Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], третя особа: ГБК «Авіаробітник», просила суд визнати за нею право на 1/2 частину спадкового майна, а саме гаражного боксу [ADDRESS], вартістю 25000 грн; залишити право власності та користування на 1/2 частину гаражного боксу [ADDRESS] за [PERSON], з покладанням на неї зобов'язань виплатити на користь позивача 1/2 вартості нерухомого майна в розмірі 25000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її син [PERSON], після смерті якого спадкоємцями першої черги є його мати, тобто позивач, та донька [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: грошові вклади з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, цегляний гаражний бокс [ADDRESS]. Позивач зазначила, що членом кооперативу був її покійний син. Право користування гаражу її син мав право з 1987 року по день смерті 2007 рік. Заборгованості по сплаті членських внесків не мається. Першочерговий внесок внесено в повному обсязі. Свідоцтво про право власності на гаражний бокс нотаріальною конторою не видано, в зв'язку з тим, що бокс неприватизований і немає на нього право власності. Позивач відзначила, що від отримання спадщини, 1/2 частки майна квартири, яка належала покійному синові, в шести місячний строк вона відмовилась на користь відповідачки. [PERSON] неодноразово зверталась до управління кооперативу про прийняття її в члени ГБК, як спадкоємиці першої черги, з передачею права користуванням цим нерухомим майном. 04.10.2012 позивач отримала лист, про те, що їй відмовлено в прийомі в члени кооперативу, згідно статуту ГБК, в якому зазначено, що гаражний бокс не приватизований і право користування ним має особа, яка має автотранспортний засіб. Згідно протоколу від 12.06.2012 п.3: в члени кооперативу з передачею права користування гаражним боксом [ADDRESS] прийнята [PERSON] Позивач вважає, що як спадкоємець першої черги, вона частково прийняла спадщину після смерті сина, тому має право звернутися до суду з позовом про поділ майна на 1/2 частину гаражного боксу в [ADDRESS]. Позивач відзначила, що вартість цього гаражного боксу по ринковим цінам на день звернення до суду становить 50000 грн. Відповідач не бажає в добровільному порядку визнати за позивачем право на цю частину майна, яке було особистою власністю покійного сина позивача, котрий в повному обсязі сплатив всі необхідні платежі в кооперативі, але право власності на нього відсутнє. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на вищевикладені обставини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, надала письмові заперечення, при цьому посилалася на те, що позивач не надала жодного доказу у підтвердження свого права на спадкування ? частини спірного гаражного боксу [ADDRESS], а також не надала законних доказів щодо його вартості, яку вона самостійно встановила у розмірі 50000 грн. Вважає, що роздруківка оголошення із інтернету, розміщеного там 05.06.2008 (за 6 років до подачі позову) про продаж, з можливістю торгу, якогось гаражу на тій же вулиці не є доказом. Представник відповідача також зазначила, що за життя спадкодавець не вивів гаражний бокс [ADDRESS] з-під власності ГСК «Авіаробітник» у свою власність, так як не переоформив право власності на своє ім'я на вказаний гаражний бокс у встановленому законом порядку. У зв'язку з чим спірний гаражний бокс не міг бути включений до спадкової маси та не є об'єктом спадкування. Серед іншого, представником відзначено, що позивач не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадкування на нерухоме майно у встановленому законом порядку. Строк прийняття спадкового майна сплинув 7,5 років тому. Представник відповідача також зазначила, що в результаті того, що позивач своєчасно не скористалась своїм правом оформити у встановленому законом порядку спадкову масу, то право на спадкування нерухомого майна вона втратила у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Тому представником відповідача в ході розгляду справи було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Представник третьої особи в ході розгляду справи заперечував проти задоволення позову, про що надав письмові заперечення, де зазначив, що спадкодавець за життя не вивів гаражний бокс [ADDRESS] із власності ГБК «Авіаробітник» в свою власність, у зв'язку з чим спірний гаражний бокс так і залишився у власності ГБК «Авіаробітник», а у спадкоємців відсутні законні підстави включити спірний гаражний бокс до спадкової маси. Серед іншого, в запереченнях зазначено, що свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 04.11.2008 не закріпило юридичного право позивача на ? частину спадкового майна - з чого б воно не складалось. Представник третьої особи вважає, що позивачем не надано до суду доказів свого права на спадкування частини гаражного боксу [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22.06.2007 Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.6). Після його смерті державним нотаріусом Дев'ятої КДНК Русіною Н.О. була заведена спадкова справа № 901 та матері померлого [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 04.11.2008 державним нотаріусом Дев'ятої КДНК Русіною Н.О. (зареєстровано в реєстрі за №2-1651), з якого вбачається, що спадкове майно, на яке в указаній частці видане свідоцтво складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у відділенні Ощадного банку №5445/0242 м. Києва, на рахунках [NUMBER] - залишок 2,18 грн, [NUMBER] - залишок 3729,80 грн, що належали померлому на підставі повідомлення, виданого відділенням Ощадного банку №5445 м. Києва 17.06.2008 за №11-17/2656. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку майна не видане (а.с.61 зворот). Вищевказане також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.11.2008 (а.с. 62). Відповідач по справі [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.46), була прийнята в члени автокооперативу «Авіаробітник» та їй переданий гаражний бокс у користування, який належав її батьку [PERSON] за життя, що підтверджується протоколом звітно-виборчих зборів автокооперативу «Авіоробітник» від 13.06.2012 (а.с.8-9). Згідно довідки Голови ГБК «Авіаробітник» [PERSON] був членом ГБК «Авіаробітник» за адресою: [ADDRESS] з 1987 по 2007 роки, заборгованості по сплаті членських внесків не мав (а.с.10). З довідки ГБК «Авіаробітник» від 03.01.2013 №1-1 вбачається, що бокс [ADDRESS] був побудований у 1986 році для працівника Київського об'єднаного авіавідряду [PERSON], в той час коли головою кооперативу був його батько [PERSON]. [PERSON] був прийнятий в члени кооперативу в 1986 році та справно сплачував членські внески у розмірі 10 руб. На місяць. Бокс [ADDRESS] був оцінений в 1300 руб., про що записано в членській книзі [PERSON] за 1986 рік (а.с.11). В матеріалах справи наявний витяг з інтернету, де міститься об'яви з продажу гаражу по [ADDRESS] та встановлена їх орієнтована ринкова вартість з можливістю торгу, на підставі чого позивач [PERSON] оцінює вартість спірного гаражного боксу [ADDRESS] у 50000 грн, а відповідно його ? частину - у 25000 грн (а.с.12-13). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.10.2013 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: ГБК «Авіаробітник» про визнання права власності на ? частину паєнакопичень в ГБК «Авіаробітник» було відмовлено (а.с.39-42). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.10.2013 скасовано та ухвалено нове, де в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: ГБК «Авіаробітник» про визнання права власності на ? частину паєнакопичень відмовлено (а.с.43-45). Матеріали справи містять належним чином засвідчені матеріали спадкової справи КДНК №901 до майна померлого [PERSON] [INFO], з яких вбачається про наявність: заяви [PERSON] від 18.09.2007 про прийняття спадкового майна після смерті сина (а.с.53 зворот - 54); заяви [PERSON] від 22.08.2007 про прийняття спадкового майна після смерті батька (а.с.54 зворот - 55); довідок з місця реєстрації померлого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 13.07.2007 (а.с.55 зворот) та від 08.06.2007 (а.с.56); витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.08.2007, відповідно до якого Дев'ятою КДНК до Спадкового реєстру внесений реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи (а.с.59). Серед іншого, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 04.11.2008 до Дев'ятої КДНК, де позивачем зазначено, що на день смерті її сина [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з грошових вкладів, що знаходяться у відділенні Ощадного банку №5445/0242 м. Києва, на рахунках [NUMBER], [NUMBER] (а.с.60 зворот), а також відповідь ВАТ «Державний ощадний банк України» від 17.06.2008 №11-17/2656, з якої вбачається, що на рахунках [PERSON] [NUMBER] є залишок 2,18 грн, [NUMBER] - залишок 3729,80 грн, відповідальне розпорядження за рахунками відсутнє (а.с.61). Згідно протоколу засідання правління ГБК «Авіаробітник» бокс [ADDRESS] передано в користування [PERSON] з 18.06.2012. [PERSON] - звільнити бокс [ADDRESS] та передати його [PERSON] (а.с.130-131). В матеріалах справи наявна довідка ГБК «Авіаробітник», згідно якої [PERSON] 19.01.2008 було сплачено за І квартал 2008 року 48 грн в рахунок членських внесків за гаражний бокс [ADDRESS] Відповідно до довідки ДКП «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) документи, що свідчать про передачу земельної ділянки, яка належить Київському об'єднаному авіавідряду, під забудову гаражами для особистих автомобілів працівників аеропорту Українського управління гаражно-будівельного кооперативу «Авіапрацівник», знищені за давністю. ДКП «Міжнародний аеропорт «Київ» засвідчує, що раніше належна йому земельна ділянка у розмірах 12218,91 кв.м., була передана ГБК «Авіаробітник» в безстрокове користування та будівництвом на ній гаражів ГБК «Авіаробітник» (а.с.131 а). Також матеріали справи містять Статут ГБК «Авіаробітник», яким встановлено, що, серед іншого, член ГБК має право: користуватись гаражним приміщенням на протязі всього часу перебування у ГБК, приватизувати гаражне приміщення в установленому порядку (а.с.132-136). Як встановленому в судовому засіданні за життя [PERSON] не приватизував спірний гаражний бокс [ADDRESS] та не оформив у встановленому законом порядку права власності на нього. Крім того, актом №9 від 12.09.2013 комісії голови правління Устенко А. та членів правління ГБК «Авіаробітник» [PERSON], [PERSON], голови ревізійної комісії Дзюбенко Е. щодо перевірки технічного стану боксу [ADDRESS] при підготовці до осінньо-зимового сезону було встановлено, що гаражний бокс неприватизований, не утеплений, дах по всій площі тече, стіни та стеля мокрі з ознаками грибка, на підлозі вода, електрична проводка оголена, освітлення відсутнє, ворота не відчиняються, яма та підвал відсутні, а отже, гаражний бокс непридатний до подальшої експлуатації, у зв'язку з чим зобов'язано користувача боксу [ADDRESS] усунути неполадки (а.с.138). Щодо визнання права власності за позивачем на ? частину спадкового майна, а саме гаражного боксу [ADDRESS] суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, що померла, до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи право власності на гаражний бокс [ADDRESS] не було зареєстровано за [PERSON] за життя, та станом на час розгляду справи судом він є неприватизованим та не введеним в експлуатацію. Згідно ч.2, 3 ст.331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» - обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, а саме право власності на нерухоме майно. Право власності спадкодавця на спірний гаражний бокс не зареєстровано у встановленому законом порядку, свідоцтво про право власності на зазначений об'єкт не видавалося. Також в наданих документах відсутній акт державної комісії про прийняття спірного гаражного боксу (комплексу гаражів) до експлуатації. Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч.1 ст.376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріли, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Суд, на підставі ст.11 ЦПК України, розглядає справу в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін. З іншими позовними вимогами позивач до суду не зверталася. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїм вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в ході розгляду справи були надані пояснення та письмові докази по справі, які були долучені до матеріалів справи та які вона вважала достатніми та належними доказами. На підтвердження позовних вимог щодо вартості ? частини гаражного боксу [ADDRESS] у розмірі 25000 грн, позивач вважала достатнім доказом надання витягу з інтернету об'яв з продажу гаражів та не скористалась своїм правом, передбаченим ст.133 ЦПК України. А суд призначає експертизу в порядку ч.1 ст.143 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі та згідно ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем в ході розгляду справи необґрунтована вартість ? частини гаражного боксу [ADDRESS] у розмірі 25000 грн, та не доведена певними засобами доказування, а наданий суду витяг з інтернету суд не приймає як належний та допустимий доказ по справі. Тому позовні вимоги [PERSON] щодо залишення права власності на користування на ? частину гаражного боксу [ADDRESS] за відповідачем з покладенням на неї зобов'язань виплатити ? вартості нерухомого майна в розмірі 25000 грн є також не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Серед іншого, матеріали справи містять заяву представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, у зв'язку з тим, що з дати звернення позивачки до суду спливло більше п'яти років, що перевищує трирічний строк, встановлений ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До спірних правовідносин застосовується трьохрічний строк позовної давності, згідно вимог ст. 257 ЦК України. Частиною 1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З зазначеним позовом позивач звернулася до суду лише у березні 2014 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, при розгляді заяви відповідача про застосування строку позовної давності, сплив якої, згідно з ч. 4 ст.267 ЦК України, є підставою для відмови в позові, судом приймаються до уваги положення п.11 постанови Пленуму Верхового Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з яким, - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та позивачем пропущений встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed