Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з липня 1998 року вона проживала разом однією сімєю як чоловік та жінка з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 27.10.2000 року, реєстровий №5-1544, зареєстрованого в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №423 за реєстровим №92. 10.11.2000 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ№371959, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м.Дніпропетровська 04.12.2000 року. Дані обставини були встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2007 року. Даним рішенням також було визнано за нею право користування квартирою за вищевказаною адресою. Таким чином, вона з 23.07.2007 року прописана (зареєстрована) в 43/100 частинах домоволодіння по вул..Рівненській, 3 в м.Дніпропетровську. Інші 57/100 частин спірного домоволодіння належать відповідачці [PERSON] Протягом всього часу проживання та користування частиною домоволодіння до неї не надходило жодної вимоги про виселення від третіх осіб та жодна інша особа не зверталася з претензією щодо незаконного користування та володіння житлом. За таких підстав вважає, що має право на набуття права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, оскільки вона протягом 18 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується чужим майном, а саме 43/100 частинами домоволодіння по вул..Рівненська, 3 в м.Дніпропетровську. Просить визнати за нею право власності на зазначену частину домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В дане судове засідання не зявились, надали суду заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, просила розглянути справу без її участі. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2007 року було встановлено факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю та ведення спільного господарства в період з липня 1998 року по дату його смерті 10.11.2000 року; факт проживання [PERSON] в будинку №3 по вул..Рівненській в м.Дніпропетровську після смерті [PERSON] за період з 10.11.2000 року по 27.03.2007 рік; встановлено, що до нотаріальної контори по місцю прописки та находженю спадкового майна, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася і Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Також рішенням визнано за [PERSON] право користування квартирою №1 будинку №3 по вул..Ровенська в м.Дніпропетровську. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачка зазначає, що з липня 1998 року та по теперішній час вільно, безперервно та добросовісно користується та володіє 43/100 частинами домоволодіння, що розташоване по вул..Рівненській, 3 в м.Дніпропетровську, про що свідчить акт від 24.05.2016 року, підписаний сусідами та засвідчений головою квартального комітету №8, що свідчить про наявність в будинку особистих речей позивачки, утримання житла, сплата комунальних платежів, проведення ремонтних робіт та відсутність будь-яких претензій від інших осіб. Данні обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок. Інші 57/100 частин спірного домоволодіння належить відповідачці [PERSON], яка не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 43/100 частин. Позивачка з 23.07.2007 року зареєстрована за вищевказаною адресою, про свідчить копія паспорту позивачки серії АН№844169, виданим Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 22.12.2009 року, де в графі «місце проживання» зареєстрована адреса: [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст..344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.п.9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON], іпн. [NUMBER] право власності на 43/100 частин житлового будинку №3, з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого по вул..Рівненська в м.Дніпропетровську. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved