Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , яку придбала у 2001 році. У вказаній квартирі позивачка зареєстрована і проживала в ній до 2017 року разом з рідною донькою [PERSON] та її неповнолітніми синами. Однак, з 2017 року позивач у належному їй житлі не мешкає і не може вселитись у власну квартиру внаслідок перешкод, які чинить її донька - відповідачка по справі. Так, остання застосовувала насильство щодо позивачки, агресивно ставиться до неї, пошкодила належні позивачці речі та майно. Посилаючись на вказане, просить виселити [PERSON] з вказаної квартири за місцем реєстрації останньої: кімнати [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Зазначила, що з донькою у неї були добрі стосунки і вона дозволила доньці, після розлучення з першим чоловіком, жити з дітьми у належній їй квартирі. Однак, згодом разом жити стало неможливо - донька створила нестерпні умови для проживання: привела до квартири співмешканця, почала забороняти їй дивитись телевізор, ходити на балкон, користуватись ванною. Стали погрожувати їй. Вона була змушена винаймати квартиру, а зараз живе в кімнаті гуртожитку, де має жити донька. Відповідачка змінила замки і вхідних дверях квартири і вона (позивачка) тривалий час не могла потрапити до свого житла, поки ключі їй не дав її син. Позивач зверталась в поліцію, однак жодної реакції з їх боку не було. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що мати з власної волі запропонувала жити їй з дітьми в квартирі, а сама перейшла жити в кімнату в гуртожитку, яка знаходиться на першому поверсі, бо у неї (позивачки) хворі ноги. На арендованій квартирі мати жила не тому, що вона їй перешкоджала жити у власній, а тому що у матері був на той час співмешканець. Претензії з боку матері з`явились, коли до квартири прийшов жити і син позивачки, та зайняв одну з кімнат. Брат зловживав спиртними напоями, виносив речі, тому в двері зали, який займала вона з дітьми, вона вставила замок, а на дверях спальні замок поставила ще раніше мати. На вхідних дверях квартири вона дійсно змінила замок, бо він зламався. Ключі матері вона не давала, бо та і не просила. Вона не може перейти жити у кімнату в гуртожитку, бо кімната невелика і їй з двома дітьми не вистачає там місця. Представник органу опіки і піклування у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Однак, зазначила, що обов`язок по забезпеченню дітей житлом покладається на батьків. Суд, заслухавши учасників, дослідивши докази по справі, дійшов наступного висновку: З нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.11.2001 року вбачається, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . (а.с. 9) Право приватної власності позивачки на вказану квартиру підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10) Згідно довідки, виданої ВСП ЖКВ КП «ШКЗ «Імпульс» від 05.08.2019, [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі одна. (а.с. 11) З копії паспорту відповідачки, ордеру на житлове приміщення в гуртожитку та довідки ЖКВ вбачається, що [PERSON] та її діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в кімнаті [ADDRESS] , яка надана відповідачці в користування. (а.с. 12-14, 16, 19) Згідно акту обстеження житла, в якому зареєстровані діти, від 30.01.2020 кімната [ADDRESS] має площу 12,6 кв. м, встановлене металопластикове вікно, натяжна стеля, поклеєні шпалери, наявні меблі, холодильник, пральна машинка, мікрохвильова піч в робочому стані. Підлога застелена килимом, В кімнаті чисто та тепло. Санвузол та кухонне приміщення загального вжитку. На кухні для кожної кімнати передбачена окрема газова плита. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12013200110001722 та постанови про закриття кримінального провадження від 09.08.2013 вбачається, що [PERSON] зверталась до поліції з приводу неправомірних дій її доньки - [PERSON] , а саме, що остання кричала на матір, порвала на ній футболку та пошкодила вхідні двері до спальні. (а.с. 22, 23) Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. - ч. 1 ст. 319 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. - ч. 1 ст. 321 ЦК України Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 109 ЖК УРСР визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилася в квартиру за згоди власника і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що між ними склались неприязні, конфліктні відносини, які унеможливлюють спільне співжиття. Вказане є обставиною, що має істотне значення, в контексті положень ч. 2 ст. 406 ЦК України. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України шляхом виселення відповідача з квартири. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач має житло, в якому зареєстрована, тобто квартира, яку займає відповідач, не є єдиним її житлом. Отже, право відповідача на житло, передбачене ст. 47 Конституції України, не порушене. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved