Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 13.09.2013 року по 01.08.2017 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], який зареєстрований з відповідачем за адресою: [ADDRESS], однак проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач, після розірвання шлюбу з позивачем, життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує, участі у вихованні не приймає, тому позивач, враховуючи вище викладене, просить суд визнати місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з нею за місцем її проживання. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 22.10.2018 року на підставі ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту, довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 23.04.2018 року, наданої Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради за № 11838 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 23.04.2018 року № 3539 (а.с.4, 6, 7). [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 25.06.2018 року № 456 (а.с.25). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.08.2017 року, яке набрало законної сили 14.08.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з матірю, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 18.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 124, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 23.04.2018 року № 3541 та актом про встановлення фактичного місця проживання (а.с.5, 8, 36, 39). Згідно довідки, наданої 12.06.2018 року КУОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області за № 01-26-88, [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] та під диспансерним наглядом не спостерігається, до дільничного педіатра дитина приходить завжди з матірю, догляд за дитиною виконує матір (а.с.40). Квартира № [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.08.2007 року (а.с.9). Відповідно до акту контрольного обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради Луганської області 26.04.2018 року встановлено, що [PERSON] має всі умови для мешкання малолітнього [PERSON] разом з нею (а.с.11). [PERSON] є фізичною особою підприємцем з надання послуг перукарнями та салонами краси, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 01.02.2018 року, витягом з реєстру платників єдиного податку від 05.02.2018 року № 18123400046 та книгою № 1 обліку доходів (а.с.12-15). [PERSON], [INFO] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками від 11.06.2018 року та від 08.06.2018 року (а.с.16). [PERSON], [INFO] відвідує КДНЗ № 5 «Любисток» управління освіти Рубіжанської міської ради з 13.09.2016 року по теперішній час, вихователь вказаного дитячого садку зазначає, що вихованням дитини займається його мати [PERSON], яка приводить та забирає дитину із садочку, відвідує батьківські збори та виконує усі рекомендації педагогів, батько на протязі навчального року до дитячого садка не зявлявся, що підтверджується довідкою, наданою Комунальним дошкільним навчальним закладом комбінованого типу № 5 «Любисточок» Управління освіти Рубіжанської міської ради від 07.06.2018 року № 48, характеристикою та інформацією щодо неповнолітнього [PERSON] від 29.05.2018 року № 39 (а.с.17. 17-зворот, 37). Службою у справах дітей Рубіжанської міської ради 04.06.2018 року надано висновок № 398, згідно якого є можливим встановити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], що відповідає інтересами дитини (а.с.18). [PERSON] в період з 21.07.2016 року по 20.10.2017 року працював у ВАТ НПП «Зоря» та був звільнений за закінченням строку трудового договору, що підтверджується виробничою характеристикою від 07.05.2018 року № 002-593 (а.с.19). Рубіжанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на підставі судового наказу № 2н/425/94/17 від 07.11.2017 року було відкрито виконавче провадження № 55307670 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмір ј частини, однак заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.10.2018 року становить 22 430,36 грн. (а.с.20, 55-56). Згідно пояснень, наданих 16.07.2018 року за № 534 Службою у справах дітей Рубіжанської міської ради, встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, місце його перебування не відоме, з метою захисту житлових прав [PERSON], [INFO], вважають необхідними встановити місце його проживання разом з позивачем (а.с.35). У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Так в судовому засіданні встановлено, що дитина фактично проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, в свою чергу батько у часті у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу не здійснює, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з його матірю [PERSON] за місцем її проживання.

Outcome: approved