Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та з урахуванням уточнених позовних вимог, просила виділити їй в натурі частину житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 109,3 кв.м. під літерою «А», що складається з приміщень: коридор (приміщення 1-1) - 2,5 кв.м., кладова (приміщення 1-2) - 1,7 кв.м., кухня (приміщення 1-3) - 8,4 кв.м., житлова кімната (приміщення 1-4) - 16,3 кв.м., житлова кімната (приміщення 1-5) - 8,0 кв.м., житлова кімната (приміщення 1-6) - 12,1 кв.м., житлова кімната (приміщення 1-7) - 7,7 кв.м., коридор (приміщення 1-8) - 5,5 кв.м., убиральня (приміщення 1-9) - 2,0 кв.м., ванна (приміщення 1-10) - 4,3 кв.м., з відповідними господарськими будівлями: сарай літера «Б», гараж літера «З», убиральня літера «Д» та спорудами №№1-3, що складає 22/100 частини від усього домоволодіння. Виділити в натурі [PERSON] земельну ділянку, що позначена кадастровим номером [NUMBER], яка складається з 62/100 часток земельної ділянки, площею 0,0573 га, переданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на майно, яким є домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 15.05.2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду. Позивач звертаючись з даним позовом до відповідачів вимоги обґрунтовувала тим, що вона та відповідачі є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. 25.09.2010 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] на 62/100 частини належної померлому земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. 04.04.2011 року чоловіку відповідача [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 1/2 від 0,0582 га, за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла дружина відповідач [PERSON], у зв'язку із чим видано свідоцтво про право на спадщину за законом та зроблено відповідну відмітку на державному акті. Спадщина, яку прийняла [PERSON] складається з 1/4 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, 22.12.1989 року [PERSON] подарував позивачу [PERSON] 31/100 частин житлового будинку в [ADDRESS]. Згідно даного договору в користування [PERSON] переходять приміщення 1-1 коридор - 2,5 кв.м., 1-2 кладова - 1,7 кв.м., 1-3 кухня - 3,4 кв.м., 1-4 жила кімната - 16,3 кв.м., 1-5 жила кімната - 8,0 кв.м., сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «Д», згідно договору конкретного користування від 06.09.1989 року. Згідно вказаного договору в користування [PERSON] перейшли 99/200 частин житлового будинку: коридор площею 2,5 кв.м., позначений на плані 1-1; кладова площею 1,7 кв.м., на плані 1-2; кухня площею 8,4 кв.м. на плані 1-3; житлова кімната площею 16,3 кв.м., на плані 1-4; житлова кімната площею 8,0 кв.м., на плані 1-5; житлова кімната площею 12,1 кв.м., на плані 1-6; житлова кімната площею 7,7 кв.м., на плані 1-7; погріб під кухнею; сарай літ. «Б»; вбиральня літ. «Д»; 1/2 частина огорожі. У користування [PERSON] переходить 41/200 частин житлового будинку: житлова кімната площею 12,0 кв.м., позначена на плані 2-3; кухня площею 3,8 кв.м., позначена на плані 2-1; половина погребу під пристройкою літера «а-1»; сарай літ. «Е»; 1/4 частина огорожі. У користування [PERSON] переходить 3/10 частини житлового будинку: житлова кімната площею 16,3 кв.м., позначена на плані 3-2; кухня площею 3,8 кв.м., позначена на плані 3-1; сарай під літ «В»; вбиральня під літ. «Г»; 1/2 частина погреба під пристройкою під літ. «а-1»; 1/4 частина огорожі. 05.05.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір дарування на 31/100 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 26.03.1998 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], згідно якого останній належить 1/4 частина жилого будинку за адресою: [ADDRESS]. 26.03.2009 року [PERSON] отримала у спадщину за свідоцтвом про право на спадщину за законом 19/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. 15.04.2010 року [PERSON] успадкувала 1/4 частини житлового будинку, що належала [PERSON] Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09.03.2011 року [PERSON] належить 22/100 частини житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] 72/100 частини зазначеного житлового будинку, [PERSON] 6/100 частин зазначеного житлового будинку. Після [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] Тобто, на даний час у житлового будинку [ADDRESS] чотири власника. Щодо різниці адрес, позивач зазначила, що [ADDRESS] та [ADDRESS] це один і той самий об'єкт нерухомості. Отже, позивачу в сукупності належить 22/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Зазначила, що на даний час виник спір, щодо юридичного оформлення відокремлених часток кожного з співвласників. Оскільки вирішити питання мирним шляхом не є можливим просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення рішення не заперечував. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення рішення не заперечував. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.11.1999 року [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради було передано у спільну власність земельну ділянку площею 0,0573 га, за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується копіями державних актів від 22.11.1999 року серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. 25.09.2010 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім'я позивача [PERSON] Спадщина на яку було видане зазначене свідоцтво складалась з 62/100 часток земельної ділянки, площею 0,0573 га, переданої для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: м. Київ, Солом'янський район, вул. [ADDRESS], що належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22.11.1999 року, виданого на підставі рішення КМР від 20.05.1999 року №250/351 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72-2-00309. Зі змінами згідно рішення КМР від 26.02.2010 року №411/3839. Кадастровий номер [NUMBER]. 04.04.2011 року чоловіку відповідача [PERSON] - [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 1/2 від 0,0582 га, розташованій на [ADDRESS], що підтверджується державним актом серії [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.04.2010 року, виданим державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори. Крім того, у державному акті серії [NUMBER] зроблено відповідну відмітку. Також встановлено, що згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09.03.2011 року визнано за [PERSON] 72/100 частини у праві власності на житловий будинок [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] 22/100 частини у праві власності на житловий будинок [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] 6/100 частини у праві власності на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняли спадщину [PERSON] та [PERSON] Тобто, на даний час у житлового будинку [ADDRESS] чотири власники. Встановлено, що у сторін виник спір, щодо юридичного оформлення відокремлених часток кожного із співвласників. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник, також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Слід звернути увагу на практику розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз'яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Також, згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Згідно ч. 1 ст. 83 ЗК України володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а уразі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Отже, є всі правові підстави для виділення в натурі частини будинку та земельної ділянки позивачу із спільної часткової власності з відповідачами, з припиненням за нею права спільної часткової власності на них. При виділі позивачу частини житлового будинку та земельної ділянки в натурі, що знаходиться по [ADDRESS], суд враховує варіант виділу частки наданий позивачем і проти якого не заперечували відповідачі. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн. та 640,00 грн. за дві вимоги немайнового характеру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів в рівних частинах на користь позивача суми судового збору 426,66 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved