Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею, [PERSON] , право власності на житловий будинок (А), загальною площею 123,8 кв.м., житловою площею 58,0 кв.м., сарай (Б) площею 21,1 кв.м., сарай (В) площею 15,2 м.кв., огорожу (№1) та ворота металеві (№2), які знаходяться по [ADDRESS] (а.с.1). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] , належав житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами в с. Кальне, Козівського району Тернопільської області. Зазначений будинок відноситься до колгоспного двору, членами якого були, окрім її чоловіка, її матір [PERSON] , вона [PERSON] , а також її діти: син [PERSON] та донька [PERSON] померла [INFO] . Звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини, остання їй відмовила та роз`яснила, що питання прийняття спадщини щодо майна колишнього колгоспного двору може вирішуватися виключно у судовому порядку. Зазначає, що її син та донька не заперечують щодо визнання за нею права власності на увесь будинок в цілому. На підставі вказаного, просить задовольнити позовну вимогу в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 26.05.2017 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено попереднє судове засідання (а.с.24). 14.11.2017 року, 05.06.2018 року та 07.06.2019 року від Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області надійшли «відзиви на позовну заяву», у яких її представник зазначив, що позовні вимоги вони підтримують повністю і просять розглядати справу без їхньої участі (а.с.25, 32, 45). 05.11.2019 року від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, у якій вона, серед іншого, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.63). 05.11.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду по суті (а.с.64). Позивач у судове засідання не з`явилася, подавши при цьому вказану вище заяву про здійснення розгляду справи у її відсутності (а.с.63). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши при цьому зазначені відзиви, у яких просив здійснювати розгляд справи без його участі (а.с.25, 32, 45). Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено,\~що житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~за адресою:[ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з п`ятьох членів, головою якого був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 14.11.1992 року (а.с.6). Як вбачається із виписки з погосподарської книги від 11.06.2016 року станом на 15.04.1991 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.05.2004 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.03.2010 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.15). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідкою Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області №365 від 29.06.2016 року, з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (мама) (а.с.14). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідкою Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області №364 від 29.06.2016 року, з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] (дочка), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук) (а.с.16). Судом не встановлено факту складення заповіту на випадок своєї смерті, спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] .. Позивач після смерті [PERSON] та [PERSON] , зверталася до Козівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що власність колгоспного двору, як правова категорія та форма власності відсутня у чинному законодавстві (а.с.22). Крім того, судом також встановлено, що інші члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] та [PERSON] до одруження « [PERSON] ) [PERSON] від своїх часток у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] та [PERSON] відмовилися на користь своєї матері [PERSON] (а.с.65-67). Також, [PERSON] та [PERSON] до одруження [PERSON] під час розгляду справи подали заяви про те, що «відмовляються від своїх часток у майні колишнього колгоспного двору, що по [ADDRESS] на користь [PERSON] (а.с.17-21). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218\~ЦК України\~до\~складу спадщини\~входять всі\~права та\~обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинялися\~в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] померли і позивач проживала із ними на момент смерті, а [PERSON] та [PERSON] до одруження « [PERSON] відмовилися від своїх часток у спадковому майні на користь [PERSON] , виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] , задовольнивши позов в цій частині. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 3/5 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правозастосування цієї норми роз`яснено в абзаці 2 п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності, як визнання права, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що право звернення із таким позовом має лише власник того чи іншого майна. Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі виписки з погосподарської книги виданої Кальненською сільською радою Козівського району Тернопільської області 11.07.2016 року №402 та довідки Козівського РБТІ №83 від 02.09.2016 року, співвласниками спірного майна були [PERSON] (помер), [PERSON] (померла), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/5 частині спірного будинковолодіння. Позивач звернулась в суд із позовом про визнання за нею права власності на вказане будинковолодіння в цілому, покликаючись, серед іншого, на те, що її діти відмовляються від своїх часток у колишньому колгоспному дворі (в сукупності їхні частки становлять 2/5 частини будинковолодіння) на її користь та визнають позов в цій частині, хоча із вказаних 3/5 частин спірного майна позивачу належить лише 1/5 частина. Таким чином,\~суд,\~встановивши,\~що позивачу\~належить лише\~1/5\~частина спірного\~будинковолодіння,\~вважає необґрунтованою\~та безпідставною\~позовну вимогу\~про визнання\~права власності\~за [PERSON] як\~членом колишнього\~колгоспного двору на 3/5 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] в частині визнання за позивачем права власності на 2/5 цього будинковолодіння як членом колишнього колгоспного двору оскільки вона не є власником цих 2/5 частин і такі належать [PERSON] та [PERSON] до одруження « [PERSON] , а тому не може просити суд визнати за нею право власності на це майно в порядку ст.392 ЦК України. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 3/5 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial