Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача та після уточнень просила суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто по 1/2 за кожним, право власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . Позивач у позовних вимогах і своїх поясненнях посилається на те, 30.12.1995 року, після смерті власника будинку, вони з відповідачем вселилися у житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] і проживають у ньому до теперішнього часу. У них народилося і виросло двоє дітей, з якими вони весь час проживають у зазначеному будинку. До теперішнього часу ніхто не заявив про свої права на зазначений будинок і не претендує на нього. На час вселення це був старенький невеличкий будинок загальною площею 49,17 кв м, житловою площею - 32,41 кв м і складався із трьох жилих кімнат, коридору, веранди. Протягом сімейного життя за сумісні кошти подружжя, спільною працею, вони з відповідачем повністю переобладнали будинок, зробили реконструкцію, а також здійснили велику камінну прибудову до будинку. Збудували гараж, камінний сарай, вигрібну яму, душ, вбиральню, металеву виноградну арку, проведи водопровід, здійснили за власні кошти газифікацію будинку. Вони поставили у будинку нові вікна, двері, перекрили дах новою черепицею, а на присадибній ділянці посадили сад. Представник [PERSON] до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в уточненому позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Надав до суду власноруч написану заяву про визнання позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області у судове засіданні не з`явився, але надав письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, з позовними вимогами погодився і просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. За життя згідно запису в по господарській книзі № 4 Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 57) Рішенням Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 115 -ХХІІІ від 06.12.2000 року перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 10.04.1992 року виконкомом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 14.(а.с.4) Спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась. (а.с.55) 26.04.1996 року у виконкомі Кремидівської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 3, а після одруження дружина взяла прізвище - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Кремидівською сільською Радою народних депутатів Комінтернівського району Одеської області 26.04.1996 року (а.с. 13). [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис № 4 та виконкомом Кремидівської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області видано свідоцтво про народження [NUMBER] (а. с. 14). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що в книзі актів стану про народження зроблено відповідний запис за № 17 та виконкомом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області видано свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с. 15). Згідно довідки Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області, залученої до матеріалів справи за клопотанням відповідача, в даному житловому будинку проживають сторони і їх діти.(а.с.58) Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Юридична фірма «БТІ-СФЕРА ПЛЮС» станом 12.09.2016 року житловий будинок за адресою [ADDRESS] складається з літ. А - загальною площею 118,0 кв.м, житловою 33,0 кв.м, допоміжною 85,0 кв.м, літ. а - прибудова, літ. а1 - прибудова, літ. а 2 - прибудова, літ. а 3 - прибудова, літ. а 4 - тераса, літ. Б - вбиральня, літ. В - душ, літ. Г - гараж, літ. Д - сарай, І - цистерна, № 1 - огорожа, № 2 - ворота, вартістю 216681 грн.(а.с.42-46) Сторони відкрито, безперервно та добросовісно володіють та користуються житловим будинком який розташовано в [ADDRESS] з 1996 року і по теперішній час утримули будинок в належному стані, здійснили перебудову за рахунок власних спільних коштів та праці. Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.5ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Відповідно ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 ст.344ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Відповідно до п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд приймає до уваги, що позивачка та відповідач добросовісно заволоділи, безперервно та відкрито володіють протягом понад 10 років нерухомим майном, житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Визнання позову відповідачами не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем. За результатами дослідження матеріалів справи та надання правової оцінки доказам суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Сімейне право України закріплює принцип спільності майна подружжя, який означає об`єднання майна чоловіка і жінки (повністю або в певній частині) в єдину майнову масу та встановлення ряду спеціальних правил щодо його володіння, користування та розпорядження. Режим спільності майна подружжя означає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, вважається спільним, якщо інше не встановлено договором сторін або законом. Частиною 2 статті 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд дійшов висновку, що житловий будинок загальною площею 118,0 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м, допоміжною 85 кв.м, з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності сторін, колишнього подружжя. Відповідно до статті 70 ч. 1 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними. Отже позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved