Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до територіальної громади с. Хмільна в особі Хмільнянської сільської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування. У позові позивач вказала, що вона є дочкою [PERSON], яка померла 16 грудня 2006 року, після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцем майна померлої є її дочка [PERSON], яка прийняла спадщину у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем понад 5 років, доглянула та поховала свою маму. Позивач звернулася до Канівської державної нотаріальної контору, з приводу оформлення спадщини за законом, де отримала відмову в видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом в звязку з тим, що у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно садибний житловий будинок №214 по вул. Шевченка в с. Хутір-Хмільна Канівського р-ну Черкаської області і належав померлій [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю посилаючись на обставини, викладені у позові та просили його задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Хмільна в особі Хмільнянської сільської ради голова села [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, оскільки земельна ділянка під спірним будинком виділена іншій особі, сам будинок зруйнований. Позивач тривалий час не опікувалася будинком, а тому представник відповідача вважає, що остання немає права на цей будинок. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримала, оскільки спірний будинок зруйнований, позивач та її мати не проживали в ньому тривалий час, земельна ділянка виділена іншій особі, яка набула на неї право приватної власності. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі від 02 грудня 2016 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 20). Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Дослідженням свідоцтва про смерть серії І-СР № 051636 від 19.12.2006 року (а.с.6) встановлено, що [PERSON] померла 16 грудня 2006 року в с. Хмільна Канівського р-ну Черкаської області. Рішенням Канівського міськрайонного суду №697/1517/16-ц від 03.08.2016р. визнано причину пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] поважною та встановлено додатковий строк для подання до нотаріальної контори для прийняття спадщини два місяці (а.с.28). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2016 року, зареєстрованого в реєстрі №1-2587 (а.с.7) вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті матері [PERSON], яка померла 16.12.2006 року. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), яке знаходиться в КСП «Придніпровське», Хмільнянської сільської ради Канівського р-ну Черкаської області, розміром 2,45 га. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої [PERSON] в силу приписів ст.ст.1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09 листопада 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 214 , який розташований: вул.. Шевченка, в с. Хутір-Хмільна, Канівського району, Черкаської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, (далі - постанова від 09.11.2016 року, а.с. 10-11). З довідки виданої виконкомом Хмільнянської сільської ради Канівського району Черкаської області 11 квітня 2016 року № 380 вбачається, що позивач з 2001 року проживала з [PERSON] по дату її смерті 16.12.2006 року в с. Хмільна вул.. Грабова,14, доглянула її та поховала за власний рахунок (а.с. 17). На противагу вказаної вище довідки, виконавчий комітет Хмільнянської сільської ради Канівського району Черкаської області видав довідку від 28.11.2016 року про те, що в с. Хутір-Хмільна по вулиці Шевченка №214 Канівського району Черкаської області з 1978 року по день смерті мешкала і була зареєстрована [PERSON], яка померла 16.12.2006 року. На день смерті з нею ніхто не мешкав і не був зареєстрований (а.с.18). З наданих на дослідження в судове засідання погосподарських книг за період з 01.01.1967 р. (а.с.62) встановлено, що домоволодіння по вул..Шевченка, 214 в с.Хутір-Хмільна Канівського району відноситься до категорії «колгоспний двір» і станом на 15.04.1991 року єдиним членом господарства була голова [PERSON], але свідоцтво про право власності вона не отримувала (а.с.62). Крім того в судовому засіданні були досліджені: погосподарська книга № 1 за 2001-2005 рр., з якої вбачається, що [PERSON] значилась як голова двору домогосподарства по вул. Шевченка, 214 в с. Хутір-Хмільна, Канівського району до 01.01.2004 року. Станом на 01.01.2005 року, як власник житлового будинку не зазначалась. Померла 16.12.2006 року. В погосподарських книгах за 2006-2010 рр. як власник житлового будинку також не зазначалась. (а.с.90-92, 97, 98). Як зясувалося в судовому засіданні померла [PERSON] у 2002 році уклала з [PERSON] усний договір купівлі - продажу будинку. Доказом цього є рішення Хмільнянської сільської ради від 08.08.2004 року № 13-3 на підставі заяви [PERSON] згідно якого було списано земельну ділянку з [PERSON] та наділено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON] (а.с.59-60) . На підтвердження своїх показів відповідач надав до суду копію журналу реєстрації заяв громадян (а.с. 89). Крім того підтвердженням цього є акт від 12.01.2017 року, засвідчений головою Хмільнянської сільської ради, відповідно до якого жителі села громадяни: [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], засвідчили, що [PERSON] з 2001 року за адресою вул.. Шевченка,214 в с Хутір Хмільна Канівського району не проживала, так як фактично проживала по дату смерті 16.12.2006 року за адресою вул.. Грабова,14 в с. Хмільна, Канівського району, крім того вказали, що до 2009 року будинок № 214 по вул.. Шевченка в с. Хутір Хмільна був зруйнований і не придатний для проживання, коштом та силами гр.. [PERSON] споруда була відновлена. 29 грудня 2009 року [PERSON] було передано у власність зазначену земельну ділянку, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №769429 (а.с.49). Також підтвердженням показів представника відповідача [PERSON] про те, що на момент 2008-2009 років спірний будинок був зруйнований є документація, яка виготовлялася під час приватизації земельної ділянки у 2008-2009 роках (копія технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,2325 га гр.[PERSON]І.) 12.06.2014 року [PERSON] померла, її спадкоємцем є [PERSON], яка ухвалою Канівського міськрайонного суду від 13.12.2016 року залучена до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Нотаріуси наділенні повноваженнями щодо вчинення нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину (ч.1 п.3 ст. 34 Закону України Про нотаріат). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством (ст. 67 Закону України «Про нотаріат»). На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ст. 49 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених обєктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність (ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. (п.3,4 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядку). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів. З системного аналізу наведених в рішенні норм вбачається, що право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Якщо право власності на будинок підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлю органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобовязаний прийняти таку довідку разом з іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. За умови подання особою документів визначених ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» можлива реалізація прав особи. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні виникає у разі об'єктивної неможливості особою, як спадкоємцем виконати зазначені у постанові вимоги нотаріуса. У випадку безпідставної відмови у вчиненні нотаріальної дії, особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти оскаржує відмову до суду. Факт володіння особою будинком на праві власності може встановлюватись судом, якщо наявний правовстановлюючий документ на цей будинок втрачений і у заявника не має можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі на будинок, земельну ділянку, вклади є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Суд зауважує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Отже, позивач повинен був реалізовувати своє право, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, шляхом подання нотаріусу необхідних документів або після відмови у вчиненні нотаріальної дії мав право звернутися до суду щодо оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Позивачем не було надано достатніх доказів, що за життя спадкодавець набував права власності на будинок, земельну ділянку. За таких обставин позивач також не набуває права власності у порядку спадкування. До позивача можуть перейти лише визначені майнові права, які належали спадкодавцю на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку позивач повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Вирішуючи справу

Outcome: dismissed