Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новомиргородський елеватор» про розірвання трудового договору, зобов`язання внести запис про звільнення до трудової книжки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно наказу № 52-н від 04.08.2016 року позивач була прийнята на роботу у ПрАТ «Новомиргородський елеватор» па посаду оператора пульта керування на період заготівлі продукції з 08.08.2016 року з окладом згідно штатного розпису. Потім позивача було переведено на посаду майстра зміни. Керівництво ПрАТ «Новомиргородський елеватор» тривалий час, а саме з 01.01.2019 року порушує законодавство про працю, не виплачує працівникам заробітну плату, про що інші співробітники ПрАТ «Новомиргородський елеватор» звернулися до Новомиргородського відділу поліції з відповідними колективними заявами. Заява про кримінальне правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний № 12019120220000083. Зважаючи на постійне порушенням ПрАТ «Новомиргородський елеватор» законодавства про працю, а саме невиплату заробітної плати з 01.01.2019 року, позивачем було прийнято рішення про звільнення, про що була подана заява від 09.10.2020 року про звільнення з 19.10.2020 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. В письмовій заяві про звільнення позивач вказала свої вимоги, а саме: провести з позивачем повний розрахунок та направити належним чином оформлену трудову книжку із вказанням підстави звільнення. Заява про звільнення від 09.10.2020 року була надіслана рекомендованим листом з описом (номер відправлення 2500671037880). Проте, ПрАТ «Новомиргородський елеватор», відмовляється отримувати вказану заяву, звільнення не проводить, не видає наказу про звільнення, запис про звільнення до трудової книжки не вносить, заборгованість по заробітній платі по сплатив, розрахунок не провів. Неодноразові звернення щодо видачі належним чином оформленої трудової книжки, залишені відповідачем без належної уваги, а трудова книжка не оформлена належним чином. Керівництво ПрАТ «Новомиргородський елеватор» переховується, зв`язатися з ними не видається можливим, на телефонні дзвінки керівництво не відповідає, за юридичною адресою не з`являється, а тому у позивача взагалі відсутня будь яка можливість в добровільному порядку врегулювати спір. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Приватне акціонерне товариство «Новомиргородський елеватор» не перебуває у процесі припинення чи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, зокрема, відомості про розпорядника майна, санатора. Конституцією України заборонено застосування примусової праці й надано право кожному заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно, працівник має право як на укладення трудового договору, так і на розірвання трудових відносин з власної ініціативи. Для звільнення працівника без поважних причин обов`язковою умовою є письмове попередження роботодавця за два тижні до звільнення. У такому разі роботодавець зобов`язаний звільнити працівника в установленому порядку. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: розiрвати трудовий договiр, укладений мiж [PERSON] та ПрАТ «Новомиргородський елеватор» з 19.10.2020 року та зобов`язати ПрАТ «Новомиргородський елеватор» видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача направив до суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просили задовольнити їх, не заперечують проти ухвалення рішення у справі в заочному порядку. Відповідач, повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення, яке розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляв. За вищевказаних обставин у відповідності до ст.130 ЦПК України відповідач про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до фотокопії трудової книжки серії [NUMBER] позивача 08.08.2016 року прийнято на роботу у ПрАТ «Новомиргородський елеватор» на посаду оператора пульта керування на період заготівлі продукції. 03.07.2017 року позивача було переведено на посаду майстра зміни. Позивачем було прийнято рішення про звільнення, про що була подана заява від 09.10.2020 року про звільнення з 19.10.2020 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідною заявою. Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівник має право як на укладення трудового договору, так і на розірвання трудових відносин з власної ініціативи. Для звiльнення працiвника без поважних причин обов`язковою умовою є письмове попередження роботодавця за два тижнi до звiльнення. У такому разi роботодавець зобов`язаний звiльнити працiвника у встановленому порядку. Згiдно ст. 38 КЗпП України працiвник має право розiрвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижнi. Вiдповiдно до ст. 36 Кодексу Законiв про працю України, пiдставами припинення трудового договору є зокрема, угода сторiн, розiрвання трудового договору з iнiцiативи працівника уповноваженого ним органу. Не допускаютъся дiї особи, що вчиняються з намiром завдати iншiй особi, а також зловживання правом в інших формах. У разi недодержання особою при здiйсненнi своїх прав вимог, які встановленi частинами другою - п`ятою цiєї статri, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати iншi наслiдки, встановленi законом (ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України). Трудовi спори розглядаються комiсiями по трудових спорах, та/або районними, районними у мiсті, мiськими чи мiськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникаютъ між працiвником i власником або уповноваженим ним органом, застосовуєтъся незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законiв про працю). За змiстом положенъ ст. 36 КЗпП право позивача на звiльнення за угодою сторін кореспондує обов`язок ПрАТ «Новомиргородський елеватор» розглянути заяву про звiльнення. Згідно до ст.38 ч.3 КЗпП працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згiдно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Вiдповiдно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працівник зобов`язуєтъся виконувати роботу, визначену цією угодою, згiдно внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Вiдповiдно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в статті 116 цього Кодексу. Вiдповiдно до п.3 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України № 301 вiд 27 квiтня 1993 року «Про трудовi книжки працiвникiв» трудовi книжки зберiгаються на підприємствах, в установах i органiзацiях, а при звiльненнi працiвника трудова книжка видається йому пiд розписку в журналі облiку. Вiдповiдно п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працiвникiв, затвердженої наказом Мiнiстерства працi України, Мiнiстерства юстиції України i Мiнiстерства соцiального захисту населення України вiд 29.07.1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згiдно зi ст. 94 КЗпП України роботодавець зобов`язаний регулярно виплачувати працiвникам заробiтну плату. Через невидачу трудової книжки позивач не має можливості влаштуватись на iншу роботу, стати на облiк до Центру зайнятостi. Крiм того, позивач фактично позбавлена можливостi на вiльний вибiр професії, у позивача порушились нормальні життєві зв`язки. Зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позов задоволений повністю, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved