Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про припинення поруки та визнання договору поруки припиненим. Свої вимоги мотивує тим, що 24.10.2006 року між [PERSON] та відповідачем укладено кредитний договір №10-29/2599, відповідно до якого позичальнику надано у тимчасове користування грошові кошти в сумі 135000 доларів США з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості 23.10.2021 року на умовах, визначених договором. 24.10.2006 року між нею та відповідачем було укладено договір поруки №02-10/2995, відповідно до якого вона зобов`язалась в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій та можливих штрафних санкцій. В подальшому відповідач в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку на 1,75% річних і встановив відсоткову ставку 14%. Враховуючи те, що відповідач збільшив обсяг відповідальності поручителя без її згоди, просить визнати поруку припиненою. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Представник відповідача з позовом не згідний і пояснив, що дійсно банком направлявся позичальнику лист про збільшення відсоткової ставки, банк своєчасно звернувся до суду з приводу стягнення заборгованості, крім того 26.10.2012 року між банком та поручителем внесено зміни до договору поруки, ці обставини вже перевірялися в судовому порядку і є рішення Дарницького районного суду м.Києва від 22.06.2016 року, яким ці обставини встановлено. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши представників сторін, та, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 24.10.2006 року між третьою особою та відповідачем укладено кредитний договір №10-29/2599 відповідно до якого позичальнику надано у тимчасове користування грошові кошти в сумі 135000 доларів США з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості 23.10.2021 р. на умовах, визначених договором. 24.10.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №02-10/2995, відповідно до п.1.1. якого поручитель зобов'язується у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). В п. 3.3.1 статті 3 договору поруки №02-10/2995 від 24.10.2006 року зазначено, що кредитор зобов'язаний протягом п'яти робочих днів від дати невиконання Позичальником зобов'язань, забезпечених порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягу виконаного позичальником зобов'язання та невиконаного зобов'язання. відповідно до п.3.3.2 статті 3 договору поруки кредитор зобов'язаний не змінювати умов договору Генеральної угоди без попереднього письмового погодження поручителя. Між банком та позичальником без згоди поручителя були укладені додаткові угоди до генерального договору про здійснення кредитування №10-29/2599 від 24.10.2006: додаткова угода № 10-29/2599_4 від 01.10.2007 року, додаткова угода №10-29/2599-5 від 09.10.2007 року, яким збільшилась ставка проценту за користування кредитними коштами з 13 % до 14 % річних. Ст.554 ч.1 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст.554 ч.2 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.559 ч.1 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.06.2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 08.11.2016 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено позовні вимоги банку та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Генеральним договором №10-29/2599 від 24.10.2006 року в сумі 2052337 грн 06 коп. Як вбачається із змісту зазначеного рішення, доводи позивача щодо припинення договору поруки у зв'язку із неодноразовим порушенням строку оплати згідно генерального договору №10-29/2599 від 24.10.2006 року, починаючи з 2009 року були предметом перевірки під час вищезазначеного судового розгляду та встановлено наступні обставини. Останній платіж за генеральним договором №10-29/2599 від 24.10.2006 року відповідачем здійснено 22.06.2015 року на суму 1000 грн. Досудова вимога про усунення порушень зобов'язань [PERSON] направлена 08.10.2015 року, яку вона отримала 27.10.2015 року, а позов про солідарне стягнення кредитного боргу подано у грудні 2015 року, тобто в межах строку, визначеного законодавством. Крім того, доводи позивача щодо припинення поруки також були предметом дослідження колегії суддів апеляційного суду м. Києва під час перевірки рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.06.2016 року, якою встановлено, що після направлення банком 19.10.2009 року та 20.01.2011 року досудової вимоги про усунення порушень зобов'язання, та про дострокове повернення кредиту, між банком та поручителем 26.10.2012 року була укладена додаткова угода до договору поруки, що не дає підстав вважати поруку припиненою. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. За таких обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed