуються з 2013 року кошти за її заявою, а не рішенням суду. Перешкоджання у доступі до її житла продовжує існувати і на час розгляду справи, у зв`язку з чим вона звернулася до поліції. Відповідач [PERSON] просив розглядати справу у його відсутність у зв`язку з розладом його здоров`я, зазначав, що заперечує щодо позовних вимог, оскільки мешкав та мешкає за спірною адресою, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, будь-яких заяв, клопотань, в тому числі щодо повідомлень причин неявки в суд , від нього не надходило. Представник третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради у судове засідання не з`явився, в наданому суду клопотанні просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона мешкає в одній секції гуртожитку з відповідачами, з якими в неї склалися погані відносини, постійно відбувалися сварки. Також вона періодично проживає і за іншим місцем проживання. Приблизно з 2011 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають. З 2015 року по 2019 рік вона підписувала акти про непроживання відповідачів за місцем реєстрації. Показала, що два-три рази змінювалися замки на вхідних дверях до секції. Особисто вона після зміни замків нових ключів від вхідних дверей секції відповідачам не надавала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він мешкає в одній секції гуртожитку з відповідачами. З 2011 року відповідачі за місцем реєстрації не проживаються. На вхідних дверях до секції змінювалися замки. Одного разу йому зателефонувала відповідачка з приводу того, що вона не може потрапити до секції, оскільки та той період вони поміняли замок на дверях секції, і ключ відповідачці ніхто не надав. Потім він віддав ключ [PERSON] для виготовлення дублікату. Не зміг пояснити, чому цим ключом [PERSON] не змогла відчинити замок в секцію, і вважає, що зазначений ключ підходив до замку двері входу до секції, бо даним ключем він користувався. Ключів від змінених замків відповідачу [PERSON] він не надавав. Ним підписувалися акти про не проживання відповідачів за місцем реєстрації, які приносилися комісією позивача у печатному вигляді, та заповнювалися у секції гуртожитку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що з 2014 року вона працює на посаді паспортиста у філії ПВРЗ, в її обов`язки входить паспортний облік та нарахування комунальних платежів. З листопада 2008 року відповідачка має заборгованість по комунальним платежам. З 2015 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають, про що було складено акти спільно із завідуючою гуртожитку, а також вказані акти підписувалися сусідами по секції. До складання вказаних актів представники селищної ради не запрошувалися. Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації був встановлений зі слів сусідів цієї ж секції - [PERSON] та [PERSON] Підтвердила, що відповідачка зверталася зі скаргою на те, що їй перешкоджають потрапити до приміщення, після чого завідувач гуртожитку зателефонувала [PERSON] , та останній надав відповідачці нові ключі від вхідних дверей у секцію. Зі слів сусідів, ключі від вхідних дверей у секцію є у всіх мешканців секції. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона працює завідуючою п`яти гуртожитків філії ПВРЗ. ЇЇ безпосереднє місце роботи знаходиться поза приміщення гуртожитку. Гуртожиток, в якому зареєстровані відповідачі, вона навідує від трьох до п`яти разів, якщо в гуртожитку трапляються будь-які поломки. З жовтня 2015 року відповідачі за місцем реєстрації, про що було складено акти. Факти відсутності відповідачів за місцем реєстрації встановлювався зі слів сусідів цієї ж секції. Їй відомо, що відповідачка зверталася до поліції з того приводу, що їй перешкоджають потрапити у житло. Крім того, відповідачка також зверталася до неї зі скаргою, про те, що їй перешкоджають потрапити до секції, після чого вона зателефонувала сусідам по секції, які пообіцяли надати відповідачці ключи від вхідних дверей. Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 130 ЖК Української РСР передбачено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів Української РСР. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , перебуває на балансі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» ПАТ «Укрзалізниця» /а.с. 8, 9/. Як вбачається з наказу № 175-К від 16.11.1988 року [PERSON] , з 16.11.1988 року була прийнята на посаду транспортувальника в Деревообробному цеху Панютинського ордену «Знак Пошани» ВРЗ ім. Ф. Е .Дзержинського /а.с.15/. Згідно наказу (розпорядження) № 1811/ОС від 27.10.2008 року Укрспецвагон /а.с.16/, [PERSON] була звільнена 27.10.2008 року за угодою сторін /а.с. 16/. [PERSON] на період її роботи була надана житлова проща у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] кімн. [NUMBER] , зі складом сім`ї 4 чоловіки, що підтверджується ордером на заняття житлової площі у гуртожитку № 33 від 12.11.1997 року, /а.с.18/ та протоколом № 82 спільного засідання адміністрації та профкому центру «Укрспецвагон» з додатком /а.с. 19-21/. Суд розглядає справу на підставі наявних в справі доказів. В матеріалах справи відсутні дані, які вказували б на те, що між сторонами діє договір, укладений у відповідності до ст. 130 ЖК Української РСР, про порядок користування жилою площею в гуртожитках. Суду також не надано Положення про користування гуртожиткам. Як вбачається з карток реєстрації /а.с.а.с.22-24/ та особового рахунку [NUMBER] / а.с.12/ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані у спірному житлі з 08.12.1998 року. Представник позивача вказує на те, що відповідачі за місцем реєстрації не мешкають без поважних причин понад шість місяців, а тому є підстави для визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] особами, які втратили право користування житловим приміщенням. За приписами ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК Української РСР також встановлено умови збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців в тому числі у випадку виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому, і право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. [PERSON] вказала, що спірні кімнати є її єдиним житлом, вона ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, кімнати обладнані меблями, в них наявне все необхідне для проживання, особисті речі її та [PERSON] , одяг, тощо. Вона та [PERSON] , який є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, бувають тимчасово відсутні в їх житлі лише у випадку виїзду до інших населених пунктів на час проходження огляду та лікування [PERSON] в медичних закладах, збору медичних документів з приводу захворювань [PERSON] . Крім того, з боку сусідів по секції - [PERSON] , [PERSON] існує перешкоджання у доступі їй та [PERSON] до їх житла. Дані ствердження позивачем спростовані не були. Як свідчать матеріали справи, з позовом позивач звернувся до суду 30.11.2018 року, в підтвердження вимог суду надані акти про непроживання осіб. Так, позивачем були складені: один акт - у 2015 році, один акт - у 2016 році, три акти - у 2017 році, один акт - у 2018 році. Як вбачається з цих актів від 18.03.2015 року, 11.04.2016 року, 16.02.2017 року, 16.05.2017 року, 12.12.2017 року, 19.04.2018 року /а.с. 25-30/, вони складені лише у відношенні одного з відповідачів, а саме, лише у відношенні [PERSON] Дані щодо інших відповідачів в цих актах відсутні. При цьому вказані акти складені працівниками позивача із залученням по одній особі з осіб-сусідів відповідачів по секції - або [PERSON] , або [PERSON] . Крім того, суд звертає увагу, що вказані акти взагалі не містять часу їх складання. Заявляючи вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цих осіб понад шість місяців, у 2018 році був складений лише один акт - 19.04.2018 року. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] вказувала на перешкоди з боку сусідів у її проживанні та проживанні [PERSON] в їх кімнатах, в тому числі з 2018 року, зазначала, що вони не мають можливості потрапити до своїх помешкань, оскільки у вхідних дверях секції були змінені замки мешканцями інших двох квартир, які знаходяться у секції, з якими у них напружені відносини, що ключів від нових замків їй та [PERSON] ніхто не надавав. З цього приводу вона зверталася до працівників ЖЕКу, Лозівського ВП ГУНП в Харківській області. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що з відповідачами, з якими в неї склалися погані відносини, постійно відбувалися сварки, що два-три рази на вхідних дверях до секції змінювалися замки, і вона після зміни замків нових ключів від вхідних дверей секції відповідачам не надавала. Свідок [PERSON] свідчив, що на вхідних дверях до секції змінювалися замки. Одного разу йому телефонувала відповідачка з приводу того, що вона не може потрапити до секції, оскільки та той період вони поміняли замок на дверях секції, і ключ відповідачці ніхто не надав. Потім він надавав ключ [PERSON] для виготовлення дублікату. Не зміг пояснити, чому цим ключом [PERSON] не змогла відчинити замок в секцію, і вважає, що зазначений ключ підходив до замку двері входу до секції, бо даним ключем він користувався. Ключів від змінених замків відповідачу [PERSON] він не надавав. Свідок [PERSON] підтвердила, що відповідачка [PERSON] дійсно зверталася зі скаргою на те, що їй перешкоджають потрапити до приміщення, з приводу чого завідувач гуртожитку телефонувала [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є завідуючою гуртожитку, повідомила, що їй відомо, що відповідачка [PERSON] зверталася до поліції з того приводу, що їй перешкоджають потрапити у житло. Крім того, відповідачка також зверталася до неї зі скаргою, про те, що їй перешкоджають потрапити до секції, після чого вона зателефонувала сусідам по секції, які пообіцяли надати відповідачці ключи від вхідних дверей. Згідно наданих медичних документів, відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, страждає на гіпоксично-ішемічну енцефалопатію(дитячий церебральний параліч) з тетрапарезом, лікворно-венозною дисциркуляцією, астенічним синдромом, інтелектуально - мнестичними та когнітивними порушеннями, перебуває на Д -обліку у сімейного лікаря, нервопатолога. Вперше звернувся до психіатра у 2000 році, перебував на стаціонарному лікуванні з 21.01.2018 року по 30.01.2018 року, з 09.02.2018 року по 22.02.2018 року, з 25.04.2018 року по 30.04.2018 року, звертався до обласної клінічної лікарні в м. Харкові в серпні 2018 року /а.с.90-92, 122-128, 202- 205, 2015-2016/. Відповідачем [PERSON] надано акт обстеження санітарно-побутових умов проживання від 01.02.2018 року, складеного секретарем Панютинської селищної ради, спеціалістом служби у справах дітей виконкому Панютинської селищної ради, інспектором ВОБ Панютинської селищної ради, згідно якого було обстежено кімнати за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що [PERSON] проживає з [PERSON] в двокімнатній секції із загальними кімнатами санітарно-гігієнічного призначення та кухнею. Кімнати обладнані необхідними меблями, побутовими приладами, в наявності необхідний запас продуктів харчування, стан приміщення - задовільний./а.с. 197/. Отже, вказані вище обставини свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не втратили інтересу до свого житла, зазначене житло є їх єдиним житлом, вони ставляться до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, їх кімнати обладнані меблями, в них наявні особисті речі, одяг, тощо. [PERSON] та [PERSON] , який є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, тимчасово відсутні в житлі лише у випадку виїзду до інших населених пунктів на час проходження огляду та лікування [PERSON] в медичних закладах, збору медичних документів з приводу захворювань [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не могли потрапити до житла через зміну замків у вхідних дверях секції іншими сусідами по секції та ненаданням їх ключів від змінених замків. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, чого позивач не довів. Таким чином, позивачем не було доведено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин відсутні понад шість місяців у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] кімн. [NUMBER] , а тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив права користування житловим приміщенням, то вони не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання у спірному приміщення 20.12.2018 року до відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15.02.2019 року /а.с.56/. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed