Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,1200 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі державного акту серії [NUMBER] від 28.09.2009 року. Проте, правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку, а саме державний акт, у позивача відсутній, у зв'язку з його втратою. 29.05.2018 року з метою відновлення втраченого правовстановлюючого документу позивач звернулась до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА). У відповідь на своє звернення позивач отримала відповідь від 14.06.2018 року, якою було повідомлено про те, що правоохоронними органами було проведено виїмку оригінального примірнику державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.09.2009 року за [NUMBER] на ім'я [PERSON] (дошлюбне прізвище позивача), що зберігався у Департаменті земельних ресурсів. Крім того, з метою відновлення втраченого державного акту, позивачем розміщувалось оголошення в засобах масової інформації та її адвокатом був направлений запит до СБУ про встановлення місцезнаходження державного акту. Однак, зазначені дії результату не дали. Отже, на даний час позивач втратила оригінал державного акту про право приватної власності на землю та здійсненні нею заходи для його виявлення результату не принесли. Відсутність належного правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку унеможливлює вжиття позивачем необхідних заходів та дій, як власника майна, у зв'язку із чим вона просила встановити факт володіння на праві власності [PERSON], [INFO], земельною ділянкою: загальною площею 0,1200 га, розташованою за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер[NUMBER] на підставі державного акту серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року за №922/922, цільове призначення земельної ділянки: ведення садівництва. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 17.07.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою судді від 22.08.2018 року строк, від представника відповідача надійшли пояснення по справі в яких вона при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 15.03.2013 року, змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яке міститься в матеріалах справи, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1200 га, розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер: [NUMBER]. Зазначений державний акт був виданий позивачу на підставі рішення КМР від 18.12.2008 року за №922/922. Крім того, право власності позивача на вищевказану земельну ділянку підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], у зв'язку з його втратою. Підтвердити своє право власності на земельну ділянку позивач не має можливості, оскільки згідно повідомлення Департаменту земельних ресурсів від 14.06.2018 року за №05707-057/Н-1264-2751, виготовлення дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку чинним законодавством не передбачено. Також проінформовано, що правоохоронними органами проведено виїмку оригінального примірнику державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.09.2009 року за [NUMBER] на ім'я [PERSON] (бланк серія [NUMBER]), що зберігався у Департаменті земельних ресурсів. Крім того, з метою відновлення втраченого правовстановлюючого документу позивачем розміщувалось оголошення в засобах масової інформації, що підтверджується відомостями про оголошення з офіційного джерела. Також, адвокатом позивача був направлений запит до СБУ про надання інформації стосовно місцезнаходження правовстановлюючого документу. Однак, здійсненні позивачем та її представником заходи для виявлення правовстановлюючого документу на земельну ділянку результатів не дали, у зв'язку із чим позивач просила встановити факт володіння на праві власності [PERSON], [INFO], земельною ділянкою: загальною площею 0,1200 га, розташованою за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер[NUMBER] на підставі державного акту серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року за №922/922, цільове призначення земельної ділянки: ведення садівництва. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб у даних відносинах повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового шляху для відновлення порушеного права. Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивачі набули право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу. З урахуванням п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до якої суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок (земельну ділянку) але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, в результаті втрати правовстановлюючого документу (державного акта) у позивача не припинилось право власності на зазначену вище земельну ділянку. Отримати дублікат державного акту про право приватної власності на земельну ділянку позивач не має можливості, оскільки змінився порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно і видача державних актів про право власності на земельні ділянки не здійснюється. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. З огляду на те, що встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved