Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернулась з вищезазначеним позовом до суду та просила визнати недійсним кредитний договір № 205/в з додатковою угодою № 1 від 24 грудня 2007 року, додатковим договором № 2 від 14 жовтня 2010 року, додатковим договором № 3 від 14 жовтня 2010 року до нього, укладений 18 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON]; визнати недійсним Іпотечний договір № 1 укладений 13 липня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], [PERSON], посвідчений Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2-3-504; договір про зміни № 1 до Іпотечного договору № 1 від 13 липня 2006 року, укладений 22 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], [PERSON] посвідчений Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 2-3-893; договір про зміни № 2 до Іпотечного договору № 1 від 13 липня 2006 року, укладений 26 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], [PERSON], посвідчений Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2-3-660; договір про зміни № 3 до Іпотечного договору № 1 від 13 липня 2006 року, укладений 27 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], [PERSON] посвідчений Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 561; договір про зміни № 4 до Іпотечного договору № 1 від 13 липня 2006 року, укладений 14 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк») та [PERSON] [PERSON] посвідчений Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 561; припинити (скасувати) іпотеку за реєстровим номером 3460028 в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі договору про внесення змін № 4 до іпотечного договору від 13.07.2006 року, укладеного 14 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], [PERSON] посвідченого Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 561 на нежитлову будівлю (кафе), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити (скасувати) заборону за реєстровим номером 3459993 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 13.07.2006 року, накладену на підставі Іпотечного договору № 1 укладеного 13 липня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], [PERSON], посвідченого Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3-504 на нежитлову будівлю (кафе), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 грудня 2006 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір № 205/в з відповідними додатковими угодами до цього договору: додаткова угода № 1 від 24 грудня 2007 року; додатковий договір № 2 від 14 жовтня 2010 року; додатковий договір № 3 від 14 жовтня 2010 року. Відповідно до пп. пп. 1.1.1, 1.1.3 пункту 1 додаткового договору № 2 від 14.10.2010 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у формі непоновлювального мультивалютного кредиту з лімітом заборгованості в сумі еквівалентній 2 597 823 (два мільйона п'ятсот дев'яносто сім тисяч вісімсот двадцять грн.) гривень 54 копійки, ліміт заборгованості складається з максимального ліміту заборгованості в USD, який становить 300 000 (триста тисяч) доларів США, та максимального ліміту заборгованості в UAN, який становить 200 823, 54 (двісті тисяч вісімсот двадцять три) гривень 54 копійки, в свою чергу Позичальник повинен відповідно до п.1.3. кредитного договору повернути кредитні кошти до 19 грудня 2026 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань, згідно з цим Кредитним договором з додатковими договорами до нього між Банком та [PERSON] і позивачем, як майновим поручителем, було укладено договір про зміни № 4 до Іпотечного договору № 1 від 13.07.2006 року, відповідно до умов якого Банку в іпотеку було передане майно, що належить позивачу та [PERSON], а саме по ? нежитлової будівлі (кафе), загальною площею 498, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач вважає, що кредитний договір № 205/в від 18.12.2006 року з усіма додатками, укладений між [PERSON] та Банком є недійсним та безпосередньо стосується її прав та обов'язків, оскільки недійсність основного зобов'язання тягне за собою недійсність Іпотечного договору № 1 від 13.07.2006 року з усіма додатками, укладеного між позивачем і Банком. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, про відкладення розгляду справи не клопотали. На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 18 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 205/в з відповідними додатковими угодами до цього договору: додаткова угода № 1 від 24 грудня 2007 року; додатковий договір № 2 від 14 жовтня 2010 року; додатковий договір № 3 від 14 жовтня 2010 року. Відповідно до пп. пп. 1.1.1, 1.1.3 пункту 1 додаткового договору № 2 від 14.10.2010 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року відповідачем надається [PERSON] кредит у формі непоновлювального мультивалютного кредиту з лімітом заборгованості в сумі еквівалентній 2 597 823 (два мільйона п'ятсот дев'яносто сім тисяч вісімсот двадцять грн.) гривень 54 копійки, ліміт заборгованості складається з максимального ліміту заборгованості в USD, який становить 300 000 (триста тисяч) доларів США, та максимального ліміту заборгованості в UAN, який становить 200 823, 54 (двісті тисяч вісімсот двадцять три) гривень 54 копійки із строком повернення до 19 грудня 2026 рокую Відповідно до пункту 5 додаткового договору № 2 від 14.10.2010 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року, у зв'язку із зміною обсягу кредитних зобов'язань [PERSON] між позивачем, як майновим поручителем за зазначеним кредитним договором, та відповідачем було укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору № 1, укладеного 13 липня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк», [PERSON], [PERSON], посвідченого Чижиком О.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3-504. Відповідно до договору про зміни № 4 до Іпотечного договору № 1 від 13.07.2006 року, позивач стала майновим поручителем щодо забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 205/в від 18.12.2006 року з відповідними додатками. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед відповідачем, позивачем було передано відповідачу в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: ? нежитлової будівлі (кафе), загальною площею 498, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно з частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що позивач є заінтересованою особою в оскаржені оспорюваного правочину, оскільки основне зобов'язання - Кредитний договір № 205/в від 18.12.2006 року з усіма додатками до нього, безпосередньо пов'язаний з її правами та обов'язками, як майнового поручителя за Іпотечним договором № 1 від 13.07.2006 року з усіма додатками. Як зазначено в ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України, актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього кодексу. Крім того, ч. 3 ст. 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті відносин між сторонами. Судом встановлено, що відповідачем при укладенні Кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року з усіма додатками до нього були порушені норми чинного законодавства, внаслідок чого він є недійсним. У відповідності до п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)». У додатковій угоді № 1 від 24 грудня 2007 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року в п. 1.1.1. зазначено, що за видачу кредиту позичальник сплачує один відсоток від суми траншу. Таким чином, обов'язок позичальника сплатити комісію за надання кредиту є порушенням п. 3.6. вищезазначеної постанови НБУ від 10.05.2007 року № 168. У відповідності до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ від 10.05.2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки ( у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених позивачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження позивача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час укладення кредиту несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків, комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами користування ним. Тобто, в кредитному договорі, виходячи з положень вищезазначеної Постанови НБУ та положень ч.2.ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинно бути зазначено про тип відсоткової ставки (фіксована чи зміна). Згідно з п. 1.4. пункту 1 додаткового договору № 2 від 14.10.2010 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року за користування кредитними коштами встановлюється плата в вигляді процентів річних, які нараховуються за ставками, встановленими відповідно до наступного правила: річна ставка за користування траншами в USD -15, 5 процентів річних, річна ставка за користування траншами в UAN - 21 процент річних. Згідно з п. 5.1. пункту 1 додаткового договору № 2 від 14.10.2010 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року, в разі настання події, не залежної від волі Сторін Договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку, в тому числі у разі процентних ставок на кредитному ринку України, прийняття компетентними державними органами України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, Банк має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування Кредитом. Пункт 4 ч. 5 ст. 11, чч.1-2, п. 3 ч.3.ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що банк (виконавець) не повинен включати до договорів зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. До договорів зі споживачами про надання кредиту застосовуються положення Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими заборонено встановлювати дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Таким чином в додатковому договорі № 2 від 14.10.2010 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року на час його укладення встановлена несправедлива відсоткова ставка за користування грошовими коштами у USD -15, 5 процентів річних та за користування грошовими коштами в UAN - 21 процент річних, а можливість відповідача в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку створює додатково істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суд відносить отриманий [PERSON] кредит до споживчих, оскільки оспорюваним договором встановлено цільове призначення як поточні потреби, і кредит отриманий ним як фізичною особою. Крім того, недійсність правочину підтверджується і наступними порушеннями чинного цивільного законодавства при його укладенні. Згідно з п.8 ч.1. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити порядок зміни і припинення дії договору. Метою вищезазначеного Закону, як сказано в його преамбулі, є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, а отже і користувачів споживчого кредиту. В додатковому договорі № 2 від 14.10.2010 року до кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року не зазначено порядок зміни і припинення договору, що є порушенням Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору № 205/в від 18.12.2006 року з усіма додатками, які є його невід'ємною частиною. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Як зазначено в ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з п.2-3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» до істотних умов іпотечного договору відноситься зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, у забезпечення якого встановлюється іпотека. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Оскільки основне зобов'язання, а саме кредитний договір № 205/в від 18.12.2006 року з усіма додатками, які є його невід'ємною частиною визнаний судом недійсним то і іпотечний договір № 1 від 13.07.2006 року з усіма додатками, укладений з метою його виконання має бути визнаний недійсним, так як містить урізаний склад предмету договору - відсутнє основне зобов'язання, яке має бути забезпечене обтяженням майна, з можливим його відчуженням у майбутньому за певних умов на користь позикодавця. У відповідності до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Відповідно до укладеного позивачем з відповідачем іпотечного договору № 1 від 13.07.2006 року з усіма додатками, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було внесено запис за реєстровим номером 3459993 від 13.07.2006 року про заборону відчуження нежитлової будівлі (кафе), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та відповідно до договору про зміни № 4 до Іпотечного договору № 1 від 13.07.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С. в Державний реєстр іпотек було внесено запис за реєстровим номером 3450028 про іпотеку нежитлової будівлі (кафе), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п 1.5. Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраторами Реєстру заборон є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп'ютерну мережу. Таким чином, оскільки законодавством визначено перелік осіб, які мають необхідний обсяг повноважень для внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, позовні вимоги [PERSON] в частині скасування відповідних записів, вчинених внаслідок укладення іпотечного договору № 1 від 13.07.2006 року з усіма додатками, також підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved