Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, третіх осіб про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 23 700 гривень та 2 500 000 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 серпня 2014 року близько 20 год. 30 хв. на 17 км + 300 м автодороги Львів - Рава-Руська, в смт.Куликів Жовківського району Львівської області, відбулося зіткнення між автомобілем марки «ТАТА» р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «ВАЗ 2106» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ 2106» р.н. [NUMBER], [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, дифузно-вогнищевого забою мозку важкого ступеня, переломів ключиці, ребер, лівої плечової кістки, обох кісток правого передпліччя, кісток тазу, забою серця, легенів, нирок, двобічного гемотораксу, яка ускладнилась травматичним шоком, респіраторним дистрес-синдромом, набряком-набухання головного мозку, набряком легенів, поліорганною недостатністю, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 77/14 від 19 вересня 2014 року, несумісні з життям та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв'язку із ДТП. Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. На момент вчинення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», про що свідчить наказ № 62-к від 07 травня 2003 року про прийняття його на роботу, наказ № 3-к від 03 січня 2013 року про закріплення за ним транспортного засобу марки «ТАТА» р.н. [NUMBER] та подорожній лист № 5889 від 05 серпня 2014 року. Покійний [PERSON] був молодшим сином позивача. 14 липня 2014 року уклав договір з Жовківською центральною районною лікарнею про проходження стажування в заочній частині інтернатури, однак втілити свою мрію в життя він вже не зможе. У зв'язку зі смертю сина вона втратила людину на яку постійно могла опертися, порадитися, вирішити будь-яку проблему, яка виникала б в буденному житті. Натомість у неї з'явилося відчуття безпорадності, несправедливого покарання, що в свою чергу призводить до роздратування, постійної незадоволеності, нервової напруги, стресу та сліз. По сьогоднішній день вона не може вийти з шокового стану, усвідомлюючи, що сина більше не має. Смерть дитини позбавила її здорового сну, радості, бажання до роботи, подальших планів. У свідомості домінує депресивний стан і ніщо не допомагає розвіяти цю депресію. Їй важко спілкуватися з людьми, вони втомлюються від чужого горя, а їхні співчуття не допомагають. Крім цього, не зміг перенести смерть [PERSON] його батько - [PERSON], який помер через місяць після сина. Це завдало їй та родині ще більших моральних страждань. Все вищевикладене свідчить про те, що в результаті злочинних дій [PERSON] вона зазнала незворотних моральних страждань, що беззаперечно являється заподіянням значної моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 2 500 000 гривень та просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 23 700 гривень, оскільки нею було організовано і проведено 10 серпня 2014 року похорон та поминки, 16 серпня 2014 року - 9 днів, 16 вересня 2014 року - 40 днів. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що ПрАТ СК «Галицька», виплатила позивачу кошти в загальній сумі 82051,0 гривень. Цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», як власника транспортного засобу марки «ТАТА» р.н. [NUMBER], за шкоду, заподіяну потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована за договором «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 075-0301/211-13 від 10.09.2013 року. Відповідно до даного договору ПрАТ СК «Галицька» виплатила позивачу зазначену вищу суму. Вважає, що дана сума виплачена у чіткій відповідності і в адекватному розмірі передбаченими чинним законодавством України. Тому заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 500 000 гривень не є адекватною і справедливою. В частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 23 700 гривень зазначив, що позивачем не надано належних доказів завдання їй матеріальної шкоди на дану суму. Також представник відповідача зазначив, що обов'язок ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» щодо відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки є виконаним ПрАТ СК «Галицька», а винуватець дорожньо-транспортної пригоди - водій [PERSON] відбуває покарання у кримінально-виконавчій установі. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому розгляд справи проведено без його участі. Представник третьої особи ПрАТ СК «Галицька» в судове засідання не з'явився, подавши при цьому письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що страховою компанією було виплачено [PERSON] кошти на загальну суму 82051,0 гривень, з яких: 21755,0 гривень - відшкодування за знищений транспортний засіб, 1832,0 гривень - витрати на лікування, 43848,0 гривень - шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого та 14616,0 гривень - моральна шкода. Оскільки страхова компанія виконала свої обов'язки по виплаті страхового відшкодування позивачу в повному обсязі, а тому просить проводити розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено вироком Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2015 року (а.с.5-10), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року (а.с.11-12), 05 серпня 2014 року близько 20 год. 30 хв. на 17 км + 300 м автодороги Львів - Рава-Руська, в смт.Куликів Жовківського району Львівської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «ТАТА» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ-2106» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а водій автомобіля марки «ВАЗ-2106» р.н. [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, дифузно-вогнищевого забою мозку важкого ступеня, переломів ключиці, ребер, лівої плечової кістки, обох кісток правого передпліччя, кісток тазу, забою серця, легенів, нирок, двобічного гемотораксу, яка ускладнилась травматичним шоком, респіраторним дистрес-синдромом, набряком-набухання головного мозку, набряком легенів, поліорганною недостатністю, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 77/14 від 19 вересня 2014 року, несумісні з життям та призвели до смерті останнього. Даним вироком від 04 грудня 2015 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді шести років позбавлення з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 11.04.1991 року, [PERSON] народився [INFO], батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] Згідно з Свідоцтвом про смерть (а.с.13), [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис за № 52. Як вбачається з Наказу № 62-к від 07 травня 2003 року (а.с.17), винуватець дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] прийнятий на роботу з 06 травня 2003 року в транспортну дільницю водієм автонавантажувача у ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод». Наказом № 3-к від 03 січня 2013 року (а.с.18), за [PERSON] було закріплено автомобіль марки «ТАТА» р.н. [NUMBER]. З подорожнього листа № 5889 від 05 серпня 2014 року (а.с.19) вбачається, що [PERSON] уповноважений керувати автомобілем марки «ТАТА» р.н. [NUMBER], тобто, на момент вчинення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Лікеро-горілчаний завод». Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Враховуючи положення статті 1172 ЦК України, суд приходить до переконання, що на момент вчинення ДТП, [PERSON] виконував поїздку в інтересах ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» і саме роботодавець має обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 23 700 гривень, оскільки нею було організовано і проведено 10 серпня 2014 року похорон та поминки, 16 серпня 2014 року - 9 днів, 16 вересня 2014 року - 40 днів. В підтвердження цього представила рахунок № 4 від 10.08.2014 року, рахунок № 12 від 16.08.2014 року та рахунок № 15 від 16.09.2014 року. Відповідно до ст..1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, які винний зобов'язаний відшкодовувати відповідно до ст.1201 ЦК України, у зв'язку з цим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Частина 1 ст.1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов'язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина. Крім цього, частина 2 зазначеної вище статті також закріплює випадки відповідальності за завдану моральну шкоду незалежно від наявності вини особи, діями якої вона завдана, зокрема, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи характер та обсяг страждань яких зазнала позивач внаслідок смерті її сина, який загинув у молодому віці, неможливості відновлення становища в її сімейному житті, яке існувало до дорожньо-транспортної пригоди, відсутність будь-яких спроб відшкодування моральної шкоди з боку відповідача чи винуватця пригоди на даний час, а також те, що винуватець просив вибачення тільки в судових дебатах по кримінальній справі про що зазначено у вироку від 04.12.2015 року, тому суд приходить до переконання, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково, слід стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 150 000 гривень. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача про виплату позивачу страховою компанією відшкодування, оскільки заперечення стосуються відносин між ПрАТ СК «Галицька» та [PERSON], страхова компанія провела виплату страхового відшкодування, розмір якого позивачем не оскаржувався та не є предметом розгляду у даній справі. Крім того, доводи представника відповідача щодо непред'явлення вимог до страховика для стягнення завданої шкоди саме з страховика є підставою для відмови у позові, є безпідставними, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, що узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Задовольняючи позов частково, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати - судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved