Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту складеного [PERSON]; усунення [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від права на спадкування за заповітом та від права спадкування за законом що до спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] померлої [INFO] року; визнання за нею права власності на все майно [PERSON] в порядку спадкування за законом; стягнення з [PERSON], [PERSON] на її користь запланованих витрат на спадкодавця [PERSON] в розмірі 35000 гривень; стягнення судових витрат у сумі 2973,85 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та відповідачі є дітьми [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті матері сторін відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] та чотири земельні ділянки три з яких для ведення особистого селянського господарства площею 1,75 га, 1,66 га, 0,22 га та одна для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд площею 0,24 га. При зверненні до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав вона дізналась, що існує заповіт не на її користь, з чим вона погодитися не може, так як на протязі всього життя вона найбільше за всіх дітей приділяла увагу матері. Починаючи з 2009 року стан здоров'я матері знано погіршився, вона лікувала та доглядала матір. Вона також за довіреністю отримувала пенсію матері яку витрачала на потреби останньої. На її погляд відповідачі не мають права на спадкування після смерті матері. На момент складення заповіту [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними так як була особою похилого віку, в важкому фізичному стані та з психічними розладами (не сприймала дійсність, жила уявними подіями). Так як відповідачі та члени їх сімей забезпечені житлом, а вона мешкає в двокімнатній квартирі з сім'ями своїх дочок, просить допомогти у вирішенні спору на її користь. Крім того просить стягнути з відповідачів 27000 гривень на встановлення двох однакових пам'ятників для померлих батьків, 6000 гривень на поминальний обід (годовщина) на 40 осіб на поховання матері та 2000 гривень на поминальні обряди на кладовищі, в церкві та освячення пам'ятників, а всього на загальну суму 35000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позові, при цьому пояснила, що мати три роки була лежачою хворою за якою доглядала виключно вона, відповідачі за матір'ю не доглядали, а отже не мають права спадкувати майно, що входить до складу її спадщини. Відповідачі не брали участі в організації похорон, поминальних обідів після смерті матері, пам'ятник теж не збираються ставити. Про існування заповіту не на її користь вона дізналась в сільській раді, після чого звернулась з позовом до суду за захистом порушених прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON], яка померла [INFO] року є його матір'ю. За життя мати складала кошти на свій похорон, тому твердження позивачки з приводу того, що вона поховала матір за власні кошти не відповідають дійсності. Все що робилось в материному господарстві, було зроблено за кошти матері, і він допомагав у цьому своєю фізичною силою. Мати мала значну пенсію яку оформила після смерті батька, що був учасником війни. Особисто він приїздив допомагати матері обробляти город, допомагав по господарству. В силу свого віку мати дещо забувала, але її свідомість не була потьмарена. Незважаючи на те, що він живе в м. Києві, як і позивачка він часто приїздив до матері, привозив їй продукти, але із-за неприязних відносин з позивачкою, яка є його сестрою приїздив так щоб уникнути зустрічей з нею. Мати любила всіх трьох дітей однаково, про існування заповіту на його користь він не знав, цією обставиною не скористався, вважає що вони троє повинні спадкувати в рівних частках, в задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що наявність заповіту не на користь позивачки, її прав не порушує зважаючи на те, що вона має право на обов'язкову частку спадщини. Незважаючи на те що [PERSON] проживає у м. Києві, вона часто відвідувала матір, залишалась в неї ночувати, допомагала матері по господарству. Їх мати була освіченою людиною, ніяких нісенітниць не говорила, останнім часом була слабка фізично. Стягнення з відповідачів запланованих позивачкою витрат не передбачено чинним законодавством. Позовні вимоги позивачки є надуманими та задоволенню не підлягають. Представник третьої особи - Другої Чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи секретар виконкому Колісниківської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в позові, пояснивши, шо покійна [PERSON] складала три заповіти, у 2007, 2010 та 2013 роках, які були посвідчені нею, як відповідальною особою. Для складання заповіту 2013 року [PERSON] сама приходила у сільську раду, жалілася що вже важко ходити, і виявила свою волю передати все своє майно своєму синові [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка домовлялася з нею про догляд за [PERSON], за що платила їй кошти. Позивачка часто приїжджала до матері. [PERSON] приїжджала рідко, а [PERSON] часто відвідував матір. Вона тричі на день приходила до [PERSON], годувала її, купувала продукти, тобто здійснювала належний догляд за особою похилого віку. [PERSON] вона доглядала півтора року до смерті. Останнім часом [PERSON] в силу свого віку могла говорити нісенітніці, коли була вже лежачою і не вставала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спілкувалась з матір'ю сторін і знає, що до [PERSON] їздили всі троє дітей, відвідували її. За [PERSON] останнім часом доглядала [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є працівником газової служби і йому відомо, що питаннями газифікації будинку [PERSON] займалась позивачка, це було десь в 2010 році. До того ж він займається обходом населення і перевіркою показників газового лічильника та може пояснити, що коли приходив до [PERSON], то часто бачив її сина, сестру позивачки не бачив. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 16) [PERSON] померла [INFO] року. Свідоцтвом про народження з врахуванням свідоцтва про укладення шлюбу доводиться, що [PERSON] є матір'ю позивача. 16.03.2007 року [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем виконкому Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 24, яким на випадок смерті все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. 14.12.2010 року [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем виконкому Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 40 (копія на а.с. 54), яким на випадок смерті все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Вищевказані заповіти сторонами не оспорюються. 06.11.2013 року [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем виконкому Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 31, яким на випадок смерті все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла [PERSON]. Вказаний заповіт позивач просить визнати недійсним. Згідно ст.1233 Цивільного кодексу України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Цивільним кодексом України встановлюються загальні вимоги до форми заповіту, який відповідно до ст. 1247 ЦК складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно ст. 1251 ЦК якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Як вбачається зі змісту самого заповіту заповідачу було роз'яснено зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України, розпорядження записано вірно, в заповіті вказано, що він складений в селі Колісники Ніжинського району Чернігівської області секретарем виконкому Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповідачем [PERSON] власноручно зазначено, що заповіт з її слів записано секретарем, заповіт нею прочитано вголос і підписано. На думку суду при посвідченні заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування було дотримано вимоги ст. 1248 ЦК України, ніяких порушень не допущено. Відповідно до ст. 1257 ЦК України, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, на що посилається позивач, то заповіт може бути визнано недійсним. Однак під час розгляду справи позивачем не наведено жодного доказу, який би підтвердив таке твердження. Так секретар селищної ради в судовому засіданні підтвердила, що заповідачка особисто прийшла в сільську раду, незважаючи на свій вік та значну відстань, і висловила своє волевиявлення, при цьому власноручно написала текст і підписала його, вона пам'ятала про раніше складені нею заповіти, і чітко висловлювала свої наміри. На неї ніхто не тиснув. Таким чином, позиція позивача, що стан здоров'я та похилий вік вплинули на волевиявлення при укладенні заповіту [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки є припущенням, які нічим не підтверджені та спростовуються добутими в судовому засіданні доказами. Особа яка доглядала за [PERSON] свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона здійснювала догляд півтора роки до смерті [PERSON],(тобто з осені 2014 року) і останнім часом спостерігалась деяка неадекватність поведінки [PERSON], в той час як заповіт було складено в 2013 році, тобто за рік до приходу [PERSON] в їх сім'ю. Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право в будь-який час скласти новий заповіт. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Суд не знаходить законних підстав для визнання заповіту недійсним, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З приводу заявлених позивачем вимог про усунення відповідачів від права на спадкування і за заповітом і за законом суд приходить до наступних висновків. З копії спадкової справи Другої Чернігівської державної нотаріальної контори заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті матері прийняли [PERSON] та [PERSON] шляхом подачі відповідних заяв. [PERSON] спадщину після смерті матері не приймав. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно розяснень, викладених у п.6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Таким чином, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З медичних документів, копії яких на а.с. 18-21 а саме витягу з історії хвороби та медичних довідок вбачається, що [PERSON], 1929 року народження хворіла та потребувала догляду і лікування. Як встановлено в судовому засіданні всі троє дітей [PERSON] опікувались її станом, відвідували її, привозили продукти харчування, допомагали, хоча кожний з них в різній мірі. І хоча позивачка прикладала більше зусиль до догляду за матір'ю, однак дана обставина не має вирішального значення для застосування ст..1224 ЦК України, та прийняття рішення по даній справі Суд бере до уваги ту обставину, що позивач згідно наданої їй довіреності 21.10.2015 року (копія на а.с. 22) отримувала материні кошти у виді пенсії, яка була значною, як пояснив суду [PERSON], адже мати отримувала пенсію батька який був учасником війни. Позивач розпоряджаючись коштами матері домовилася про догляд за нею. Таким чином судом встановлено, що останні півтора року постійний догляд за матір'ю позивачки та відповідачів здійснювала жителька с. Колісники - [PERSON], а не позивач. Суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимим доказами не довела, хоча відповідно до ст.60 ЦПК України, це є її обов'язком, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідачів, а останні умисно ухилялися від виконання свого обов'язку, маючи можливість його виконувати. Тобто відсутні підстави, зазначені ст.1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування. Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що відповідачі були не єдиними дітьми спадкодавця та окрім них згідно закону обов'язок піклування про спадкодавця також було покладено на позивача, яка розпоряджалась пенсією матері, за відсутності доказів потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачів, а також доказів ухилення від такої допомоги при можливості її надання, позов в частині усунення відповідачів від спадкування, за викладеними в ньому підставами, необґрунтований та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні вимоги позивача про усунення від спадкування відповідачів, підстави для визнання за [PERSON] права власності на все спадкове майно [PERSON], відсутні. Згідно вимог ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. З довідки Колісниківської сільської ради № 564 від 17.10.2016 року (копія на а.с. 23) вбачається, що [PERSON] доглядала свою хвору матір з березня 2014 року до дня смерті [INFO] року, а також проводила ремонт будинку, сплачувала комунальні платежі. Довідкою Колісниківської сільської ради № 277 від 26.04.2016 року (копія на а.с. 24) підтверджується, що [PERSON] провела похорони своєї матері [PERSON], за свій рахунок. Накладною, що на а.с. 25 підтверджується, що [PERSON] оплатила гроб, вінки, поминальний обід (похорон), поминальний обід (40 днів) всього на загальну суму 6706 гривень. Вказана накладна датована 20.10.2016 року, а мати сторін померла в квітні 2016 року, отже не може бути взята судом як доказ витрат позивача на поховання матері. Крім того з розрахунку наведеному в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заплановані нею майбутні витрати на поминальний обід в кафе, поминальні обряди на кладовищі, вартість встановлення пам'ятників для обох батьків, що на думку суду задоволенню не підлягає з огляду на те, що за чинним законодавством заплановані витрати не підлягають відшкодуванню. Отже вимога позивача про стягнення з відповідачів на її користь запланованих витрат в розмірі 35000 гривень задоволенню не підлягає. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що всі заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні всіх заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed