Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2010 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не з'явилась, натомість подала заяву, в якій позов просить задовольнити, справу розглянути без її участі, у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи за наявними у справі матеріалами, судові витрати просить залишити за нею, повідомила, що син [PERSON] проживатиме разом з нею. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи обставини справи, вище викладене, а також відсутність заперечення з боку сторони позивача, щодо проведення заочного розгляду справи, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами позивач вважає збереження сім'ї неможливим, на примирення не згодна, біля двох років проживають окремо. Спірного майна не мають. Після розлучення дитина проживатиме разом з нею. Змінювати прізвище на дошлюбне не бажає. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обов'язки сторін регулюються ст.ст.104-105 Сімейного кодексу України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СКУ про право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копії паспорту позивача (а.с.3); свідоцтво, яким підтверджується укладення сторонами шлюбу 04.12.2010 року (а.с.5); копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] батьками якого є [PERSON], [PERSON] (а.с.6). У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони протягом двох років разом не проживають. За таких обставин судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено. Взаєморозуміння подружжям не досягнуто. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сім'ї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Згідно з заявою позивача підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. Про вибір дошлюбного прізвища позивачем не заявлено.

Outcome: approved