Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з неї на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму у розмірі 600 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 18.06.2019 з неї на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з грудня 2018 року до повноліття дитини. Вона як матір приймає участь в утриманні дитини, по мірі своїх можливостей намагається купувати для сина речі та іграшки. Позивач посилається на те, що вона є інвалідом другої групи з дитинства, з липня 2019 року отримує пенсію у розмірі 1464,00 грн., з яких 1052 грн. має сплачувати аліменти на утримання сина. Залишку пенсії у розмірі 412,00 грн. їй не вистачає для проживання та свого утримання, так як вона часто хворіє, їй необхідні ліки для проходження лікування та реабілітації. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що доцільним в даному випадку є стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмір 600 грн, оскільки пенсія, яку вона отримує, є стабільною та дозволяє змінити спосіб виконання рішення з частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 10.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.11.2019. 13.11.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.12.2019. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Враховуючи заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову суперечить закону, суд вважає необхідним відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Кам`янською сільською радою Новопсковського району Луганської області 01.02.2011. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00011926002 від 21.03.2013, відомості про батька малолітнього [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері. Малолітня дитина [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується розпорядженням голови Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 26.03.2013 № 102 «Про встановлення статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] ». Розпорядженням голови Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 18.10.2018 № 722 «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування [PERSON] » над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , було встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 18.06.2019 у цивільній справі ЄУ № 420/2091/18 з позивача [PERSON] були стягнуті аліменти на користь опікуна [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 04 грудня 2018 року до повноліття дитини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, законом на позивача покладений тягар доведення того, що наявні законні підстави для зменшення розміру стягнутих з неї аліментів, про які йдеться в ч.1 ст.192 СК України - зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, інші випадки, передбачені цим кодексом. Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я платника аліментів після винесення судового рішення про стягнення аліментів 18.06.2019, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Визначаючи розмір аліментів при винесенні судового рішення про стягнення аліментів на дитину, суд врахував обставини, які входять до предмета доказування (ст. ст. 182, 183 СК України), зокрема, те, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства, отримує пенсійні виплати, відсутність істотних обставин, які могли б унеможливлювати сплату аліментів та виконання позивачем своїх батьківських обов`язків, та враховуючи інтереси та потреби дитини, а також встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, прийшов до висновку про можливість сплачувати позивачем аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу). Таким чином, обставини, на які посилається позивач, як на підставу для зменшення розміру стягнутих аліментів, вже існували на час винесення рішення про стягнення аліментів та були враховані судом при визначенні розміру аліментів. Посилання позивача на довідку Донцівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 31.01.2019 за вих. № 43, про те, що вона перебуває на обліку та потребує протирецидивного лікування, не достатні для задоволення позову. Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що вона перебуває на утриманні своєї матері, оскільки проживання разом з матір`ю за однією адресою не є належним доказом на підтвердження саме перебування на утриманні. З огляду викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами погіршення свого матеріального становища чи стану свого здоров`я порівняно з тим, які були у неї на час ухвалення рішення про стягнення з неї аліментів 18 червня 2019 року, тому в задоволенні позову слід відмовити. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 760/11934/16-ц. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що інтереси дитини в разі зменшення мінімального гарантованого розміру аліментів, будуть суттєво обмежені. Розмір щомісячного платежу на дитину в сумі 600,00 грн. (як просить позивач) в жодній мірі не може забезпечити належних умов для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 768,40 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed