Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини посилаючись на те, що з 08.08.2015 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею. До Дніпровського районного суду м. Києва подано позов про розірвання шлюбу, рішення наразі, не прийнято. Оскільки вона не має можливості забезпечити належний рівень життя, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/2 частину доходів відповідача, з 01.03.2020 року і до повноліття дитини. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 22.04.2020 року. 23.04.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 21.05.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де він позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його доходів. Більший розмір аліментів поставить його у скрутне становище оскільки він не працює. 25.05.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, де вона наполягала на заявлених позовних вимогах, заперечення відповідача вважала необґрунтованими та безпідставними. 05.06.2020 року від відповідача надійшли заперечення, однак суд їх не враховує, оскільки вони ним не підписані. Враховуючи, що розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи. Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що сторони по справі 08.08.2015 року зареєстрували шлюб, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини доходів відповідача починаючи з 01.03.2020 року. Однак доказів про місце роботи відповідача, його доходи, та можливість сплачувати заявлений розмір аліментів, до позовної заяви не надала. Як і не надала доказів щодо необхідності стягувати аліменти саме цьому розмірі, або стягнення додаткових витрат. Окрім того, сімейний законодавством передбачено розмір аліментів на утримання однієї дитини - 1/4 частини доходів боржника, саме даний розмір підлягає стягненню. Відсутні підстави і для стягнення аліментів з 01.03.2020 року, так як позов подано 22.04.2020 року. Жодного обґрунтування та відповідних доказів позивач не надала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial