Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з нею. Посилається на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого в них народився син - [PERSON], [INFO]. Зазначає про те, що син з народження і по теперішній час мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Питаннями виховання, догляду за здоров'ям та організацією дозвілля займається виключно вона. Для сина створені всі належні умови для проживання, навчання та гармонійного розвитку. Зазначає про те, що має постійне місце роботи, регулярний дохід, медичних протипоказань для визначення місця проживання сина разом з нею не має, син емоційно прив'язаний до неї. Відповідач в телефонних розмовах регулярно погрожує забрати сина та поїхати з міста Харкова, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року справу призначено до судового розгляду. Позивач у вступному слові позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити, визначити місце проживання сина разом з нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявне зворотне повідомлення про вручення судової повістки. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи у вступному слові позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Надала до суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. В ході судового розгляду судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2017 року, справа № 638/13868/17. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], батьком дитини записано - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 23 березня 2010 року). Як вбачається з довідки Адміністрації Шевченківського району ХМР про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, які мешкають у приватному володінні від 15.11.2017 р. за № К-1-1-1447/0/185-17.02-08 за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач зазначає про те, що хоча й дитина проживає разом з нею, між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини, відповідач може вчинити дії, спрямовані на зміну місця проживання останньої. Такі дії відповідача негативно позначаться на морально-емоційному стані дитини. Відповідачем вказані доводи позивача не спростовані, відзиву на позовну заяву судом не отримано. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Вищезазначене підтверджується правовим висновком ВСУ за № 9-1945цс17 від 29.11.2017 року. Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 1 ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] Департаменту служб у справах дітей від 02.07.2018 р. за № 426 зазначено про те, що вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON]. Згідно акту обстеження умов проживання № 99, затвердженого начальником Служби у справах дітей по Шевченківському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР, відповідно до якого проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], власник житла [PERSON], зазначено про те, що умови проживання добрі, малолітньому [PERSON] відведено окрему кімнату, забезпечено всім необхідним відповідно до вікових потреб. Судом, на підставі наданих доказів, встановлено, що вихованням дитини займається мати [PERSON], яка приділяє увагу навчанню, лікуванню сина, а також забезпечує відвідування сином позашкільних тренувань. Відповідно до заяви [PERSON], справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстровано в реєстрі за № 583, підтверджує, що її донька, [PERSON], [INFO], та її малолітній син (її онук), [PERSON], [INFO], зареєстровані та фактично проживають в належному їй житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], з моменту народження дитини безперервно. Зазначено про те, що надає беззаперечний дозвіл на проживання в належному їй житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], своїй доньці, [PERSON], та її сину (її онуку), [PERSON] З копії свідоцтва про право власності від 10.04.2002 року, зареєстрованого 19.04.2002 р. за № 782, вбачається, що будинок, розташований в [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] Зазначене також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за № 116275049 від 05.03.2018 р. Приписами ч. 2 ст. 161 СК України встановлено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З наданих до суду довідок вбачається, що позивач має постійне місце роботи, регулярний достатній дохід, медичних протипоказань щодо визначення місця проживання дитини разом з нею не має, наркологічних чи психічних захворювань не має, на обліку не перебуває. За місцем роботи характеризується позитивно. При визначенні місця проживання дитини суд виходить, насамперед з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах, та приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved