Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. Повідомила, що у 1991 році їй та відповідачу, який є її колишнім чоловіком, Денишівським дитячим будинком ім. Горького було надано у користування приміщення колишньої бані, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Чуднівська, 14, яке вони переобладнали у житло. Право власності на будинок відповідач отримав шляхом приватизації у 2007 році. Позивач вважає, що свідоцтво про право власності на житловий будинок відповідача є незаконним та протиправним. Крім того, зауважила, що про проведення відповідачем приватизації їй та їхнім спільним дітям не було відомо, від права на приватизацію вона не відмовлялась. У звязку з наведеним просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Чуднівська, 14, видане Виконавчим комітетом Денишівської сільської ради на імя [PERSON]. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, яким останній просить відмовити в задоволенні позовної заяви у звязку з тим, що доводи позивача є надуманими та необгрунтованими, та застосувати позовну давність, оскільки позивачу було відомо про належність відповідачу будинку, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Чуднівська, 14, ще 30 травня 2007 року, про що свідчить її підпис у договорі про надання позики на добудову індивідуального житлового будинку від 30 травня 2007 року, в якому було зазначено те, що вказаний будинок належить на праві приватної власності відповідачу (а.с. 46-50). Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зауважив, що твердження відповідача у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності, у звязку з чим просить задовольнити позовну заяву та скасувати видане відповідачу свідоцтво про право власності (а.с. 79-81) У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, зазначених у ньому, та просив його задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні вимог позивача; наполягали на застосуванні позовної давності. Третя особа [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Повідомив, що вважає, що свідоцтво про право власності на житловий будинок видано з порушенням законодавства. Також зауважив, що про проведення відповідачем приватизації йому не було відомо, від права на приватизацію він не відмовлявся (а.с. 62). Під час судового розгляду справи третя особа [PERSON] в судовому засіданні повідомляв, що проживав у спірному будинку з народження. Про процес приватизації йому було відомо, однак він не знав про те, що приватизував даний будинок лише відповідач. Представником третьої особи також було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 90). Під час судового розгляду справи в якості свідка був допитаний відповідач, який повідомив, що у сторін постійно були скандали щодо приватизації будинку, у звязку з оформленням права власності лише на нього, а не разом сторонами. Також вказав, що у процесі приватизації сторони відвідували разом сільську раду, де позивач нібито відмовилася від приватизації, однак напевно відповідач цього підтвердити не зміг. Ухвалою суду від 10 травня 2018 року (а.с. 65-66) було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок (а.с. 64). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Виконавчого комітету Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 16 листопада 2006 року № 50 було надано житло [PERSON], склад сімї 4 особи, який проживав у даному приміщенні (колишня баня) більше 15 років, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Чуднівська, 14, та вирішено виписати ордер (а.с. 10). Рішенням Виконавчого комітету Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21 грудня 2006 року було посвідчено право власності на житловий будинок [PERSON] у с. Дениші по вул. Чуднівській, 14 (а.с. 182). 13 лютого 2007 року відповідачем на підставі рішення Виконавчого комітету Денишівської сільської ради від 21 грудня 2006 року було отримано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Чуднівська, 14 (а.с. 4). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 23 лютого 2018 року № 192 позивач проживає за адресою: [INFO], відповідач за даною адресою зареєстрований, але не проживає з 2015 року (а.с. 8). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи те, що оспорюване свідоцтво про право власності не є правочином, оскільки не спрямоване на набуття цивільних прав, а є лише документом, яким здійснилося оформлення права власності відповідача на спірний житловий будинок, зважаючи на те, що рішення Виконавчого комітету Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21 грудня 2006 року у даній справі не оспорювалася, відомості про його нечинність відсутні, тобто правочин, на підставі якого й було видане оскаржуване свідоцтво про право власності, є правомірним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У звязку з наведеним суд, не вбачаючи ознак порушення відповідачем права позивача, відмовляє в позові з мотивів його необґрунтованості, не вирішуючи клопотання про застосування позовної давності.

Outcome: dismissed