Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.09.2019 у справі №161/12963/19, яка набрала законної сили 17.09.2019, [PERSON] визнаний винним у тому, що він 12.06.2019 року о 19:00 год. на а/д М-19\~134 км.+200м, керував автомобілем «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілями «Мерседес Бенц 814» д.н.з. [NUMBER] , «Камаз 43105», д.н.з. [NUMBER] та «Фольксваген Транспортер» д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги, передбачені п.2.9.а, 14.6 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транпсортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а [PERSON] тілесні ушкодження. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та згідно ст.36 КУпАП йому призначено адміністративне стягнення за більш серйозне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/1070/20 від 30.07.2020, стягнуто з [PERSON] на її користь 42\~599,37 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП пошкодження автомобіля «Фольксваген Транспортер» д.н.з. [NUMBER] . Зазначене рішення набрало законної сили 01.09.2020 та в апеляційному порядку Відповідачем оскаржене не було. На виконання судового рішення, було видано 30.09.2020 виконавчий лист, а 01.10.2020 Другим відділом ДВС у м. Луцьку відкрито виконавче провадження. 04.08.2020 відповідач уклав договір дарування, тобто здійснив безоплатне відчуження належної йому на праві особистої приватної власності квартири своєму батьку [PERSON] будучи обізнаний про наявність рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2020 у справі №161/1070/20, яким з нього стягнуто 42\~599,37 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП пошкодження автомобіля «Фольксваген Транспортер» д.н.з. [NUMBER] . При цьому, зазначає, що згідно рішення суду від 30.07.2020 у справі №161/1070/20, яким стягнуто 42 599,37 грн. саме на виконання деліктного зобов`язання пошкодження автомобіля, яке виникло 12.06.2019, тобто в момент вчинення ДТП. Вважає, що відповідач міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаного судового рішення у виді арешту і звернення стягнення на майно, оскільки іншого майна за ним не зареєстровано. Відтак воля обох сторін при укладенні 04.08.2020 договору дарування спірної квартири не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів з [PERSON] . Обґрунтовуючи свій\~позов,\~ [PERSON] посилається на фіктивність договору дарування від 04.08.2020, оскільки він не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а також на висновок, який міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц. Позивач просить\~суд,\~визнати недійсним\~договір дарування квартири [ADDRESS] укладений з [PERSON] посвідчений 04.08.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В., серія та номер: 1250, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53452185 від 04.08.2020. Ухвалою судді від 07.07.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалами суд від 30.08.2021 та 12.10.2021 витребувано у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Курти Н.В. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого 04.08.2020 та зареєстрованого в реєстрі за № 1250; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 53452185 від 04.08.2020. До початку розгляду справи представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилась про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, крім того шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів на адресу суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Курта Н.В. подала до суду клопотання від 11.08.2021 про розгляд справи у її відсутності, просила суд відмовити у задоволенні позову. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Спіріною І.В,, 26.07.2013 за реєстром № 1327. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.09.2019, яка набрала законної сили 17.09.2019 [PERSON] визнаний винним у тому, що він 12.06.2019 року о 19:00 год. на а/д М-19\~134 км.+200м, керував автомобілем «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілями «Мерседес Бенц 814» д.н.з. [NUMBER] , «Камаз 43105», д.н.з. [NUMBER] та «Фольксваген Транспортер» д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги, передбачені п.2.9.а, 14.6 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транпсортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а [PERSON] тілесні ушкодження. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та згідно ст.36 КУпАП йому призначено адміністративне стягнення за більш серйозне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік. 20.01.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. 30.07.2020 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 42\~599,37 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП пошкодження автомобіля «Фольксваген Транспортер» д.н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що 04.08.2020 відповідач уклав договір дарування, тобто здійснив безоплатне відчуження належної йому на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS] своєму батьку [PERSON] . Сторони оцінили дарунок в сумі 45000,00 грн., що випливає із оспорюваного договору дарування. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2020, набрало законної сили 01.09.2020. 01.10.2020 Другим відділом ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 63980307 з примусового виконання рішення суду від 30.07.2020. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст.203 ЦК, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають наперед, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням чч.1 та 5 ст.203 ЦК, що, за правилами ст.215 цього кодексу, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК). Відповідно до ч.2 с.719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК). Судом встановлено, що укладення відповідачем договору дарування майна зі своїм родичем, а саме батьком [PERSON] відбулася з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення стягнутої за рішенням суду матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП При розгляду справи, суд враховує правовий висновок Великої палати ВС, викладений у постанові від 3.07.2019 у справі №369/11268/16-ц про те, що позивач управі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена в ст.234 ЦК, так і інша, наприклад, передбачена в ст.228 ЦК. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із чч.2 та 3 ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь свого батька після пред`явлення до нього позову [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами останньої, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси [PERSON] та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК). Суд, враховує, що відповідач [PERSON] відчужив майно після пред`явлення до нього позову про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, майно відчужене на підставі безвідплатного договору та відчужене на користь близького родича (батька), після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед [PERSON] . Відтак, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved