Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому, із уточненнями позовних вимог, просить виселити [PERSON] з будинку №21 по вулиці Долинка у с.Суховоля Бродівського району Львівської області, без надання іншого жилого приміщення, підстав передбачених ст.ст.16, 321, 391 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачка являється власником житлового будинку №21 по вулиці Долинка в с.Суховоля Бродівського району Львівської області. Відповідач проживає в даному будинку, тобто користується належним їй нерухомим майном, без будь-яких правових підстав, оскільки являється колишнім чоловіком її дочки та проживає у даному будинку без реєстрації та порушує її право як власника. Так як вона являється власником даного будинку то відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України має право розпоряджатися, користуватися належним майном на власний розсуд. Тому просить постановити рішення, яким задоволити її позовні вимоги. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивачка та її представник подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, просять його задовольнити. У випадку неявки відповідача не заперечили щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання, повторно, не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, яка долучена до матеріалів справи, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд,зясувавши обставини справи та перевіривши їх представленими доказами, приходить до наступного висновку. Згідно\~ст.3 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] марії Петрівні, [INFO], на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Долинка, 21, с.Суховоля, Бродівського району Львівської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 953293 від 08.07.2003 (а.с.8). Відповідно до ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Судом встановлено, що у житловому будинку за адресою с.Суховоля вул. Долинка,21 Бродівського району Львівської області, без реєстрації проживає [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Суховільської сільської ради Бродівського району Львівської області №1313 від 15.11.2017 року (а.с.21). Відповідач являється колишнім чоловіком дочки позивачки [PERSON], шлюб розірвано 19.10.2011 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 04.02.2016 (а.с.22). Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для виселення [PERSON] із житлового будинку в с. Суховоля вул.Долинка,21 Бродівського району Львівської області, який на праві власності належить позивачу. На підставі ст.321,383,391 ЦК України,

Outcome: approved