Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: автомобіль марки Nissan Teana VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску та виділити [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя - у приватну власність 1/2 частину зазначеного автомобіля припинивши на цю частку зазначеного майна право власності [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 22.04.2009 року було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто наступне майно: Nissan Teana VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску. Вказаний автомобіль перебуває у користуванні відповідача. Домовленість щодо поділу майна між сторонами не досягнута. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2020 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 22.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом №383. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахимівського районного управління юстиції у м. Севастополі. Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2020 року. Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя спільно набули наступне майно: легковий автомобіль моделі Nissan Teana VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску. Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України. Позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: автомобіль марки Nissan Teana VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску та виділити [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя - у приватну власність 1/2 частину зазначеного автомобіля припинивши на цю частку зазначеного майна право власності [PERSON] . Позивач посилалась на те, що відповідач на свій розсуд і в власних інтересах володіє та користується належним їх подружжю спірним автомобілем Nissan Teana VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску та відмовляється добровільно його поділити. Також, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить ш на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у п.п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами. Отже, незважаючи на те, що право власності на спірний автомобіль у 2013 році зареєстроване на відповідача [PERSON] , автомобіль моделі Nissan Teana VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв`язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя, за виключенням майна набутого за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також житла, набутого за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З огляду на те, що придбаний у період шлюбу автомобіль Nissan Teana VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя, зазначений автомобіль підлягає розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, враховуючи предмет позову та те, що майно розподілено між сторонами в рівних частинах, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1352,00 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 420,40 грн. судового збору за забезпечення позову.

Outcome: approved