Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з вересня 2012 року сторони зустрічались та від цих стосунків [INFO] народилась донька [PERSON] , яку [PERSON] відмовився подати у виконавчий комітет заяву про реєстрацію батьківства. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.08.2014 року відповідача визнано батьком [PERSON] та внесено зміни до актового запису №15 від 01.07.2013 року, вказавши в графі «батько - [PERSON] », змінивши прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по- батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.08.20147р. та рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16.10.2014р. , вирішено питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, а саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня стягнення з 04.02.2014р. В подальшому, дізнавшись про те, що відповідач мав чималі суми боргу і продовжував отримувати кошти у борг, позивачка вирішила відмовитись від примусового порядку стягнення аліментів на утримання дитини, для того щоб він не потрапив до фінансової кабали та з надією на те, що у міру можливостей він буде надавати матеріальну підтримку на утримання дитини, проте відповідач не надає жодної матеріальної підтримки на утримання дитини. Вказувала, що разом із донькою зареєстровані в [ADDRESS] та проживають в [ADDRESS] , знаючи адресу проживання доньки відповідач не спілкувався з нею. Зазначила, що з 11 червня 2016 року по 29 серпня 2016 року донька відвідувала дошкільний навчальний заклад №40 та плату за перебування дитини в ДНЗ вносила позивач та за час відвідування дитиною ДНЗ відповідач з`являвся один раз. На даний час донька навчається у 3 класі Чернівецької спеціалізованої школи ОРТ І-ІІІ ступенів №41 з вивченням єврейського етнокультурного компонента та відповідно до наданої Довідки, підтверджується факти участі у шкільному житті та відповідач не спілкується з адміністрацією школи, вчителями та не відвідує батьківські збори. Також виключно позивачка займається здоров`ям дитини. Так, відповідач з 2018 року взагалі не цікавиться життям дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти; не сприяє засвоєнню культурних та інших духовних цінностей. У зв`язку із цим, позивачка звернулась до Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради із проханням про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки. Вищевказане слід розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує несерйозність ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Просила позбавити батьківських прав відповідача відносно їхньої малолітньої доньки. Позивач в судовому засіданні повідомила, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується та не відвідує її, а тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що позивачка не забезпечує йому можливість бачитись з дитиною. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Немилостивий І.В. , вказав, що позивач звернулась до них щодо надання висновку, надала документи, що батько відсутній у вихованні дитини, також у нього наявна заборгованість по аліментах. Окрім того, запрошували відповідача в службу у справах дітей, однак останній не з`явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис №15, виданого виконавчим комітетом Неполоківської селищної ради Кіцманського району Чернівецької області. (а.с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №45 від 23.10.2017р., виданої Бабинською сільською радою Кельменецького району Чернівецької області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до Акту комісії дільничого комітету ТОВ «Укрвторресурс» від 10.06.2021 року в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації у вищевказаній квартирі (а.с. 15). Згідно довідки Чернівецької спеціалізованої школи «Освітні ресурси та технологічний тренінг» І-ІІІ ступенів №41 з вивченням єврейського етнокультурного компонента Чернівецької міської ради від 08.06.2021р. №03-06/166., [PERSON] навчається у вищевказаному навчальному закладі у 3 класі, рідний батько не спілкується з адміністрацією школи, вчителями та не відвідує батьківські збори. (а.с.20). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/2491, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с.22-23). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Позивач зазначає, що нею ніколи не створювалися будь-які перешкоди у спілкуванні відповідача із донькою та участі у її вихованні, але відповідач бажання спілкуватися з дитиною не виявляв та не бажав виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки. Це свідчить про відсутність об`єктивного волевиявлення відповідача на активну участь у формуванні життя своєї доньки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на корить держави, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved