Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою у якій просять визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: вул. [PERSON] Захаренка (колишня назва Комсомольська), 13, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником вказаного будинку, а відповідач, з 2003 року у ньому не проживає. На даний час адреса місця його фактичного проживання позивачу не відома. Жодних речей у її будинку відповідач не зберігає та фактично ним не користується, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та утриманням будинку не несе. Домовленості з відповідачем про збереження за ним права користування вказаним будинком відсутні. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.10.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що її розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч.\~5 ст.\~279 ЦПК України. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 31.10.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №\~1940202149886, однак протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Водночас надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог, а також відсутність заперечень проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у ній. Крім того, просила судовий збір сплачений нею при подачі позову з відповідача не стягувати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п.п. 1, 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 20.11.2018 року, 03.12.2018 року та 20.12.2018 року не зявлявся, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою учасників справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на вказане, судом 20.12.2018 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: вул.\~Комсомольська, 13, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується договором дарування будинку НА 0868312 від 02.08.1997 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1876 (63/100 частки), та договором купівлі-продажу частини будинку НВТ 311328 від 19.05.2016 року, зареєстрованим у реєстрі за №\~831\~(37/100 частини) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59454117 від 19.05.2016 року. Відповідно до будинкової книги [PERSON], [INFO], на даний час зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS], вказане підтверджується також довідкою Корсунь-Шевченківської міської ради № 1/2222 від 13.04.2018\~року. Рішенням Корсунь-Шевченківської міської ради № ІІ-І6 від 20.03.2003 року вулицю Комсомольську перейменовано на вулицю [PERSON] Захаренка. Відповідно до актів обстеження домоволодіння за адресою: вул. Захаренка, 13/2, м.\~Корсунь-Шевченківський, виданих 13.04.2018 року та 21.09.2018 року, встановлено, що [PERSON] у ньому не проживає та його речі відсутні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що позивач є власником всього житлового будинку за адресою: вул. [PERSON] Захаренка (колишня назва Комсомольська), 13, м.\~Корсунь-Шевченківський Черкаської області, а відповідач, понад 1 рік не проживає у вказаному будинку, свої речі у ньому не зберігає і не користується ним, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та його утриманням не несе. Крім того, у відповідача відсутня домовленість з позивачем стосовно збереження за ним права користування цим будинком. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у будинку позивача, що судом оцінюється як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved