Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 1992 року. Шлюб був зареєстрований 15 лютого 1992 року в Марковичівській сільській раді Локачинського району Волинської області, актовий запис №02. В шлюбі народилося троє дітей, які на даний час вже повнолітні. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі довгих років подружнього життя вони не знаходили спільного порозуміння, відповідач часто зловживав алкогольними напоями, вихованням дітей не займався. Відповідач вже два роки проживає з іншою жінко і наміру продовжувати спільне життя в нього немає. На даний час подружні відносини між сторонами по справі припинено, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їхній шлюб існує лише формально. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву в якій позов підтримала повністю з наведених у позовній заяві підстав, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, хоч був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка направлена йому відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за адресою, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 лютого 1992 року, зареєстрованому в Марковичівській сільській раді Локачинського району Волинської області, актовий запис №02, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). В шлюбі в них народилося троє дітей, які на даний час вже повнолітні. Судом встановлено, що відносини в сім'ї ускладнились, вони не розуміють одне одного, вдома часто між ними виникають сварки, вони не ведуть спільного господарства, протягом двох років проживають окремо, шлюб існує лише формально. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 226 ЦПК України,

Outcome: approved