Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що від подружнього життя з відповідачем мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка повністю перебуває на її утриманні. Судовим наказом Червоноградського міського суду Львівської області від 10.01.2019 року [PERSON] зобов`язано до сплати на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що протягом останніх трьох з половиною років відповідач не приймає участі у вихованні дочки, не виконує свої батьківські обов`язки, не спілкується з дитиною. Станом на 22.11.2019 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 18 987,27 грн. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 21.04.2020 року відкладено підготовче провадження у даній справі. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 28.05.2020 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 18.06.2020 року відкладено судове засідання у даній справі. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 27.07.2020 року відкладено судове засідання у даній справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснила, що відповідач частково сплатив аліменти у грудні 2019 року, з того часу аліменти не платить. Просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, заперечень, відзиву та заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. Відповідач 17.06.2020 року, 27.07.2020 року та 21.08.2020 року подавав клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні від 21.08.2020 року зазначив, що позов не визнає, просить в задоволенні такого відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 12.05.2020 року № 57 п.4 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , підтримує. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Судом установлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Станом на 22.11.2019 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 18 987,27 грн. (а.с. 11). Водночас, як зазначила позивач в судовому засіданні, відповідач у грудні 2019 року частково сплатив заборгованість по аліментах. Згідно з копією акту КП «Червонограджитлокомунсервіс» Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 20.12.2018 року № 1032 [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] разом з мамою [PERSON] (а.с. 9). У відповідності до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 12.05.2020 року № 57 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц. Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» ухвалив рішення від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), де наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В даному випадку позивачем не надано суду жодних доказів про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] понад 3 роки. Не представлено доказів і того, що відповідач не надавав жодних коштів на утримання дитини, оскільки позивача в судовому засіданні зазначила про часткове погашення відповідачем у грудні 2019 року заборгованості зі сплати аліментів. Суд також враховує факт заперечення відповідачем щодо позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності такого обов`язкового елементу, як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків. Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц. Враховуючи наведене, те, що по справі дійсно не встановлено беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, яке, зокрема, сприятиме інтересам його дочки, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed