Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд із вказаним позовом. В ході судового розгляду позивачка, [PERSON] свої позовні вимоги в доповненому вигляді підтримала, суду пояснила, що 19.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки на житловий будинок по вул. Шкільній, 252 в с. Тюдів Косівського району Івано-Франківської області на виконання боргових зобовязань іпотекодавця перед обтяжувачем та накладено заборону відчуження на вказане майно. Реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції 19.03.2014 року здійснено державну реєстрацію обтяження цього майна, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна. Укладегнням даного договору порушено її право власності на це майно, як співвласника. Повідомляє наступне. В провадженні Івано-Франківського міського суду та Косівського районного суду з лютого 2008 року перебувала справа за її позовом до [PERSON] про визнання права власності на подружнє майно та розподіл його в натурі. Відповідно до суду нею подавались численні клопотання про накладення арешту на спірне майно, як забезпечувальний захід її позову, що стверджується заявами до суду від 11.11.2009 року, 30.12.2009 року, ухвалою Косівського районного суду від 03.03.2010 року про заборону [PERSON] відчужувати вище назване будинковолодіння та земельну ділянку, заявами до суду від 01.06.2012 року, від 16.11.2012 року, від 29.05.2014 року, від 14.07.2014 року, ухвалою Косівського районного суду від 14.07.2014 року та численними заявами до [PERSON] сільської ради з приводу судового спору і її претензій на половину будинковолодіння та земельної ділянки, що належить одному з подружжя. Відповідач [PERSON] достовірно знав про наявність судового спору, про прийняті міри по забезпеченню позову, про розгляд справи судами трьох рівнів, оскільки своє представництво забезпечував в суді, самостійно звертався до суду з поясненнями. Відповідач [PERSON] про наявність судового спору знав також, адже опитувався в якості свідка та був попереджений про кримінальну відповідальність про надання завідомо неправдивих свідчень. 25.12.2014 року Косівським районним судом Івано-Франківської області задоволено її позов до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] сільська рада про визнання будинковолодіння в с. Тюдів Косівського району по вул. Шкільна, 252 та земельної ділянки площею 0,25 га спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за нею право власності на ? частину земельної ділянки та ? частину житлового будинку і господарських споруд за вказаною вище адресою із реальним розподілом житлового будинку та господарських будівель в натурі між нею та відповідачем. 02.04.2015 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області відмовлено в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] на вищевказане рішення районного суду, задоволено нею апеляційну скаргу, що стосувалося стягнення судових витрат та рішення суду першої інстанції залишено в силі. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.04.2015 року рішення районного суду та рішення колегії апеляційного суду залишено в силі. Відповідач [PERSON] неправдиво повідомив відомості нотаріусу при оформленні 19.03.2014 року договору іпотеки з [PERSON], що майно не перебуває в спорі і щодо нього не має претензій у третіх осіб. Просить визнати недійсним договір іпотеки майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки по вул. Шкільній 252 в с. Тюдів Косівського району, укладеного та нотаріально посвідченого 19.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] та звільнити з під обтяження заборони за цим договором іпотеки та стягнути судові витрати по справі. Позивачка [PERSON], просила позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просить у позові відмовити, вважає його безпідставним. Суду пояснив, що 19 березня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Косівського нотаріального округу за № 279. Відповідно до даного договору [PERSON] зобовязувався повернути йому кошти в сумі 500000 грн. до 19 березня 2015 року. На сьогоднішній день з його боку борг не повернуто, тому він має всі підстави для реєстрації майна, яке було передано за договором іпотеки. Представник відповідача [PERSON] просить у позові відмовити. Зазначив, що спірне майно було придбано його довірителем [PERSON] після розірвання шлюбу , а саме: спірна земельна ділянка належить на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 17.12.2013 року, індексний номер: 14806666, спірний будинок належить на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане [PERSON] Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 14.03.2014 року, індексний номер: 19026713, а також надав суду декларацію про готовність обєкта до експлуатації від 07.03.2014 року з якого видно, що дата початку будівництва грудень 2013 року по лютий 2014 року. Стверджує, що [PERSON] участі у будівництві спірного житлового будинку не брала, а тому у позові слід відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, надані учасниками процесу, та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обґрунтувань. Встановлено, що 19.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки майна, а саме передано в іпотеку: -земельна ділянка площею 0,1250 га, розташована за адресою вул. Шкільна с. Тюдів Косівський район Івано-Франківська область , кадастровий номер 2623687901:02:002:0317, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - житловий будинок № 252 розташований за адресою вул. Шкільна с. Тюдів Косівський район Івано-Франківська область на виконання боргових зобовязань іпотекодавця [PERSON] перед обтяжувачем та накладено заборону відчуження на вказане майно. (а.с.72-75). Реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції 19.03.2014 року здійснено державну реєстрацію обтяження цього майна, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна.(а.с.33). Даний договір порушує право [PERSON], як співвласника даного спірного майна з наступних підстав. В провадженні Івано-Франківського міського суду та Косівського районного суду з лютого 2008 року перебувала справа за її позовом до [PERSON] про визнання права власності на подружнє майно та розподіл його в натурі. Відповідно до суду нею подавались численні клопотання про накладення арешту на спірне майно, як забезпечувальний захід її позову, що стверджується заявами до суду від 10.11.2009 року (а.с.35), 30.12.2009 року (а.с.36), ухвалою Косівського районного суду від 03.03.2010 року про заборону [PERSON] відчужувати вище назване будинковолодіння та земельну ділянку (а.с.37), заявами до суду від 01.06.2012 року (а.с.38), від 16.11.2012 року (а.с.39), від 29.05.2014 року(а.с.41), від 14.07.2014 року(а.с.43), ухвалою Косівського районного суду від 14.07.2014 року (а.с.44) та численними заявами до [PERSON] сільської ради з приводу судового спору і її претензій на половину будинковолодіння та земельної ділянки, що належить одному з подружжя. 25.12.2014 року Косівським районним судом Івано-Франківської області задоволено її позов до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] сільська рада про визнання будинковолодіння в с. Тюдів Косівського району по вул. Шкільна, 252 та земельної ділянки площею 0,25 га спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за нею право власності на ? частину земельної ділянки та ? частину житлового будинку і господарських споруд за вказаною вище адресою із реальним розподілом житлового будинку та господарських будівель в натурі між нею та відповідачем.(а.с.8-17). 02.04.2015 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області відмовлено в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] на вищевказане рішення районного суду, задоволено нею апеляційну скаргу, що стосувалося стягнення судових витрат та рішення суду першої інстанції залишено в силі.(а.с.18-28). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.04.2015 року рішення районного суду та рішення колегії апеляційного суду залишено в силі. (а.с29-31). В силу вимог ст. 65 СК України «\~Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.\~При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.\~ Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.\~Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до\~ст. 369 ЦК України\~Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Згідно ч. 2\~ст. 6 ЗУ «Про іпотеку»\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріальною згодою всіх співвласників. Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили, що відповідно до\~ст. 14 ЦПК України\~є обов»язковим для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, встановлено, що [PERSON] є співвласником спірного майна, а вона не надавала своєї згоди на укладення іпотечного договору, яка є обов»язковою, суд вважає, що відповідно до ст.\~203,\~215 ЦК України, іпотечний договір від 19.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] вважається недійсним. Згідно до змісту\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положень\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 07.04.2015 року,17.04.2015 року [PERSON] подавала до реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області заяву про реєстрацію права власності на ? частину будинковолодіння. Вказана заява та додані до неї документи були направлені до департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України для прийняття рішення про реєстрацію за [PERSON] ? частини вищевказаного будинковолодіння. Однак, в такій реєстрації позивачці відмовлено в звязку з обтяженням будинковолодіння, що стверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 22.04.2015 року. Стаття 216 ЦК України\~передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі\~ст. 236 ЦК України\~правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Згідно з ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частин першої, третьої\~статті 575 ЦК України\~застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Застоводавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частина друга\~статті 583 зазначеного кодексу). За\~ст. 5 Закону України «Про іпотеку»\~лише власник маже передати майно у іпотеку. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. В судовому засіданні встановлено, що іпотечний договір укладений від 19.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] вважається недійсним. Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою КМУ № 703 від 22.06.2011р. державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Оскільки\~\~рішенням суду визнано іпотечний договір недійсним, це є підставою для\~\~припинення іпотеки, а так само підставою для зняття заборони на відчуження майна, яке перебувало в іпотеці. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Таким чином суд вважає, що до судових витрат, право на відшкодування яких має позивачка належить: витрати по сплаті нею судового збору за подання позовної заяви 243,60 грн; судового збору за забезпечення позову в сумі 121,80 грн., ; судового збору за забезпечення позову в сумі 121,80 грн., доповнення до позовної заяви в сумі 243,60 грн., судового збору за забезпечення позову в сумі 121,80 грн., В загальному із [PERSON], [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] 852,60 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст. ст.\~203,\~215,\~216,\~236,\~319,\~575,\~583 ЦК України, ст. ст.\~5,\~17 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved