Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом до відповідача та просить визнати її такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням [ADDRESS] (далі Квартира), та зобов`язати знятися з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначає, що Квартира належить їй на праві власності. Відповідач є її дочкою, зареєстрована за вказаною адресою, однак тривалий час там не проживає, комунальні послуги не сплачує та участі в утриманні квартири не бере. При цьому продовжує перебувати на реєстраційному обліку і в добровільному порядку знятись з нього не бажає. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви в яких просили розглянути справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала просила задовольнити, проти чого відповідач не заперечила. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ордеру на житлове приміщення №7999 від 01 листопада 1990 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (колишня Леніна, 94 Б) (а.с. 4). За адресою [ADDRESS] перебуває на реєстраційному обліку [PERSON], що підтверджується довідкою наданою Новоград-Волинською реєстраційною службою УДМС України в Житомирській області від 22 січня 2015 року (а.с. 23). Водночас, актом складеним депутатом Новоград-Волинської міської ради, підтверджується факт безперервної відсутності відповідача в квартирі [ADDRESS] більше 10 років (а.с.6). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Квартира належить позивачу, відповідач [PERSON] понад 10 років в ній не проживає, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Вимога про зняття відповідача з реєстрації є безпідставною, оскільки таке зняття проводиться органом реєстрації на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: partial