Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання демонтувати паркан та відновити межові знаки. В позовній заяві посилалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Власник суміжного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], [PERSON] без погодження з нею знищив межові знаки та встановив паркан, який не відповідає межі, що нанесена на план ділянки. Паркан встановлено на належній позивачу земельній ділянці. Таким чином відповідач незаконно захопив частину належної їй земельної ділянки, на ній встановив паркан та перешкоджає позивачу користуватись належною їй земельною ділянкою. На вимоги відновити її право відповідач не реагує. Тому позивач просила суд усунути їй перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши відповідача провести демонтаж паркану на відрізку довжиною 25,34 м. в напрямку від Е до Д шириною 35 см. та на відрізку довжиною 9,29 м. в напрямку від Д до Е шириною 25 см. за його власні кошти, зобов'язати відповідача за свій рахунок відновити межові знаки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, пославшись на викладені в ньому обставини, та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник Рябоконь О.В. в судовому засіданні проти позову заперечили. Пояснили, що межові знаки відповідач не знищував, вони існують в тому ж вигляді. Він замінив лише огорожу із залізної сітки, яка прийшла в непридатність для подальшого використання, на паркан із шиферу. Тому в задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради в судове засідання не з'явився. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з належними службовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.О. (а.с.4). Крім того, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га., що знаходиться за цією ж адресою (а.с.9). Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0873 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.44). Вказані земельні ділянки за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] мають спільну межу. Як встановлено судом, межі вказаних земельних ділянок встановлені в натурі, межові знаки згідно актів приймання-передачі межових знаків передані на зберігання [PERSON] та [PERSON] (а.с.77, 99). Відповідно до п.1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686, межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Будь-які належні докази того, що вказані межові знаки (стовпчики) перенесені в бік однієї із вказаних земельних ділянок, в матеріалах справи відсутні. Підтримуючи свої позовні вимоги, позивач посилається саме на знищення відповідачем паркану, але не стовпчиків, на яких він був розташований. Не є межовим знаком паркан, що був встановлений на межових стовпчиках. Зміна залізної сітки на шифер на таких стовпчиках не є знищенням межового знаку, а є зміною виду огорожі, на що звернув увагу суду допитаний в судовому засіданні спеціаліст, який готував технічну документацію на вказані земельні ділянки, [PERSON]. Дані акту обстеження від 08 грудня 2016 року, складеного Громадською спілкою «Об'єднання народного контролю України», суд до уваги не бере, оскільки вказаний документ не відповідає вимогам до належного та допустимого доказу. Так, вказаний акт не містить інформації чи є члени робочої групи, яка проводила обстеження, спеціалістами з питань землекористування, чи мають вони відповідну освіту. Вказаний акт також містить інформацію про те, що фактично на день проведення обстеження межові знаки були відсутніми, що не відповідає дійсності. Суд прийшов до такого висновку, оскільки в судовому засіданні обидві сторони визнали, що стовпчики, на яких було встановлено паркан між їх земельними ділянками, не переносились в будь-який бік. Крім того, акт не містить інформації чи проводилось обстеження суміжної земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], та яким чином робочою групою зроблено висновок, що паркан знаходиться на земельній ділянці шириною 0,35 м., що належить позивачу. Не вказано як змінилась чи не змінилась площа та конфігурація належної позивачу земельної ділянки. Якщо площа ділянки змінювалась, як зроблений висновок, що вона змінювалась саме з боку ділянки відповідача, а не з іншого боку ділянки, тощо. У вступній частині акту обстеження вказана площа ділянки за адресою: [ADDRESS], - 0,1 га. Але якщо виходити з викладених надалі по тексту даних, площа ділянки має становити 0,9888 га. Додані позивачем до справи фотокартки також не є доказом знищення межових знаків та порушення її права. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом роз'яснено позивачу та її представнику, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особам, що беруть участь у справі неодноразово роз'яснено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Але позивач та її представник суду повідомили, що клопотання про призначення експертизи у них відсутні. Тому, вирішуючи справу на підставі доказів сторін та третіх осіб, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню позивачу понесені нею судові витрати.

Outcome: dismissed