Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із дійсним позовом в обґрунтування вимог якого зазначила, що [INFO] у м.Луганськ померла її мати [PERSON]. Після смерті матері залишилась спадщина у виді: 1/3 частки квартири [ADDRESS]; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; грошових вкладів, що зберігаються на рахунках АТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно договорів №2074/370-13 від 14.03.2013 року в сумі 12 000,00 грн, №2285/370-13 від 26.03.2013 р. в сумі 10 000,00 грн та депозитної картки [NUMBER] в сумі 1309,56 грн з відповідними відсотками і компенсаціями; грошових вкладів, що зберігаються на рахунках ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно договорів №SAMDN25000729207272 від 27.09.2012 р. в сумі 10 000,00 грн та № SAMDN25000731792141 від 26.12.2012 р. в сумі 12 000,00 грн з відповідними відсотками і компенсаціями; грошових вкладів, що зберігаються на рахунках ПАТ «Ощадбанк» у ТВБВ №10012/0228 в сумі 1886,20 грн та у ТВБВ №10012/0199 в сумі 1430,16 грн. Після смерті матері вона у встановлений законом строк звернулась до Шостої луганської державної нотаріальної контори, де за її заявою було відкрито спадкову справу №260/2013, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не встигла у зв'язку з тим, що з 17.06.2014 року було тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, у тому числі і до Спадкового реєстру. 17.10.2016 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона звернулась із заявою про видачу свідоцтва на спадщину до приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу Тіхонової Л.В., однак їй було відмовлено, так як спадкова справа після смерті [PERSON] вже була заведена іншим нотаріусом. За таких обставин вона змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності на зазначене вище спадкове майно після смерті [PERSON] на підставі рішення суду. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач надала суду письмову заяву згідно якої просила справу розглядати без її участі. Причина неявки представника відповідача суду невідома. Про дату та час судових засідань Луганська міська рада повідомлялась неодноразово, шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області, а також шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28.02.1997 року, виданого Відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21639665 від 22.01.2009 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках, по 1/3 частці кожному. Зазначене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №80259655 від 14.02.2017 р., згідно якої відомості в реєстрі заборон відчуження та Державному реєстрі іпотек на зазначену квартиру відсутні (а.с.16-17, 92-93). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.02.2011 року, а також листа Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 18.04.2017 року №9-12-0.2-1545/2-17 [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності №80259494 від 14.02.2017 р., на зазначену земельну ділянку відсутні, під забороною відчуження і в реєстрі іпотек вона не перебуває (а.с.18, 94, 192). Згідно копій договорів про банківський строковий вклад №2074/370-13 від 14.03.2013 року та №2285/370-13 від 26.03.2013 року, укладеними між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] остання має грошові вклади в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 10 000,00 грн та 12 000,00 грн. Вказане також підтверджується листом від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 18.04.2017 року №3-131100/2393, згідно якого на її ім'я 15.04.2014 року відкритий також поточний картковий рахунок [NUMBER] із сумою залишку 1 358,19 грн (а.с.19-24, 189) Відповідно до копій Договорів № SAMDN25000729207272 від 27.09.2012 р. та № SAMDN25000731792141 від 26.12.2012 р, а також листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20.04.2017 року №20.1.0.0.0/7-20170419/2103, на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкриті депозитні рахунки на суму 10 000,00 грн та 12 000,00 грн та картки. Заповідальне розпорядження за договором № SAMDN25000731792141 від 26.12.2012 оформлено на доньку [PERSON], а заповідальне розпорядження за договором №SAMDN25000729207272 від 27.09.2012 р. оформлено на сина [PERSON] (а.с.26-27, 197-198). Відповідно до листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.04.2017 року №110.17-14/237 на ім'я [PERSON] у ТВБВ АТ «Ощадбанк» відкритий поточний рахунок [NUMBER], залишок по якому складає 1 040,16 грн. Інформацію щодо наявності заповідальних розпоряджень надати немає можливості, так як первинні документи знаходяться на території не підконтрольній українській владі (а.с.194). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть від 02.06.2013 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] у м.Луганськ (а.с.14). Згідно копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.07.1980 року та від 02.04.1976 року серії [NUMBER], а також копії свідоцтва про укладення шлюбу від 30.06.2005 року серії [NUMBER], [PERSON] є донькою [PERSON], [PERSON] є сином останньої (а.с.7, 11). [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.01.1977 р. по 30.06.2013 р. На день її смерті і протягом шести місяців після її смерті за цією адресою проживав та був зареєстрований її син [PERSON], що підтверджується довідкою №472 від 15.02.2014 року, виданою міським комунальним підприємством «Центрожилком» Філіал №8 (а.с.13). Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена Шостою луганською державною нотаріальною конторою 18.12.2013 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36137430 від 18.12.2013 року, інформація щодо наявності заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.15, 116-117). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2016 року, виданої приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Тіхоновою Л.В., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що спадкова справа після смерті останньої вже була заведена іншим нотаріусом, а порядок передачі спадкових справ з місця відкриття спадщини до іншого нотаріуса законодавством України не врегульовано. Крім того, з зазначеної постанови вбачається, що згідно документів, наданих особами, які подали у встановлений законодавством строк заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON], та які бажають успадкувати майно померлої є її донька [PERSON], а син [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON] (а.с.12). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст..1261 ЦК України вбачається, що позивач як донька померлої [PERSON], є спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до Наказу № 953/5 від 17.06.2014 року Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417, з 20.06.2014 року тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України на території, зокрема м. Луганська Луганської області. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Як було встановлено судом позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до Шостої луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за місцем її відкриття, на підставі чого була заведена спадкова справа, яка залишилась на тимчасово окупованій території у м.Луганськ. Тому позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за місцем заведення спадкової справи. Звернувшись повторно до приватного нотаріуса Тіхонової Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] вже була заведена у м.Луганськ Шостою Луганською державною нотаріальною конторою, а законодавством України не врегульований порядок передачі спадкових справ з місця відкриття спадщини до іншого нотаріуса. Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач є єдиним спадкоємцем, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою, оскільки її брат від прийняття спадщини відмовився, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не встигла з незалежних від неї причин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачем права власності на наступне спадкове майно: 1/3 частину квартири [ADDRESS]; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; грошові кошти, що зберігаються на рахунках АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором №2285/370-13 від 26.03.2013 р., №2074/370-13 від 14.03.2013 року з відповідними відсотками і компенсаціями, за депозитною карткою [NUMBER] з відповідними відсотками і компенсаціями, а також на грошові кошти, які зберігаються на рахунках ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно договорів №SAMDN25000729207272 від 27.09.2012 р. та № SAMDN25000731792141 від 26.12.2012 року з відповідними відсотками і компенсаціями. В частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на грошові кошти, що зберігаються на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» у ТВБВ №10012/0228 в сумі 1886,20 грн та у ТВБВ №10012/0199 в сумі 1430,16 грн з відповідними відсотками і компенсаціями, як було зазначено позивачем у позовній заяві, суд дійшов наступного. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано належних доказів того, що на ім'я [PERSON] у ПАТ «Державний ощадний банк України» дійсно у ТВБВ №10012/0228 та у ТВБВ №10012/0199 відкриті відповідні рахунки на яких містяться зазначені позивачем грошові суми. Як вбачається з відповіді ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.04.2017 року №110.17-14/237, на ім'я [PERSON] у ТВБВ №10012/0199 філії - Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» відкритий лише поточний рахунок [NUMBER], залишок по даному рахунку становить 1 040,16 грн (а.с.194). Тобто, рахунок, який відкритий на ім'я [PERSON], та наявна на ньому сума залишку грошових коштів не збігається із рахунками, заявленими позивачем, та залишком грошових коштів на них. Згідно ч.1 ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, так як позивач просила визнати за нею право власності на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в загальній сумі 3316,36 грн, а згідно наданої банком інформації про актуальний стан рахунку на ім'я [PERSON] залишок становить лише 1 040,16 грн, суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог. Тому в даному випадку позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], які знаходяться на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» у ТВБВ №10012/0228 в сумі 1886,20 грн та у ТВБВ №10012/0199 в сумі 1430,16 грн з відповідними відсотками і компенсаціями задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо витрат по сплаті судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 482,77 грн, що підтверджується оригіналом квитанції №12749 від 04.01.2017 року (а.с.1). Відповідно до п.1 ч.2 ст 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України « Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600,00 гривень. Ціна позову становить 238 774,56 грн, тому за подання даного позову сума судового збору становить 2 387,74 грн (238 774,56*1%=2 387,74 грн). За таких обставин з Луганської міської ради підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 905,03 грн, (2387,74-1482,71=905,03 грн), а також 1482,71 грн на користь [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст., 16, 1216, 1223, 1268, 1274 ЦК України,

Outcome: partial