Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданим Львівським локомотиворемонтним заводом 02.12.1996 року співвласниками квартири [ADDRESS] є вона та її син, [PERSON] . Крім сина у квартирі зареєстровані також діти її сина 2003 р.н. та 2008 р.н. та відповідач [PERSON] . Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2019 року, шлюб між її сином та відповідачем [PERSON] розірвано, до постановлення судом рішення у справі про розірвання шлюбу, в березні 2019 року, відповідч забрала особисте майно та разом з дітьми добровільно покинула квартиру, з того часу більше в ній не проживає. Перешкод у користуванні житлом відповідачу ними не чиниться, місце її перебування невідоме. Враховуючи, що відповідач тривалий час, без поважних причин не проживає в спірній квартирі, утримання житла та всі витрати зі сплати комунальних послуг несуть вона та її син як співвласники житла самостійно, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.17). В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, при цьому доповнила, що в 2003 році її син, [PERSON] , одружився з відповідачкою, після одруження місце проживання відповідача зареєстрували в квартирі [ADDRESS] та проживали всі разом. Однак після одруження відносини між її сином та невісткою не склались, в березні 2019 року відповідач забрала свої особисті речі, меблі, побутову техніку та разом з дітьми залишила квартиру. З того часу відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає, її особистих речей немає, місце її перебування зараз їм невідоме. 03 грудня 2019 року шлюб між сином та відповідачем рішенням Залізничного районного суду м. Львова розірвано. Відповідач виселилась з квартири добровільно, жодних перешкод в користування житлом їй не чинилось, звернень в поліцію щодо вчинення перешкод відповідачу в користуванні квартирою не було. Однак, факт реєстрації відповідача в належній їй та сину квартирі не дає можливості їм вільно нею розпоряджатись, тому просить позов задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі та додатково пояснив, що відповідач добровільно забрала особисте майно та виселилась з квартири, до одруження з ним вона проживала в с. Липиці Миколаївського району Львівської області, однак місце її перебування та дітей зараз йому невідомо, жодних перешкод в користуванні квартирою їй не чинилось. Просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач, належним чином була повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подала. У визначений судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подала, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомила, заяви про поновлення строку для подання відзиву до суду також не подано. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідків [PERSON] , [PERSON] оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру виданого 01.12.1996 року Львівським локомотиворемонтним заводом згідно з розпорядженням (наказом) від 25.09.1986 року №486 (а.с. 4). Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 4-20 виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Роксоляни 6» від 01.06.2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи, а саме: третя особа [PERSON] (співвласник), відповідач - [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) (а.с.5). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з березня 2019 року, особистих речей [PERSON] в квартирі немає, що підтверджується актом ОСББ «Роксоляни 6» від 01.06.2020 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2019 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) зареєстрований 17.03.2007 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 53, свідоцтво про шлюб [NUMBER] розірвано. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 03.01.2020 року. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами сторін у справі, проживають в одному будинку за адресою: [ADDRESS] , з весни 2019 року відповідача [PERSON] за адресою проживання не бачили, наскільки їм відомо, відповідач забрала особисті речі та разом з дітьми виселилась з квартири, місце її проживання зараз невідоме. Жодних перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніколи не чинилось. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч. 2 ст. 29 ЦК України). Таким чином, враховуючи досліджені судом письмові докази, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з березня 2019 року. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власниками житла щодо порядку користування квартирою, а тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 840,80 грн. сплаченого при подачі позовної зави судового збору.

Outcome: approved