Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] ». Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43477394 від 12.10.2018 р. відповідно до якого 08.10.2018 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки та [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: 8000000000:72:508:0117, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1666408880000. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 19.04.1962 року, який був посвідчений Боярською державною конторою та зареєстрований КП Київським міським БТІ, [PERSON] , до шлюбу прізвище - « [PERSON] », набула у приватну власність 1/3 частину домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Іншими співвласниками є [PERSON] , якому належить 1/2 частина домоволодіння на підставі договору дарування від 05.03.1976 року, який був посвідчений Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою та зареєстрований КП Київським міським БТІ та [PERSON] за яким було визнано право власності на 1/6 частину домоволодіння на підставі рішення Залізничного районного суду м. Києва від 27.10.1999 р. у справі №2-1233. За час користування спільним майном, співвласниками було розбудовано домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та узгоджено право користування спільним частковим майном. [PERSON] користується житловими будинками (літ. «А», «К»), [PERSON] - житловими будинками (літ. «А», «Б»), [PERSON] - житловим будинком (літ. «А»), Господарські споруди туалет (літ. «В»), сараї (літ. «Г-І», «Г-ІІ», «Д» та «ж»), гаражі (літ. «Е» та «Ж») погріб (літ «З»), огорожі, ворота, город знаходяться у спільному користуванні співвласників. З моменту отримання у власність частини домоволодіння позивач користується земельною ділянкою загальною площею 0,1769 кв.м. для обслуговування будинку та господарських споруд. Враховуючи розмір частки в домоволодінні (1/3 частка), позивачем сплачувалася плата за земельну ділянку площею 0,058956 га по [ADDRESS] виходячи з наступного розрахунку: загальна площа земельної ділянки - 0,1769 га, що відповідає 100%, 1/3 частина домоволодіння, що відповідає 33,33%, тому 0,1769 га : 33,33% х 100% = 0,058960 га - площа земельної ділянки за яку позивач сплачував податок. Питання щодо приватизації земельної ділянки не узгоджувалося, тому співвласники продовжували безперешкодно користувалися спільним частковим майном (домоволодінням з господарськими спорудами) та земельною ділянкою по [ADDRESS] (двір та город ) . На початку літа 2019 року позивач була позбавлена права користуватися спільним майном, а саме земельною ділянкою для обслуговування домоволодіння та господарськими спорудами. [PERSON] повідомив, що він та його дружина [PERSON] є власниками всіх господарських споруд, земельної ділянки та не допустили позивача до спільного майна. Позивачу стало відомо, що рішенням Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] », було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність по 1/2 частці кожному, земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:72:508:0117) на [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного рішення отриманого згідно листа Київської міської ради від 18.09.2019 р. Згідно із листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.09.2019 р. було отримано матеріали справи П-9569 про передачу [PERSON] та [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) слідує, що 18.08.2016 року відповідачі подали заяву щодо приватизації земельної ділянки в розмірі 0,1000 га, яка була виділена за рахунок земельної ділянки код 72:508: [ADDRESS] загальною площею 0,1769 га, що перебувала в користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] співвласників домоволодіння. Пояснювальна записка (аркуш технічної документації № 5), містить відомості лише про відповідачів та не містить відомостей про позивача, як користувача земельної ділянки та співвласника домоволодіння, яке знаходиться на земельній ділянці. Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 24.11.2016 р. (аркуш технічної документації № 29) слідує, що серед списку присутніх користувачів/власників земельної ділянки відсутні прізвища [PERSON] та [PERSON] та відсутні дані про власників/користувачів суміжних земельних ділянок. Підпис позивача на даному акті відсутній. Тому, висновки про відсутність претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки, як вказано в самому тексті акту є передчасними. Враховуючи, що рішення Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] » порушує права позивача щодо користування земельною ділянкою код 72:508:0041 загальною площею 0,1769 га на [ADDRESS] та позбавляє позивача права власності на частку в спільному частковому майні. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. 18.11.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02.12.2019 року від представника Київської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02.12.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи з викликом сторін. 09.12.2019 року від представника Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою з обліковим кодом 72:508:0041 за позивачем в розумінні ст. 125 ЗК України. З матеріалів справи вбачається, що в 1994 році у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та суміжних землекористувачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було проведено встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передано на зберігання межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, розміри та місцезнаходження якої закріплені в плані. Згідно плану встановлення меж, розмір земельної ділянки становить 0,1769 га. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів оформлення позивачем права землекористування земельною ділянкою в установленому порядку. З відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 02.08.2019 року №057-057/к-1272-2791 жодних рішень щодо передачі земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] не приймала. Тобто, земельна ділянка є комунальною власністю міста Києва та такою, що не надана у власність чи користування. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] до технічної документації, зокрема, технічного завдання додано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок та правовстановлюючі документи на будівлі. З вказаних документів очевидним є те, відповідачі в рівних частках володіють окремим об`єктом житлової нерухомості(житловим будинком) на праві приватної власності (спільна часткова власність) площею 143,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Проте, матеріали справи не містять доказів звернення позивача з клопотанням до Київської міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи затвердження документації із землеустрою, бездіяльності Київської міської ради чи неправомірної відмови позивачу у наданні земельної ділянки. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову. 06.12.2019 року від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат. 10.12.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.09.2015 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Після ухвалення судом рішення, [PERSON] зареєстрував своє право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Зазначив, що поділений житловий будинок був збудований взагалі окремо від житлового будинку [ADDRESS] і є зовсім іншою спорудою. Рішенням КМР від 13.09.2018 року №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] » передано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:72:508:0117), а саме: частка гр. [PERSON] 1/2 від 0,1000 га, частка гр. [PERSON] 1/2 від 0,1000 га. Таким чином, вважає, що посилання позивача на порушення її права власності є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим проси відмовити у задоволенні позову. 16.12.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив КМР та [PERSON] в якій він зазначив, що співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлових будинків (літ. «А», «Б», «К») та господарських споруд: туалет (літ. «В»), сараї (літ. «Г-І», «Г-II», «Д» та «ж»), гаражі (літ. «Е» та «Ж») погріб (літ «З»), огорожі, ворота, город, що знаходяться у спільному користуванні співвласників є: позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] та третя особа - [PERSON] . Житловий будинок під літерою «Б» не вводився в експлуатацію, право власності співвласниками не реєструвалося та окрема поштова адреса не присвоювалася. До цього часу співаниками не вирішено питання щодо поділу (виділення в натурі) тих чи інших будівель по [ADDRESS] . У відзиві відповідач Київська міська рада посилається на статті 56, 58, 63, 70 Земельного кодексу Української PCP (в редакції від 09.07.1970) та зазначає, що надані колгоспам землі громадського користування та присадибні землі, надаються колгоспним дворам, а також сім`ям робітників та службовців та інших громадян, які проживають на території колгоспу. Кожний колгоспний двір має право на присадибну ділянку, що засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Членам колгоспу, які набули право власності на житловий будинок і господарські будівлі надаються присадибні земельні ділянки. Враховуючи наведені норми на думку Київської міської ради, позивач, як співвласник домоволодіння не надала доказів щодо користування земельною ділянкою для обслуговування домоволодіння. Однак, протоколом № 7 загальних зборів колгоспників с-г. артілі «Комуніст» с. Жуляни Києво-Святошинського району Київської області від 06.07.1957 р. був визначений порядок землекористування по селу Жулянах. Загальні збори ухвалили внаслідок упорядкування земельно-облікових документів земля в населених пунктах розподіляється по категоріям землекористувань та що [PERSON] належить по рішенню Райвиконкому в земельно-облікових документах 0,15 га. Згідно договору дарування від 19.04.1962 року [PERSON] подарувала позивачу 1/3 частину домоволодіння розміщеного на земельній ділянці. Довідкою виконавчого комітету Жулянської сільської Ради депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області № 389 від 03.04.1962 р. підтверджено, що 1/3 частина домоволодіння, що знаходиться в с. Жуляни та дарується позивачу, розміщена на земельній ділянці розміром 0,15 га З отриманої архівної довідки №313 від 16.06.1998 року по документах архівного фонду «Жулянська сільська Рада» у господарській книзі за 1961-1963 вказано, що особовий рахунок рахується за [PERSON] , позивачем по справі і у графі «Всього землі» зазначено - 0,15 га. Крім цього, станом на 1994 рік [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] рахувалися, як землекористувачі земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та останнім передавалися на зберігання межові знаки, якими закріплена земельна ділянка розміром 0,1769 кв.м. про що державний проектний інститут Укррибпроект складав відповідні документи. У базі даних Державного земельного кадастру від 17.06.2003 р. містилася інформація, що земельна ділянка код 72:508:0041 на [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Листом ГУ ДФС у м. Києві від 13.08.2019 р. підтверджено, що позивач є землекористувачем, оскільки перебуває на обліку в ТУ ДФС у м. Києві, як платника податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] незаконно приватизував земельну ділянку без участі інших двох співвласників не дотримуючись розміру часток в спільній власності на домоволодіння. Враховуючи, що три співвласники домоволодіння мають право лише на 0,10 га земельної ділянки в межех містка Києва, приватизація відповідачами вказаної земельної ділянки без участі позивача та третьої особи є незаконною. До того ж, на земельній ділянці, що приватизована відповідачами знаходяться об`єкти спільної часткової власності (господарські споруди), що належать позивачу та третій особі. Стосовно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.09.2015 року зазначив, що на нього подану апеляційну скаргу. 26.12.2019 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких він зазначив, що 17.12.2019 р. Київський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу [PERSON] та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовив. Тобто, судом було встановлено незаконність поділу будинку і набуття сторонами права власності на будинок Саме скасоване рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.09.2015 р. стало підставою реєстрації за [PERSON] та [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на яку посилалися відповідачі при оформленні спірної земельної ділянки незважаючи на те, що земельна ділянка повинна оформлятися враховуючи право власності трьох співвласників домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлових будинків (літ. «А», «Б», «К») та господарських споруд: туалет (літ. «В»), сараї (літ. «Г-І», «Г-ІІ», «Д» та «ж»), гаражі (літ. «Е» та «Ж») погріб (літ «З»), огорожі, ворота, город, що знаходяться у спільному користуванні. Щодо земельної ділянки по [ADDRESS] , Київський апеляційний суд у справі № 760/13182/15 встановив, що в 1994 році у присутності, землекористувачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та суміжних землекористувачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було проведено встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та передано на зберігання межові знаки, якими закріплена земельна ділянка розміри та місцезнаходження якої наведені в плані. Згідно плану встановлення меж, розмір земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] становить 0,1769 кв.м. та межує з суміжними землями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно витягу з бази даних Державного земельного кадастру від 17 червня 2003 року про черговий кадастровий план, земельна ділянка код 72:508:0041 на [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тому, рішення Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] без участі співвласників [PERSON] та [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. 09.01.2020 року від представника позивача надійшли пояснення в яких він повідомив про те, що 02.01.2020 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за відповідачами [PERSON] та [PERSON] є скасованим. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.01.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення справи до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін та клопотання представника КМР про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У встановлений ухвалою від 30.10.2019 року строк відзив від [PERSON] та пояснення від [PERSON] , Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не надійшли. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Встановлено, що згідно договору дарування від 19.04.1962 року, посвідченого Боярською державною конторою та зареєстрованого КП Київським міським БТІ, [PERSON] , до шлюбу прізвище - « [PERSON] » позивач, набула у приватну власність 1/3 частину домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Іншими співвласниками є відповідач [PERSON] , якому належить 1/2 частина домоволодіння на підставі договору дарування від 05.03.1976 року, який був посвідчений Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою та зареєстрований КІІ Київським міським БТІ та третя особа [PERSON] за яким було визнано право власності на 1/6 частину домоволодіння на підставі рішення Залізничного районного суду м. Києва від 27.10.1999 р. у справі №2-1233. Як зазначила позивач у своїй позовній заяві, за час користування спільним майном, співвласниками було розбудовано домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та узгоджено право користування спільним частковим майном. [PERSON] користується житловими будинками (літ. «А», «К»), [PERSON] - житловими будинками (літ. «А», «Б»), [PERSON] - житловим будинком (літ. «А»), Господарські споруди туалет (літ. «В»), сараї (літ. «Г-І», «Г-ІІ», «Д» та «ж»), гаражі (літ. «Е» та «Ж») погріб (літ «З»), огорожі, ворота, город знаходяться у спільному користуванні співвласників. З моменту отримання у власність частини домоволодіння позивач користується земельною ділянкою загальною площею 0,1769 кв.м. для обслуговування будинку та господарських споруд. Враховуючи розмір частки в домоволодінні (1/3 частка), позивачем сплачувалася плата за земельну ділянку площею 0,058956 га по [ADDRESS] виходячи з наступного розрахунку: загальна площа земельної ділянки - 0,1769 га, що відповідає 100%, 1/3 частина домоволодіння, що відповідає 33,33%, тому 0,1769 га : 33,33% х 100% = 0,058960 га - площа земельної ділянки за яку позивач сплачував податок. Встановлено, питання щодо приватизації земельної ділянки не узгоджувалося, тому співвласники продовжували безперешкодно користувалися спільним частковим майном (домоволодінням з господарськими спорудами) та земельною ділянкою по [ADDRESS] (двір та город) . Позивач зазначає, що на початку літа 2019 року вона була позбавлена права користуватися спільним майном, а саме земельною ділянкою для обслуговування домоволодіння та господарськими спорудами. [PERSON] повідомив, що він та його дружина [PERSON] є власниками всіх господарських споруд, земельної ділянки та не допустив позивача до спільного майна. Позивачу стало відомо, що рішенням Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] », було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність по 1/2 частці кожному, земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:72:508:0117) на [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного рішення отриманого згідно листа Київської міської ради від 18.09.2019 р. Вважає, що вказане рішення порушує її права щодо користування земельною ділянкою код 72:508:0041 загальною площею 0,1769 га на [ADDRESS] та позбавляє позивача права власності на частку в спільному частковому майні, у зв`язку з чим просила визнати незаконним та скасувати вищевказане рішення Київської міської ради, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що листом від 20.09.2019 року Департамент земельних ресурсів виконавчий орган Київської міської ради надіслав документи стосовно земельної ділянки по [ADDRESS] , а саме: Акт встановлення існуючих меж земельної ділянки в натурі від 1994 року, План встановлення меж та Абрис земельної ділянки землекористувача земельної ділянки з яких слідує наступне. В 1994 році у присутності землекористувачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та суміжних землекористувачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було проведено встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та передано на зберігання межові знаки, якими закріплена земельна ділянка розміри та місцезнаходження якої наведені в плані. Згідно плану встановлення меж, розмір земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] становить 0,1769 кв.м. та межує з суміжними землями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно витягу з бази даних Державного земельного кадастру від 17.06.2003 р. про черговий кадастровий план, земельна ділянка код 72:508:0041 на [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Листом КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.09.2019 р. було підтверджено реєстрацію права власності позивача на 1/3 частину домоволодіння та надано копії документів з інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно планів земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння (житлові будинку та споруди), межі земельної ділянки не змінилися, площа земельної ділянки вказана у розмірі 1803 кв.м. Листом ГУ ДФС у м. Києві від 13.08.2019 р. підтвердженно перебування [PERSON] на обліку в ГУ ДФС у м. Києві, як платника податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,058956 га. З листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.08.2019 р. вбачається, що до 24.10.2017 року земельна ділянка (код 72:508:0041) на [ADDRESS] обліковувалася за громадянами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та мала площу 0,1769 га. В подальшому з даної земельної ділянки було сформовано земельну ділянку кадастровий номер №8000000000:72:508:0117 площею 0,1000 га, адреса: [ADDRESS] та зареєстровано право власності за [PERSON] та [PERSON] . На даний час, згідно з даними міського земельного кадастру, за громадянами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обліковується земельна ділянка площею 0,0777 га (код 72:508:0041) на [ADDRESS] . Нотаріальна посвідчена згода громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на вилучення земельної ділянки чи її частини при формуванні нової земельної ділянки на [ADDRESS] в матеріалах технічної документації відсутня. Листом Головного управління Державного кадастру у м. Києві від 22.08.2019 р. також підтверджений той факт, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не давали нотаріальну посвідчену згоду на вилучення земельної ділянки чи її частини при формуванні нової земельної ділянки на [ADDRESS] . Листом від 25.09.2019 р. Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила про те, що звернення щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна житловим будинкам ( [ADDRESS] не надходили і відповідне розпорядження про присвоєння поштової адреси не видавалося. З листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) від 18.07.2019 р. вбачається, що у реєстрі адрес відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомості поштової адреси: [ADDRESS] . З листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) від 29.07.2019 р. вбачається, що департамент не видавав, не реєстрував [PERSON] та/або [PERSON] документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] », було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність по 1/2 частці кожному, земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:72:508:0117) на [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного рішення отриманого згідно листа Київської міської ради від 18.09.2019 р. Згідно з листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.09.2019 р. було отримано матеріали справи П-9569 про передачу [PERSON] та [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) слідує, що 18.08.2016 року відповідачі подали заяву щодо приватизації земельної ділянки в розмірі 0,1000 га, яка була виділена за рахунок земельної ділянки код 72:508: [ADDRESS] загальною площею 0,1769 га, що перебувала в користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] співвласників домоволодіння. Пояснювальна записка (аркуш технічної документації № 5), містить відомості лише про відповідачів та не містить відомостей про позивача, як користувача земельної ділянки та співвласника домоволодіння, яке знаходиться на земельній ділянці. З акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 24.11.2016 р. (аркуш технічної документації № 29) вбачається, що серед списку присутніх користувачів/власників земельної ділянки відсутні прізвища [PERSON] та [PERSON] та відсутні дані про власників/користувачів суміжних земельних ділянок. Підпис позивача на даному акті відсутній. Тому, висновки про відсутність претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки, як вказано в самому тексті акту є передчасними. У позивача, відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , виникло право користування земельною ділянкою код 72:508:0041 загальною площею 0,1769 га по [ADDRESS] разом із укладенням відповідних договорів щодо набуття права власності на домоволодіння. Відповідач [PERSON] незаконно приватизував земельну ділянку без участі інших двох співвласників не дотримуючись розміру часток в спільній власності на домоволодіння. Відповідно до положень статей 90, 91 Земельного кодексу Української PCP 1970 року в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування 1/2 частини домоволодіння відповідачем [PERSON] , при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. У третьої особи [PERSON] право власності на 1/6 часину домоволодіння виникло на підставі рішення Залізничного районного суду м. Києва від 27.10.1999 р. Відповідно до положень статті 30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (в редакції, що діяла на момент винесення рішення) при переході права власності на частину будинку земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Тобто, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладеній правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою етапі 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи( частина п`ята статті 319 ЦК України). Аналогічні правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2017 року по справі №705/6917/14-ц. Згідно із умовами. 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Пунктом 2.8 визначено, що технічна включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до пункту 3.12 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Всупереч викладеним вимогам, судом достовірно встановлено, що позивача не повідомляли про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) якою вона користувалася. Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Аналогічні правова позиція вже була висловлена колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 11 липня 2018 року по справі №263/11779/16-ц. З тексту рішення Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 вбачається, що земельна ділянка передається у спільну часткову власність відповідачам із земель комунальнаної власності територіальної громади міста Києва. Відповідно до частин 6, 7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Всупереч вищевикладеним вимогам, відповідачі не отримували дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є порушенням ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст.2 ЗК України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. У відповідності до ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Статтею 141 ЗК України однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки. Відповідно до ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Проте, право користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельною ділянкою код 72:508: 0041 по [ADDRESS] загальною площею 0,1769 га в порядку, визначеному законом не припинялося. Рішення Київською міською радою щодо вилучення частини земельної ділянки 0,1000 га із земельної ділянки код 72:508: 0041 по [ADDRESS] загальною площею 0, 1769 га не приймалося. Таким чином, враховуючи вищевикладене та визначений законом порядок набуття права власності на земельну ділянку в порядку приватизації, відповідачами та органом, уповноваженим на вирішення цих питань не було дотримано вимог законодавства в результаті чого були порушенні права всіх співвласників домоволодіння. Таким чином, суд вважає, що рішення Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] » порушує права позивача щодо користування земельною ділянкою код 72:508:0041 загальною площею 0,1769 га на [ADDRESS] та позбавляє позивача права власності на частку в спільному частковому майні. Що стосується посилань представника відповідача Київської міської ради стосовно того, що передача спірної земельної ділянки відповідачам у власність не порушує права позивача, оскільки співвласники будинку у разі його поділу на окремі домоволодіння, із присвоєнням їм окремих поштових адрес, мають право на передачу у власність частини земельної ділянки що перебуває у їх користуванні, то суд не приймає їх до уваги, з огляду на наступне. Співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлових будинків (літ. «А», «Б», «К») та господарських споруд: туалет (літ. «В»), сараї (літ. «Г-І», «Г-II», «Д» та «ж»), гаражі (літ. «Е» та «Ж») погріб (літ «З»), огорожі, ворота, город, що знаходяться у спільному користуванні співвласників є: позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] та третя особа - [PERSON] . Житловий будинок під літерою «Б» не вводився в експлуатацію, право власності співвласниками не реєструвалося та окрема поштова адреса не присвоювалася. До цього часу співаниками не вирішено питання щодо поділу (виділення в натурі) тих чи інших будівель по [ADDRESS] , з урахуванням чого вищевказані твердження представника Київської міської ради є необгрунтованими. Представник Київської міської ради також посилалась на статті 56, 58, 63, 70 Земельного кодексу Української PCP (в редакції від 09.07.1970) та зазначила, що надані колгоспам землі громадського користування та присадибні землі, надаються колгоспним дворам, а також сім`ям робітників та службовців та інших громадян, які проживають на території колгоспу. Кожний колгоспний двір має право на присадибну ділянку, що засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Членам колгоспу, які набули право власності на житловий будинок і господарські будівлі надаються присадибні земельні ділянки. Враховуючи наведені норми на думку представника Київської міської ради, позивач, як співвласник домоволодіння не надала доказів щодо користування земельною ділянкою для обслуговування домоволодіння. Проте, вказані доводи спростовуються наступним. Протоколом № 7 загальних зборів колгоспників с-г. артілі «Комуніст» с. Жуляни Києво-Святошинського району Київської області від 06.07.1957 р. був визначений порядок землекористування по селу Жулянах. Загальні збори ухвалили внаслідок упорядкування земельно-облікових документів земля в населених пунктах розподіляється по категоріям землекористувань та, що [PERSON] належить по рішенню Райвиконкому в земельно-облікових документах 0,15 га. Згідно договору дарування від 19.04.1962 року [PERSON] подарувала позивачу 1/3 частину домоволодіння розміщеного на земельній ділянці. Довідкою виконавчого комітету Жулянської сільської Ради депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області № 389 від 03.04.1962 р підтверджено, що 1/3 частина домоволодіння, що знаходиться в с. Жуляни та дарується позивачу, розміщена на земельній ділянці розміром 0,15 га. З отриманої архівної довідки № 313 від 16.06.1998 року по документах архівного фонду «Жулянська сільська Рада» у господарській книзі за 1961-1963 вказано, що особовий рахунок № [NUMBER] рахується за [PERSON] , позивачем по справі і у графі «Всього землі» зазначено - 0,15 га. Крім цього, станом на 1994 рік [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] рахувалися, як землекористувачі земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та останнім передавалися на зберігання межові знаки, якими закріплена земельна ділянка розміром 0,1769 кв.м., про що державний проектний інститут Укррибпроект складав відповідні документи. У базі даних Державного земельного кадастру від 17.06.2003 р. містилася інформація, що земельна ділянка код 72:508:0041 на [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Листом ГУ ДФС у м. Києві від 13.08.2019 р. підтверджено, що позивач є землекористувачем, оскільки перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві, як платника податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Твердження представника Київської міської ради, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та державного акту щодо спірної земельної ділянки є безпідставними з огляду на наступне. Співласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є три особи. З листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.08.2019 р. вбачається, що до 24.10.2017 року земельна ділянка (код 72:508:0041) на [ADDRESS] обліковувалася за громадянами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та мала площу 0,1769 га. Відповідно до положень статей 90, 91 Земельного кодексу Української PCP 1970 р., при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Частиною першою ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Тому, лише всі три співвласники можуть звертатися з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та спільно оформляти в майбутньому право власності щодо спірної земельної ділянки в частках залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову зазначив, що 08 вересня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва ухвалив рішення по справі № 2-5697-15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яким у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнав за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 (одній другій) частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що складається з першого поверху: тамбур 4,8 кв.м, хол 18,2 кв.м., кухня 11,4 кв.м., санвузол 5,0 кв.м, житлова 24,0 кв.м., житлова 11,8 кв.м; другого поверху: житлова 36,6 кв.м, житлова 15,4 кв.м, житлова 16,2 кв.м. всього житловою площею 104, 0 к.м., загальною площею 143,4 кв.м. Вказане рішення було підставою для реєстрації за ним права власності та стало в подальшому підставою для оформлення спірної земельної ділянки лише за двома відповідачами у зв`язку з чим вважає, що права позивача порушені не були. Однак, суд вважає такі посилання відповідача необґрунтованими. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.09.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з першого поверху: тамбур 4,8 кв.м, хол 18,2 кв.м., кухня 11,4 кв.м., санвузол 5,0 кв.м, житлова 24,0 кв.м., житлова 11,8 кв.м; другого поверху: житлова 36,6 кв.м, житлова 15,4 кв.м, житлова 16,2 кв.м. всього житловою площею 104, 0 к.м., загальною площею 143,4 кв.м. У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з першого поверху: тамбур 4,8 кв.м, хол 18,2 кв.м., кухня 11,4 кв.м., санвузол 5,0 кв.м, житлова 24,0 кв.м., житлова 11,8 кв.м; другого поверху: житлова 36,6 кв.м, житлова 15,4 кв.м, житлова 16,2 кв.м. всього житловою площею 104, 0 к.м., загальною площею 143,4 кв.м. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 3654 гривень. Постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2019 р. задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено. Судом було встановлено незаконність поділу будинку і набуття сторонами права власності на будинок. Саме скасоване рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.09.2015 р. стало підставою реєстрації за відповідачами [PERSON] , [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на яку посилалися відповідачі при оформленні спірної земельної ділянки незважаючи на те, що земельна ділянка повинна оформлятися враховуючи право власності трьох співвласників домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлових будинків (літ. «А», «Б», «К») та господарських споруд: туалет (літ. «В»), сараї (літ. «Г-І», «Г-ІІ», «Д» та «ж»), гаражі (літ. «Е» та «Ж») погріб (літ «З»), огорожі, ворота, город, що знаходяться у спільному користуванні. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо земельної ділянки по [ADDRESS] , Київський апеляційний суд у справі № 760/13182/15 встановив, що в 1994 році у присутності, землекористувачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та суміжних землекористувачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було проведено встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та передано на зберігання межові знаки, якими закріплена земельна ділянка розміри та місцезнаходження якої наведені в плані. Згідно плану встановлення меж, розмір земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] становить 0,1769 кв.м. та межує з суміжними землями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно витягу з бази даних Державного земельного кадастру від 17 червня 2003 року про черговий кадастровий план, земельна ділянка код 72:508:0041 на [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 02.01.2020 р. право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за відповідачами [PERSON] та [PERSON] є скасованим, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.01.2020 року. Відповідно до положень статей 90, 91 Земельного кодексу Української PCP 1970 року в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування 1/2 частини домоволодіння [PERSON] , при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. У третьої особи [PERSON] право власності на 1/6 часину домоволодіння виникло на підставі рішення Залізничного районного суду м. Києва від 27.10.1999 р. Відповідно до положень статті 30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (в редакції, що діяла на момент винесення рішення) при переході права власності на частину будинку земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту у встановлений законом спосіб. Згідно п. 10 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Пунктом «г» ч.3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реестру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п.2 ч. б ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що рішення Київської міської ради від 13.09.2018 р. №1379/5443 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] без участі співвласників [PERSON] та [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. Суд прийшовши до висновку про скасування рішення Київської міської ради від 13.09.2018 року №1379/5443 вважає за доцільне скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43477394 від 12.10.2018 року відповідно до якого 08.10.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки та [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: 8000000000:72:508:0117, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1666408880000. Позивач також просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 25080,00 грн., судовий збір в сумі 1536,80 грн. та 497,07 грн. витрат пов`язаних з витребуванням доказів, на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження надання їй правничої допомоги на суму 25080,00 грн., долучено договір про надання правової допомоги №03/09 від 03.09.2019 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №03/09 від 03.09.2019 року, розрахунок витрат на правовоу допомогу згідно додаткової угоди №1 від 09.09.2019 року до договору про надання правової допомоги №03/09 від 03.09.2019 року, детальний опис робіт (наданих послуг) по додатковій угоді №1 від 09.09.2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №03/09 від 03.09.2019 року, акт надання послуг №11/03 від 22.11.2019 року, рахунок на оплату №47 від 10.09.2019 року на суму 25080,00 грн., квитанцію ПриватБанк №0.0.1461032221.1 від 11.09.2019 року. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення в рівних частинах з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 25080,00 грн. Крім того, позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 1536,80 грн., який також підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Також встановлено, що позивачем понесені витрати в сумі 497,07 грн. за витребування доказів, що підтверджується рахунком №118 від 19.09.2019 року та квитанцією №0.0.1476620391.1 від 25.09.2019 року, які також підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved