Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. У вказаній кварті зареєстровані її чоловік [PERSON] та син [PERSON] Хоча вони й зареєстровані у її квартирі, однак з 2015 року по теперішній час фактично в ній не мешкають, оскільки переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Вона сама оплачує комунальні послуги, та в наслідок того, що в квартирі зареєстровані відповідачі не може оформити субсидію. Тому вимушена звернутись до суду, та просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловою квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак суду надано заяву засвідчену нотаріусом нотаріального округу Коркінського муніципального району Челябенської області, зареєстрованої в реєстрі за № 6-4036 від 16.12.2017 року, зі змісту якої слідує, що відповідачі позовні вимоги визнають повністю та просять визнати їх такими, що втратили право користування квартирою № 21 в буд. 27 по вул. Постишева м. Кривого Рогу (а.с.37). Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи без особистої участі представника відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому районної у місті ради. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак, судом продовжено розгляд справи за нормами ЦПК в редакції від 15.12.2017 року. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6). Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вулицю «Постишева» змінено на вулицю «Вадима Гурова». У квартирі [ADDRESS], зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою «Нова Ком» від 16.11.2017 року (а.с.7). Проте, з акту засвідченого майстром дільниці № 4 «Сіті-Сервіс КР» вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі не проживають 2 роки (а.с.8). Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі не проживають у спірному будинку тривалий час без поважних причин, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного й

Outcome: approved