Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 14.06.1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що протягом останніх років подружнє життя погіршилося, сторони мають різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Тривалий час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. На примирення позивач не згодна. Просить суд шлюб розірвати, неповнолітню дочку залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив щодо розірвання шлюбу, однак неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], просить залишити проживати з ним. Третя особа - орган опіки та піклування Коростишівської РДА в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання щодо місця проживання дітей просить суд залишити проживати з батьком. Вивчивши матеріали справи, заяви позивача, відповідача, представника третьої особи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, між ними склалися неприязні відносини. Це дає суду підстави зробити висновок про те, що сім'я повністю розпалась і подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. На даний час неповнолітня дочка проживає разом з батьком, перебувають на його утриманні, що фактично не заперечується відповідачем. Згідно висновку органу опіки та піклування Коростишівської РДА комісія вважає за доцільне залишити проживати неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], після розірвання шлюбу з батьком [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповіднодо ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд виходить з вимог ст. 160 ч.3 СК України та враховує, що на час розгляду справи про розірвання шлюбу дочка [PERSON] досягла чотирнадцятирічного віку, а тому вимоги батьків щодо визначення місця проживання дітей є безпідставною. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: partial