Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №77 Харківської міської ради, [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] про\~\~ поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та\~ середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала вчителем англійської мови у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №77 Харківської міської ради. [PERSON] було звільнено з посади вчителя англійської мови Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області наказом [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області № 114-К від 28.02.2017 та наказом Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області № 23-К від 28.02.2017р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним , та як на підставу незаконного звільнення посилається: -по перше, що в заяві про прийняття на роботу не було зазначено термін. Та строковий договір вона не підписувала. -по друге: накази [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області № 114-К від 28.02.2017 та Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області № 23-К від 28.02.2017 р. а також трудову книжку відповідач не видав їй у день звільнення. Крім того відповідач не провів остаточний розрахунок у день звільнення. Також у звязку з незаконним звільненням вона зазнала моральних переживань , яки виявились у позбавленні її гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти на життя. Вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя. Позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд - скасувати, як незаконні накази [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області № 114-К від 28.02.2017 та Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області № 23-К від 28.02.2017 р. про звільнення з посади у звязку із закінченням строкового трудового договору. - поновити з 01.03.2017 року її на посаді вчителя англійської мови Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області. - стягнути з [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2017 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі. - стягнути [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради на її користь нараховані, але не виплачені грошові кошти у розмірі 414 грн 21 коп.. - стягнути з [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради на її користь моральну шкоду у розмірі 44\~711 грн 69 коп. - допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі і стягнення на ї користь середнього заробітку за час вимученого прогулу за один місяць, з урахуванням уточненого позову. Від 11.10.2017 року (а. с. !!!). Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що перед тим, як вона звільнилась з попередньої роботи вона розмовляла з директором школи, яка її впевнила, що вона буде прийнята на основну посаду, оскільки [PERSON], яка знаходиться в декретної відпустці не вийде на роботу, так як у неї вже друга дитина. А коли вона вже звільнилась з попередньої роботи та прийшла працевлаштовуватись Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області, їй повідомили, що вона буде прийнята на роботу час відсутності основного працівника [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною, та надали їй зразок заяви про прийняття на роботу. Оскільки позивач ввів її в оману, вона була вимушена написати заяву про прийняття на роботу на час основного працівника. Також зазначила, що її звільнили, через травму ноги, а не з причин виходу основного працівника на роботу. Представник відповідача [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Представник відповідача, Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №77 Харківської міської ради, 3 особа в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. 3 особа [PERSON], до судового засідання не зявилась, повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Відповідно до ст.. 21 КЗпП України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угбдою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути:безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. З власноручно написаної заяви [PERSON] про прийом на роботу вбачається, що позивач просила прийняти її на посаду вчителя англійської мови до з Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області з 01 вересня 2016 року на час відсутності основного працівника вчителя англійської мови [PERSON] В судовому засіданні позивач підтвердила свій підпис на вищезазначеній заяві. З боку Директора ХСШ № 77 [PERSON] на вищезазначеній заяві зазначено клопотання по суті заяви. Відповідна резолюція власника на заяві працівника свідчить про досягнення сторонами згоди з питання про прийняття на роботу. (а. с. 49). Наказом № 432 від 26.08.2016 року по Харківська спеціалізована школа І-ІИ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області та Наказом [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області № 490-к від 26 серпня 2016 року [PERSON] прийнято на роботу з 01 вересня 2016 року у Харківську спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області на посаду вчителя англійської мови на період відсутності основного працівника [PERSON] (а. с. 77-78). В судовому засіданні позивач підтвердила свій підпис на вищезазначеній заяві, крім того зазначила, що наказ № 432 від 26.08.2016 року особисто відвозила до [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області. Таким чином, ствердження Позивача [PERSON] про те, що вона не знала про строковий характер трудових відносин не має під собою жодних підстав. Ствердження позивача на які вона посилається, як на підставу позову про те, що вона не підписувала строковий трудовий договір суд не може прийняти до уваги, оскільки Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Про строковий характер договору має бути зазначено в наказі про прийняття на роботу. До трудової книжки такий запис не заноситься, як зазначено в листі МІНІСТЕРСТВА ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ від 29.05.2007 р. № 126/13/133-07. Відповідно до наказу Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області № 24-К від 28.02.2017 року [PERSON] , вчителя англійської мови Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області, вважати такою, що приступила до виконання посадових обовязків з 01.03.2017 року у звязку з виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підстава: заява [PERSON] (а.с. 165). В листі МІНІСТЕРСТВА ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ від 29.05.2007 р. № 126/13/133-07. Також зазначено, що працівник, який уклав строковий трудовий договір, по закінченні обумовленого строку підлягає звільненню. Таким чином, працівник, прийнятий для заміщення жінки по строковому трудовому договору, після виходу її з відпустки для догляду за дитиною підлягає звільненню у звязку з закінченням строку договору. Позивача [PERSON] було звільнено з посади вчителя англійської мови Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області наказом [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області № 114-К від 28.02.2017р та наказом Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області № 23-К від 28.02.2017 р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строкового договору. Таким чином усі дії щодо укладання та припинення трудового договору з позивачем [PERSON] були здійснені у строгій відповідності до норм чинного законодавства, порушень з боку Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області або [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області допущено не було, а тому підстав для скасування наказу [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області № 114-К від 28.02.2017 та Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області № 23-К від 28.02.2017 р. про звільнення [PERSON] з посади вчителя англійської мови у звязку із закінченням строкового трудового договору, поновлення з 01.03.2017 року її на посаді вчителя англійської мови Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд не вбачає. Стосовно посилань позивача, як на підставу позову про те, що накази [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області № 114-К від 28.02.2017 та Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області № 23-К від 28.02.2017 р. а також на те, що трудову книжку відповідач не видав їй у день звільнення та не провів остаточний розрахунок у день звільнення, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу \~він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. \~На підтвердження одержання трудової книжки працівник розписується в особистій картці та книзі обліку руху трудових книжок. Відмову працівника одержати трудову книжку і засвідчити своїм підписом її одержання доцільно підтвердити шляхом складання акта. У противному разі працівник може висунути претензії з приводу несвоєчасної видачі (невидачі) трудової книжки. [PERSON] відмовилась поставити свій підпис у журналі обліку руху отримання трудових книжок, та у наказах про припинення трудового договору., не отримала трудову книжку про що складено Акт № 1 від 28.02.2017 року членами комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджено директором ХСШ № 77 (а. с. 64). Особисто отримала трудову книжку 01 березня 2017 року про що свідчить її підпис у журналі обліку руху отримання трудових книжок (а. с. 99-101). Натомість Звільнення позивача [PERSON] було на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, яку законодавець не відносить до випадків звільнення за ініціативою роботодавця. У такому випадку копія наказу про звільнення видається на вимогу працівника , що відповідає положенням ч. 2 ст. 47 КЗпП України. Крім того, невидача працівникові копії наказу сама по собі не може бути підставою для поновлення на роботі або для стягнення середнього заробітку за період від звільнення до працевлаштування або до видачі копії наказу. У разі невидачі копії наказу про звільнення на прохання працівника суд вимагатиме пред'явлення наказу власником. Щодо посилань позивача, як на підставу позову про те, що її звільнили, через травму ноги, а не з причин виходу основного працівника на роботу, суд не приймає дану підставу до розгляду, оскільки позивачем зазначену підставу заявлено вже після початку розгляду справи, що суперечить вимогам ст.. 31 ЦПК України. Одночасно позивачу судом розяснено її право на звернення до суду з відповідним позовом в загальному порядку. Крім того позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом про визнання формулювання причин звільнення неправильними, про що судом також було розяснено позивачу. Позивач [PERSON] , зазначає, що у порушення ст.. 116 КЗпП України з нею не було проведено остаточного розрахунку. Відповідно до положень ст.. 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Як встановлено в судовому засіданні та ця обставина визнана сторонами по справі Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради Харківської області та [PERSON] освіти адміністрації Слобідського району Харківської міської ради Харківської області фінансуються з місцевого бюджету та знаходяться на обслуговуванні в [PERSON] Державної казначейської служби України у Слобідському районі м. Харкова. Згідно існуючих правил бюджетного фінансування державне казначейство здійснює фінансування закладів лише два рази на місяць, а саме 15 та 30 числа кожного місяця. Оскільки звільнення відбулося 28.02.2017 року, Остаточний розрахунок з позивачем [PERSON] було здійснено в найближчий день виплати, а саме 15.03.2017 року, про що свідчить виписка з карткового рахунку [PERSON] ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» від 06 квітня 2017 року (а. с. 134). Щодо недоплаченої суми у розмірі 414 грн 21 коп., яку зазначає позивач, суд зазначає наступне. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] № 346 від 06.10.2017 року та № 105 від 21.03.2017 року (а. с. 135-136) , також з розрахункових листів у період з вересня 2016 року по березень 2017 року (а. с. 158, 146 ) разом з порівнянням з випискою з карткового рахунку [PERSON] ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» від 06 квітня 2017 року, остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 15.03.2017 року у повному обсязі, а тому підстав для стягнення з відповідача суми у розмірі 414 грн 21 коп., суд не вбачає. Крім того при зясуванні даної обставини та перевірки її доказами , судом , разом з позивачем було перевірено кожну суму нарахування та її виплати. Також на клопотання позивача, суд надавав час та можливість [PERSON] особисто здійснити остаточну звірку зазначених виплат, після чого в судовому засіданні 25.10.2017 року [PERSON] підтвердила, що відповідач 15.03.2017 року здійснив усі виплати, які належали їй на час звільнення. \~ Позовні вимоги щодо виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку [PERSON] не заявляла. Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. Не можливе стягнення з власника моральної шкоди лише на підставі заяви про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій ст. 237-1 КЗпП України (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя). Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Позивач не змогла обґрунтувати свої доводи щодо заподіяної моральної шкоди, та шкоди спричиненні її здоровю не надала до суду жодного медичного документу про погіршення стану її здоровя та взагалі звернення до лікаря, не навела чому саме на її розсуд полягає моральна шкода , яку заподіяв відповідач, чому вона оцінюється саме в заявлену суму у розмірі 44 711 грн. 69 коп., не навела доказів причинено наслідкового звязку між діями відповідача та ймовірною шкодою, та доказів того, що моральна шкода взагалі була їй заподіяна. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення його прав , дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у звязку з чим вони є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» а позов залишено без задоволення, підстави для стягнення з відповідача суми судового збору відсутні, що відповідає положенням ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed