Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові зазначила, що 27.03.2009 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №975, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: будівля кафе літ. А,А, склад літ. В. нежитлова будівля літ. Г, склад літ. Д, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності позивачу в рахунок погашення боргу позивача на користь АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») в сумі 637 906,43 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 01.10.2007 р. №11225069000 та 1700,00 грн. витрат за вчинення виконавчого напису, а всього - 639 606,43 гривень. Майно, на яке звернено стягнення згідно із спірним виконавчими написом, передане в іпотеку відповідачу на підставі договору іпотеки, посвідченого 01.10.07 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2379, укладеного між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань позивача за кредитним договором. Позивач вважає, що нотаріус при вчинені виконавчого напису не перевірив факту наявності спору про заборгованість, чим порушив вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», вчинивши виконавчий напис за наявності спору щодо суми боргу у боржника, а також банк повинен був інформувати позивача про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису та в разі відсутності заперечень з його боку щодо розміру заборгованості означена сума набула б статусу безспірної. Позивач просить суд виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса від 27.03.2009 року, який зареєстрований у реєстрі за №975, таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просили позов задовольнити, посилаючись на те, що нотаріус при винесені виконавчого напису повинен був повідомити позивача про дану дію. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що банк, виконуючи вимоги п.35 Закону України про «Про іпотеку», вручив [PERSON] вимогу за № 457/133-451-07 від 05 грудня 2008 року, про що свідчить її власноручний підпис на даній вимозі. Позивачем не були виконані вимоги, зазначені у вимозі та не надано в жодних заперечень у строки, встановлені законом, банк використав своє право щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача зазначає, що нотаріусу були надані всі необхідні документи, які підтверджують факт безспірності вимог позивача перед банком. Також вважає, що позивачем пропущений трирічний строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки про виконавчий напис від 27.03.2009 року, який є предметом спору, позивачу стало відомо 15.05.2009 року. Даний факт підтверджується копією акту опису та арешту майна, яким було описано майно, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Очаківська, 1-в, з якого видно, що [PERSON] була присутня при здійсненні даної процесуальної дії, що підтверджує факт обізнаності про існування оспорюваного виконавчого напису. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що нотаріус при вчинені виконавчого напису діяв в межах вимог ст.87-88 Закону України «Про нотаріат», які діяли на час вчинення виконавчого напису на підставі наданих банком документів та вказав, що жодним законодавчим актом не передбачено повідомлення боржника нотаріусом про вчинення останнім виконавчого напису. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, заслухавши сторони, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] 01 жовтня 2013 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №11225069000 згідно якого банк надав позивачу кредит у розмірі 454 000,00 грн. з кінцевим терміном користування до 30 вересня 2014 року (а.с.4-8). В забезпечення виконання умов даного кредитного договору, між сторонами 01.10.2007 року було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: будівлю кафе літ. А,А, склад літ. В. нежитлову будівлю літ. Г, склад літ. Д, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності позивачу в рахунок погашення боргу позивача на користь АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») (а.с.2-3). Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є е відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. На виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», 25 грудня 2008 року банк на адресу позивача направив вимогу щодо порушення останньою взятих зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту, яку позивач отримала 05.12.2008 року, що підтверджується підписом позивача на вимозі (а.с.23). Позивачем не були виконані вимоги, зазначені у вимозі та не надано жодних заперечень у строки, встановлені законом, відповідач використав своє право щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки та звернувся з заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], в якій просив вчинити виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - будівлю кафе літ. А,А, склад літ. В. нежитлову будівлю літ. Г, склад літ. Д, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки б/н від 01.10.2007 року (а.с.24). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Мін6істрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно п. 284 Розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу [PERSON] були подані документи: оригінал договору іпотеки від 01.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] зареєстрований за № 2379; копія договору про надання споживчого кредиту № 11225069000 від 01.10.2007 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 27.03.2009 року; копія вимоги за кредитним договором до боржника (а.с.24). 27 березня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] на підставі заяви вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - будівлю кафе літ. А,А, склад літ. В. нежитлову будівлю літ. Г, склад літ. Д, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки б/н від 01.10.2007 року (а.с.9). Згідно акту опису й арешту майна від 15.05.2009 року, державним виконавцем ВДВС Комунарського району ЗМУЮ на підставі виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно, описано майно, а саме: будівля кафе літ. А,А, склад літ. В. нежитлова будівля літ. Г, склад літ. Д, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22). Описане майно 15.05.2009 року прийняла на відповідальне зберігання, отримала копію акта опису й арешту майна боржник [PERSON], що підтверджується підписом останньої в акті. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що про виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, вчинений 27 березня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] позивачу стало відомо 15.05.2009 року, поважних причин пропуску строку для звернення до суду представником позивача суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а факт оскарження виконавчого напису нотаріуса є лише спробою позивачки будь-яким чином затягнути процес примусового виконання виконавчого документа, який перебуває на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції з 2009 року, який вона оскаржила тільки в листопаді 2013 року. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, ст.ст. 256,257,261 ЦК України,

Outcome: dismissed