Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто», ТОВ «АТ Сервіс», в якому просить визнати недійсним з моменту укладення Договір фінансових послуг №802310 від 17.04.2019 з Додатком №1, Додатком №2, укладений між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» та стягнути з останнього на свою користь грошові кошти в розмірі 7 588,60 грн. Також, позивач просила визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення №802310 від 17.04.2019, укладений між [PERSON] та ТОВ «АТ Сервіс» та стягнути з останнього на свою користь грошові кошти в розмірі 26 160,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 17 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Авто Просто» було укладено Договір № 802310, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1, Додатку № 2, які є невід`ємною частиною Договору. Терміни, що використовуються в Договорі та системі «Автофонд», визначаються в Договорі. Також, зазначає, що 17 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем ТОВ «АТ Сервіс» було укладено Договір доручення № 802310, предметом якого є зобов`язання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 26 160,00 грн. за рахунок Довірителя. Тобто, останній Договір взаємопов`язаний і укладений з метою виконання попереднього. Наданий ТОВ «АТ Сервіс» рахунок, був оплачений позивачем. Разом з тим, позивач вказує, що метою підписання Договору про адміністрування №802310 від 17.04.2019 було отримання автомобіля марки/моделі МТЗ Белорус - 292, вартість якого 545 000,00 грн., а метою Договору доручення № 802310 від 17.04.2019 була оплата за вищезазначене, тобто оплата останнього договору здійснена лише за умови виконання першого договору, а інакше отримання оплати необґрунтоване. Позивач вважає, що договори укладені всупереч положенням ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач створив дисбаланс між правами і обов`язками сторін, договори вчинені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики. Крім того, позивач вважає, що умови договорів є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, оскільки спірним договором не встановлено строк отримання автомобіля та строк, після якого Договір припиняє свою дію. Крім того, умовами спірного Договору адміністрування № 802310 від 17.04.2019 встановлюється обов`язок позивача (споживача) виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. При цьому, порушується п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону про захист прав споживачів, відповідно до якого несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Згідно умов Договору № 802310 від 17.04.2019, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та позивачем встановлено, що позивач після укладення Договору та включення його до групи в системі Автофонд, зобов`язаний сплачувати відповідно переліку платежів зазначених у таблиці Додатку № 1 до Договору: «Періодичний платіж» - 0,8333% від ціни автомобіля. «Щомісячна винагорода» - 0,415% від ціни автомобіля+ПДВ, «Винагорода за послуги пов`язані з передачею автомобіля Учаснику» - 3,00% від ціни автомобіля. Зазначені внески в сукупності становлять щомісячний платіж учасника системи Авто Так. Окремо у таблиці Додатку № 1 до Договору адміністрування зазначено, що : «Винагорода за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи АВТОТАК та формування груп» - 4,00 + ПДВ у гривнях по оспорюваному Договору адміністрування складає 26 160,00 грн. Згідно положень викладених у ст. 12. Розірвання Договору, повернення коштів, у 12.1 зазначено, що: «Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором з урахуванням положень викладених у цій Статті». Згідно п. 12.1.1 Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного Періодичного платежу разом із Щомісячною винагородою, за Вирахуванням Відступного за відмову від Договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих від Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного Періодичного платежу разом із щомісячною винагородою. Винагорода за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи АВТОТАК та формування груп» - 3,00 + ПДВ у гривнах по оспорюваному Договору адміністрування - 26 160,00 грн. - поверненню не підлягає. Навіть при повній сплаті вартості автомобіля. Зазначає, що на рахунок ТОВ «Авто Просто» позивач сплатила 7 588,60 грн., загальна сума сплачених позивачем коштів по оспорюваних договорах складає 33 748,60 грн. Позивач вважає, що умовами Договору встановлено жорсткі обов`язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача), оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за не виконання умов Договору. Крім того, умовами Договору передбачено надання відповідачу можливості збільшувати ціну без надання позивачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення Договору. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов. 18.06.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 25.06.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 25.06.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 08.08.2019 на адресу суду представником відповідача ТОВ «Авто Просто» було подано відзив на позовну заяву, в якому просить залишити позовну заяву [PERSON] без задоволення. Посилається на те, що адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, згідно п. 11-1 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є фінансовою послугою, у зв`язку з чим 15.01.2013 ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію за № 198421 на здійснення такого виду діяльності. Також, вказує, що до підписання Договору № 802310 від 17.04.2019, позивачеві надавалася вичерпна інформація про послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Зокрема, згідно з положеннями п. 19.2, п. 19.4 ст. 19 договору, підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Учасник підтверджує, що ТОВ «Авто Просто» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за цим Договором, із зазначенням вартості цієї послуги для Учасника групи. Підпис Учасника в Договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту: «Учасник заявляє, отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», проінформований про всі можливі витрати у зв`язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Крім того, підписавши Договір, позивач, згідно п. 12.1.4 ст. 12 Розділу II Договору, мала 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з його умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак, причому у разі відмови їй були б повернуті всі сплачені нею кошти. Однак цього позивач [PERSON] не зробила, що також свідчить про погодження нею з умовами укладеного договору. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не надано жодного доказу про порушення відповідачем прав, наданих йому Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, представник відповідача звернув увагу на позицію Верховного суду України викладену у постанові від 11.09.2013, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. 08.08.2019 на адресу суду представником відповідача ТОВ «АТ Сервіс» було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Посилається на те, що 17.04.2019 між ТОВ «АТ Сервіс» та позивачем укладено договір Доручення № 802310, відповідно до якого [PERSON] перерахувала на рахунок свого Повіреного суму, що відповідає розміру винагороди ТОВ «Авто Просто» за Договором про адміністрування № 802310 від 17.04.2019. В свою чергу Повірений зобов`язався перерахувати винагороду на користь ТОВ «Авто Просто» після формування групи, повідомлення позивачу дати її створення та номеру групи в системі « АвтоТак ». Зважаючи на те, що позивача було включено до групи №1293 та надано порядковий номер у групі 58, про що ТОВ «Авто Просто» повідомило ТОВ «АТ Сервіс», тому ТОВ «АТ Сервіс» перерахувало кошти в сумі 26 160,00 грн. на рахунок ТОВ «Авто Просто» виконавши таким чином Договір доручення № 802310 у повному обсязі та у передбачений цим договором строк. Зазначає, що позивачем не зазначено жодної підстави, з якої на її думку потрібно визнати недійсним договір доручення, що вказує на безпідставність позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, врахувавши доводи сторін, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 17.04.2019 між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] укладений договір № 802310 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом його підписання Сторонами та підписання додатку № 1, додатку №2, які є невід`ємною його частиною (а.с. 28-31). Цього ж дня, між ТОВ «АТ Сервіс» та [PERSON] підписаний договір доручення №802310, відповідно до якого довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «Авто Просто», отриману повіреним від довірителя за цим договором. Сплата винагороди ТОВ «Авто Просто» в розмірі 26 160,00 грн. здійснюється повіреним за рахунок довірителя одноразово шляхом безготівкового перерахування суми коштів винагороди ТОВ «Авто Просто» на банківський рахунок ТОВ «Авто Просто», повідомлений довірителем. Згідно з додатком №1 до договору від 17.04.2019 за №802310, винагорода за послуги, пов`язана з включенням договору до системи «Автофонд» та формування групи у % + ПДВ складає 26 160,00 грн., періодичний платіж 0,8333%, щомісячна винагорода 0,415% + ПДВ, винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 3% +ПДВ. У свою чергу вказані платежі є виплатою за автомобіль марки МТЗ Белорус - 292, вартістю 545 000,00 грн. (а.с. 37). Виконуючи умови договору, позивач сплатила суму коштів у розмірі 26 160,00 грн., відповідно до квитанції від 17.04.2019 за № ПН1236276, при цьому за перерахування вказаних коштів позивачем також була сплачена комісія банку у розмірі 261,60 грн. згідно з квитанцією від 17.04.2019 за № К12362276 (а.с. 33). Відповідно до статті 19 Договору, підписання останнього та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом (а.с. 27). Також, встановлено, що ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року зареєстровано у Державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.10.2012 №1676, 15.01.2013 отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Предметом договору, укладеного сторонами, є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Автофонд». Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг) є фінансовою послугою. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Встановлено, що позивач з пропозиціями про внесення змін до умов Договору не зверталася, що свідчить про її згоду з усіма умовами спірного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень, закріплених у ч.ч 1, 2, 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Як вбачається з матеріалів справи, кожен аркуш спірного договору підписано сторонами, що свідчить про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, що в ньому викладені. Крім того, в п.19.4. Договору визначено, що учасник підтверджує, що ТОВ «Авто Просто» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за цим Договором, із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за Договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомило про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, повідомлено реквізити (адреса, номер телефону) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також реквізити (адреса, номер телефону) органів з питань захисту прав споживачів. Тобто, вказані обставини також свідчать про те, що позивач погодилася з усіма умовами, підписавши спірний договір, а тому посилання позивача на те, що вона була введена в оману щодо істотних умов договору, не до кінця усвідомила його зміст та не було ознайомлена з повною інформацією, а умови договору створюють дисбаланс між правами і обов`язками сторін, суд вважає безпідставним. Крім того, додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обов`язків за договором виступає п. 12.1.4 ст. 12 Розділу II Договору, відповідно до якого, якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування. Тобто, підписавши Договір, позивач мав 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з його умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі Автофонд. За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, як споживача є порушеними чи укладанням спірного договору порушуються умови чинного законодавства. Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що оспорюваний Договір порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови, у зв`язку із чим цей Договір згідно з ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним із застосуванням наслідків його недійсності, з огляду на наступне. Відповідно ч.ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з цим, суду не надано доказів на підтвердження того, що умови Договору №802310 від 17.04.2019 порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди позивачу, як споживачу. Крім того, кваліфікація умов договору як несправедливих відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для застосування до спірних правовідносин ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду України у справі № 6-40 цс 13, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України. Також, відповідно до статей 229 - 230 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, є оспорюваним. Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент укладання сріпного Договору вона дійсно помилялася щодо його природи, прав та обов`язків сторін. Також позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Аналізуючи матеріали справи та враховуючи природу укладання спірного договору, суд вважає, що доводи позивача щодо порушення вимог ст. 230 ЦК України також є недоведеними та безпідставними. Водночас, суд приймає до уваги ту обставину, що хоча вищезазначені правочини є взаємопов`язаними, проте укладений позивачем з ТОВ «АТ Сервіс» договір доручення носить самостійний характер, має свій предмет, строки, містить притаманні йому права та обов`язки сторін, їх відповідальність. Крім того, суд зважує і на те, що позивач погодився з умовами договору доручення, підписавши його та вчинивши дії на його виконання шляхом сплати ТОВ «АТ Сервіс» коштів в сумі 26 160,00 грн., як то і обумовлено угодою. ТОВ «АТ Сервіс» також виконало свої зобов`язання за цим правочином, про що свідчить відсутність майнових претензій у ТОВ «Авто Просто». Відтак, договір доручення між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс» від 17.04.2019 укладений з дотриманням вимог ст. 203 ЦК України, не суперечить іншим вимогам чинного законодавства й підстав для визнання його недійсним не вбачається. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання недійсним Договору фінансових послуг №802310 від 17.04.2019 з Додатком №1, Додатком №2 та Договору доручення №802310 від 17.04.2019, як необгрунтованих. Оскільки суд прийшов до висновку про необгрунтованість та відмову у задоволенні вимог позивача про визнання недійсними оспорюваних договорів, а тому суд вважає, що правові підстави для задоволення похідних вимог позивача про стягнення з відповідачів грошових сум, сплачених на виконання даних договорів, відсутні. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] задоволенню не підягає. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] підстави для стягнення з відповідачів судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed