Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на піставі реєстраційного посвідчення Луцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 12.02.1982 року віна є власником житлового будинку [ADDRESS] . На прохання племінника, який є сином її двоюрідної сестри з вересня 2013 року уданому помешканні почали проживати її племінник [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. 13.09.2013 року у встановленому законом порядку було зареєстроване місце проживання племінника [PERSON] та його сина [PERSON] , [INFO] згодом, з 10.02.2014 року було здійснено реєстрацію місця проживання і дочки відповідача - [PERSON] . Однак, через два роки після вселення до будинку, відповідач [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями та влаштовувати сварки та скандали, проявляти неповагу до позивача. У зв`язку із такою поведінкою [PERSON] змушена була звертатись до правоохоронних органів із відповідними заявами. Зокрема, 26.01.2019 року [PERSON] будучи в стані алкогольного сп`яніння та діючи з мотивів особистої неприязні, спричинив [PERSON] тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що підтверджується витягом з ЄРДР від 26.01.2019 року. В подальшому поведінка [PERSON] не змінилася і він продовжує вчиняти адміністративні правопорушення, щодо власника житла, вести антигромадський спосіб життя та створювати нестерпні умови для проживання в будинку. За таких умов спільне проживання із відповідачем та його сімєю в одному будинку є неможливим. Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] разом із їх неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з належного їй житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити повністю та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно були факти сварки із [PERSON] , за що він притягався до адміністративної відповідальності у 2016 р. та 2019 р. Крім цього 11.02.2019 р. було закрито кримінальне провадження відносно нього за те, що він [INFO] наніс [PERSON] тілесні ушкодження, у зв`язку із примиренням з потерпілою. Його попереджали про припинення такої поведінки. Оскільки він не має іншого житла, тому просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що [PERSON] провокує її чоловіка [PERSON] на вчинення правопорушень. Підтвердила, що вона зареєстрована у м. Нововолинську у квартирі своєї мами, котра є власником 2 квартир, однак матір не дає згоду на її проживання у цих помешканнях. Діти ходять в школу в м. Володимирі-Волинському, а тому виселення дітей з цього помешкання призведе до зняття їх з реєстрації та створить перешкоди у відвідуванні дітьми школи у м. Володимирі-Волинському. Оскільки вона, а також [PERSON] не мають іншого житла, тому виселення її та [PERSON] порушить права неповнолітніх дітей, котрі не будуть мати житла. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - адвокат Юзефович С.В. просив відмовити у задоволенні позову, в обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що відповідачі. Представник виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради в судовому засіданні пояснив, що у серпні 2019 р. [PERSON] зверталась до служби у справах дітей з приводу вчинення сварок [PERSON] в присутності неповнолітніх дітей. [PERSON] було запрошено до служби у справах дітей та попереджено про неприпустимість вчинення сварок із [PERSON] в присутності неповнолітніх дітей. Вважає, що у разі задоволення позову будуть порушенні права неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників та оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено такі обставини та правовідносини. Згідно з реєстраційного посвідчення [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS] . Із довідки управління містобудування і архітектури виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 06.08.2019 р. вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради 19.11.1992 р. №339 «Про перейменування окремих вулиць міста» вул. Димитрова перейменовано на вул . Івана Гонти, без зміни вуличної нумерації будівель. Із копії будинкової книги на житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що в цьому житлі зареєстрований [PERSON] . Із пояснень позивача встановлено, що [PERSON] та його неповнолітні діти - [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у спірному помешканні за згодою позивача. Відповідач [PERSON] не зареєстрована у цьому житлі, однак вселилась у даний будинок за згодою позивача. Вирішуючи даний позов суд виходить з наступного. Із змісту позовної заяви та наданих позивачем пояснень вбачається, що позов до [PERSON] про виселення з жилого приміщення пред`явлений з підстав, визначених ч.1 ст. 116 ЖК України, зокрема, із-за систематичного порушення правил життя відповідачем, що робить неможливим для позивача та її мами проживання з ним в одному помешканні, а заходи запобігання виявились безрезультатними. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у тому числі. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. На підтвердження факту систематичного порушенням [PERSON] правил порушення правил співжиття та застосування до нього заходів запобігання, позивач надала суду постанови Володимир-Волинського міського суду від 30.09.2016 р., 16.07.2019 р., ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 11.02.2019 р. Так із постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30.09.2016 р. вбачається, що [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП зокрема за те, що він 19.08.2016 р. перебуваючи за місцем свого проживання по [ADDRESS] вчинив насильство в сім`ї, а саме ображав нецензурними словами свою дружину [PERSON] та [PERSON] , а також 20.08.2016 р. за місцем свого проживання знову нецензурними словами ображав [PERSON] , внаслідок чого було завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілих. Крім того, із ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11.02.2019 р. встановлено, що [PERSON] обвинувачувався в умисному спричинені [PERSON] середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. За результатами розгляду кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відмовою потерпілої [PERSON] , що не є реабілітуючою обставиною. Також в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що мала місце подія за місце проживання по [ADDRESS] стосовно [PERSON] , котра зазначена в ухвалі Володимир-Волинського міського суду, що підтверджує систематичне порушення ним правил співжиття. Однак, вжитті судом вищенаведені заходи запобігання виявились безрезультатними і [PERSON] продовжив порушувати правила співжиття, оскільки він 08.07.2019 р. знову вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП щодо [PERSON] , що підтверджується постановою суду від 16.07.2019 р. Так із даної постанови вбачається, що [PERSON] 08.07.2019 р . за місцем спільного проживання по [ADDRESS] вчинив домашнє насильство в сім`ї, зокрема умисно затіяв сварку із [PERSON] , під час якої ображав її нецензурною лайкою та принижував, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю. Також судом встановлено, що позивач зверталась до Володимир-Волинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства в сім`ї в присутності неповнолітніх дітей. За результатами розгляду заяви позивача з [PERSON] було проведено ряд соціально-педагогічних та профілактичних бесід, що підтверджується листом служби у справах сім`ї, дітей та молоді від 05.08.2019 р. №85/02-07, актом оцінки потреб сім`ї. Наведене свідчить про те, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для [PERSON] , котра є особою похилого віку, проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання виявилися безрезультатними. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що оскільки [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для [PERSON] проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання виявилися безрезультатними, тому вимога позивача про виселення [PERSON] із даного будинку без надання іншого житлового приміщення є обгрутнованою, законною, доведеною, а тому підлягає до задоволення. Окрім цього позивач заявила вимогу про виселення з спірного будинку [PERSON] посилаючись на ст. 391 ЦК України. Вирішуючи дану вимогу суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивач не надала суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, які б підтверджували, що [PERSON] чинить своїми діями перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпоряджання житловим будинком [ADDRESS] та які саме перешкоди, таким чином не довела обставини, на які вона посилалась як на підставу вимог про виселення [PERSON] із спірного будинку, а тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити. Також суд вважає безпідставною вимогу про виселення неповнолітніх дітей відповідачів із даного будинку виходячи з наступного. Відповідно ч.3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що позивач просить виселити неповнолітніх дітей відповідачів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , котрі мають відповідно 10 та 9 років. Оскільки батька неповнолітніх дітей [PERSON] вирішено судом виселити із спірного будинку, в якому також постійно проживають та за згодою позивача зареєстровані неповнолітні діти та беручи до уваги, що судом відмовлено у задоволенні вимоги про виселення із даного житла матері неповнолітніх дітей, тому відповідно до ч.3,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання цих дітей є місце проживання їхньої матері - [PERSON] , тобто [ADDRESS] , а тому задоволення таких вимог призведе до втрати неповнолітніми дітьми права користуванням житлом та порушення прав неповнолітніх дітей, що є неприпустимим. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні вимоги про виселення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та непонолітню [PERSON] , [INFO] із спірного будинку слід відмовити.

Outcome: partial