Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що з 01.09.2009 р. по 21.09.2012 р. вона працювала на посаді ректора приватного вищого навчального закладу «Донецький інститут соціальної освіти»(ПВНЗ «ДІСО). На підставі наказу ПВНЗ «ДІСО» № 142-к від 01.12.2009 р. їй було дозволено суміщення посади ректора з посадою професора кафедри дошкільної та початкової освіти з 01.12.2009 р. Але вона виконувала роботу ректора та окремо виконувала науково-педагогічну роботу як професора, а не суміщала посади ректора і професора, тому вважає, що наказ ПВНЗ «ДІСО» оформлений не належним чином та відповідач повинен був виплатити їй заробітну плату у розмірі 57 449,14 грн. Працюючи у ПВНЗ «ДІСО», з урахуванням навчального навантаження вона мала право на відпустку, як ректор, а також право на щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів, як науково-педагогічний працівник. Вважає, що сума грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, яка повинна була їй виплачена за 2009-2012 роки становить 10 535,00 грн. Крім того, відповідно до п.3.4 Контракту № 1 від 01.09.2009 р. до щорічної відпустки повинна була нарахована й виплачена за 2009-2010 роки матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 19 898,15 грн. та за 2010-2011 роки матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 21 686,11 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь за період з 01.09.2009 р. по 21.09.2012 р. не донараховану та невиплачену заробітну плату за науково-педагогічну роботу в розмірі 57449,14 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в розмірі 10535,00 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 41584,26 грн., що в загальному розмірі складає 109 568,40 грн. Крім того, позивач надала заяву про доповнення позову та просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, яка на день подачі до суду заяви про доповнення позову становить 48 528,24 грн. Позивач в судове засідання не з»явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала клопотання, в якому просить розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2009 року між ПВНЗ «ДІСО» та [PERSON] укладено контракт, за умовами якого позивача прийнято на посаду ректора ПВНЗ «ДІСО». Строк дії контракту до 31 серпня 2014 року. Пунктами 3.2, 3.3, 3.4 вказаного контракту передбачено, що ректору [PERSON] за виконання обов»язків, передбачених цим контрактом, виплачується щомісячно за рахунок коштів ПВНЗ «ДІСО»: посадовий оклад у розмірі 10 000,00 грн., встановлений оклад може бути збільшений за згодою сторін, оформленою доповненням до контракту, заробітна плата за науково-педагогічну роботу в розмірі передбаченому діючим законодавством; надбавка за вислугу років відповідно до чинного законодавства; до посадового окладу встановлюється доплата за науковий ступінь вчене звання, знання та невикористання в роботі іноземної мови, почесне або спортивне звання в розмірі згідно до чинного законодавства; [PERSON] надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 36 календарних днів; якщо річне навантаження становить 240 годин, відпустка збільшується до 56 календарних днів. Час і порядок використання відпустки погоджується з Радою; до щорічної відпустки виплачується матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку. На підставі п.8.1 наказу ПВНЗ «ДІСО» № 106-к від 31 серпня 2009 року дозволено суміщення [PERSON], ректору у посаді в.о. завідувача кафедри дошкільної і початкової освіти з 01 вересня 2009 року за окладом відповідно до штатного розпису. Згідно з п.2 наказу ПВНЗ «ДІСО» № 142-к від 01 грудня 2009 року дозволено [PERSON], ректору ПВНЗ «ДІСО» суміщення посади ректора з посадою професора кафедри дошкільної та початкової освіти з 01 грудня 2009 року. Відповідно до ст..21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно ст..46 ЗУ «Про вищу освіту» учасниками навчально-виховного процесу у вищих навчальних закладах є педагогічні і науково-педагогічні працівники. Перелік посад всіх педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджено постановою КМУ від 14.06.2000 р. № 963. Частиною 1 ст.57 ЗУ «Про освіту» передбачено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу(ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно - правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат(або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Згідно п.п. «в», «г» пункту 3 ч.4 Наказу МОН України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» від 26 вересня 2005 року № 557 установлено доплати працівникам: в) за вчене звання професора - у граничному розмірі 33 відсотки посадового окладу(ставки заробітної плати); доцента, старшого наукового співробітника - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу(ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним ученим званням. За наявності у зазначених працівників двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним(вищим) званням; г) за науковий ступінь доктора наук - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу(ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявними науковим ступенем. Документи, що засвідчують наявність наукового ступеня та вченого звання повинні відповідати нормам і вимогам передбаченим законодавством. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач не скористався правом, визначеним ст. 128 ЦПК України та не надав суду заперечення із посиланням на незаконність вимог позивача, їх обґрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду та не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді професора кафедри дошкільної і початкової освіти ПВНЗ «ДІСО», що підтверджується документами, які є в матеріалах справи, а саме: наказом ПВНЗ «ДІСО» № 142-к від 01.12.2009 р., № 32а-к від 05.04.2011 р., № 65-к від 10.06.2011 р. № 27-к від 26.03.2012 р.; посадовою інструкцією професора № 2 від 01.09.2010 р.; індивідуальним планом роботи викладача та обліку за 2009-2010 роки, 2010-2011 роки, 2011-2012 роки; журналами обліку роботи викладачів кафедри дошкільної і початкової освіти про виконання позивачем науково-педагогічної роботи; робочою навчальною програмою; публікацією за 2009-2012 роки. Протоколами засідань кафедри про розподіл і затвердження навчального навантаження на навчальні роки 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012 ; розподілом навчального навантаження, як професора на 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012 навчальні роки; розподілом навчального навантаження по кафедрі на 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012 навчальні роки, звітами про виконання навчального навантаження викладачами кафедри за семестрами; реєстрами професорсько-викладацького складу, підтверджується, що [PERSON] працювала на посаді професора працювала за сумісництвом. Тобто, у спірний період позивач здійснювала педагогічну діяльність та працювала професором кафедри. Як вбачається з позовної заяви, вимоги позивача заявлено на підставі контракту, укладеного між сторонами, відповідно з яким передбачено виплату заробітної плати за науково-педагогічну роботу в розмірі передбаченому діючим законодавством, а не з підстав доплати за суміщення посад. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не виплачувалась [PERSON] заробітна плата за науково-педагогічну роботу на посаді професора в період її роботи в ПВНЗ «ДІСО», таким чином за період роботи з 01.09.2009 р. по 21.09.2012 р. в ПВНЗ «ДІСО» за науково-педагогічну роботу позивачці не нараховано та не виплачено 57449,14 грн.; грошова компенсація за 2009-2012 роки за невикористані дні щорічних основних відпусток в розмірі 10535,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, то суд вважає в цій частині позов також підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п.3.4 контракту № 1 від 01.09.2009 р. до щорічної відпустки виплачується матеріальна допомога для оздоровлення в розміри середньомісячного заробітку. Розмір середньомісячного заробітку для виплати матеріальної допомоги встановлюється у відповідності до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. Згідно з положеннями даної норми середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Тобто, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена контрактом. За період роботи з 01.09.2009 р. по 21.09.2012 р. [PERSON] не була нарахована та виплачена матеріальна допомога, що підтверджується щомісячними розрахунковими листами заробітної плати, довідками № 277, 276 від 16.10.2012 р. З урахуванням контракту та діючого законодавства, розмір матеріальної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки складає 19898,15 грн., за 2010-2011 роки - 21686,11 грн., що в загальній сумі складає 41584,26 грн. та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, яка станом на 19.09.2016 р. становить 48 528,24 грн. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно зпостановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем термінів виплати заробітної плати позивачу за науково-педагогічну роботу, а тому позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати підлягають задоволенню. Повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Як встановлено п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду, в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved