Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 10 067,87 грн., вихідної допомоги у розмірі 15 093,00 грн. та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 20 124,00 гривень, зазначивши в позовній заяві, що 30 вересня 2017 року її було звільнено з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» за ст. 38 ч. 3 КЗпП. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, відповідач був зобов'язаний в день звільнення, виплатити їй всі належні їй суми, однак розрахунок з позивачем у повному обсязі не здійснений до теперішнього часу. Вважає свої права порушеними, та відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 10 067,87 грн., вихідної допомоги у розмірі 15 093,00 грн. та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 02.10.2017 року по 06.03.2018 року у розмірі 25 272,00 гривень. У судове засідання позивачка не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду, щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 30 вересня 2017 року [PERSON] було звільнено з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» за ст. 38 ч. 3 КЗпП. В грудні 2017 року підприємство було перейменовано на КТ «Кастор». Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні, підприємство має виплатити працівнику всі належні йому суми, а про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів. Загальна заборгованість відповідача з заробітної плати складає 51 917,08 гривень, позивачем стягнуто заборгованість у розмірі 31 325,97 гривень за судовим наказом від 23.05.2017 року та 10 526,24 гривень за судовим наказом від 16.08.2017 року. Залишок заборгованості з заробітної плати складає 10 067,87 гривень, що підлягає стягненню. Також, в порушення норм чинного законодавства, позивачу не була нарахована вихідна допомога передбачена положеннями ст. 44 КЗпП України, адже при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Виходячи з довідки, наданої відповідачем, відповідно до якої середньоденний заробіток позивача складає 234,00 грн., з розрахунку середньомісячної кількості робочих днів 21,5 розмір вихідної допомоги складає 15 093,00 гривень (234,00 грн. * 21,5* 3 місяці). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власники або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку, виходячи з середньоденного доходу позивача, який складав 234,00 грн., за період з 02.10.2017 року по 06.03.2018 року становить 25 272,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved