Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, яким просить витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити квартиру [ADDRESS] та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]; скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що будинок, що за адресою [ADDRESS] є кооперативним, та власником зазначеного будинку є, відповідно ЖБК «Херсонець». У спірну квартиру [ADDRESS], що за згаданою адресою за ордером № 134 від 20.03.196 року як працівник Херсонського педагогічного інституту вселилась [PERSON], яка у 1987 році переїхала до іншого місця мешкання, після чого на підставі норм діючого на той час законодавства рішенням Херсонської міської ради народних депутатів № 256 від 20.10.1987 року було затверджено рішення ЖБК «Херсонець» про прийняття до членів кооперативу [PERSON], а саме як нового квартиронаймача спірної квартири [ADDRESS]. Згодом, вже 02.03.2013 року замість померлого [PERSON] до членів ЖБК «Херсоннець» на спірну квартиру було прийнято позивача по справі. Однак взимку 2012 року до спірного помешкання, в якому мешкала позивач прийшов чоловік [PERSON], який повідомив позивача про наявність рішення Комсомольського районного суду м. Херсона, яким власником спірного помешкання визнано [PERSON], у зв'язку із чим остання продала [PERSON] спірну квартиру за договором купівлі-продажу. Згодом, 27.06.2012 року за договором купівлі-продажу [PERSON] переоформила спірне помешкання на [PERSON]. Проте, за зверненням позивача рішення Комсомольського районного суду м. Херсона, за яким [PERSON] набула права власності на спірну квартиру було скасовано., та у задоволенні позовних вимог останньої про право власності на спірне нерухоме майно було відмовлено. Зазначає про те, що оскільки договори купівлі-продажу спірної квартири № 4852 від 28.12.2011 року та № 1254 від 27.06.2012 року не відповідають вимогам діючого законодавства оскільки були вчинені особами, які не мали згідно вищезгаданого рішення суду апеляційної інстанції необхідного обсягу правоздатності, проте були добросовісними набувачами спірного майна, оскільки на час вчинення таких правочинів правовстановлюючі документи на спірне майно у сторін договору були чинними. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі ордеру та витягу з договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, із викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] щодо задоволення позову заперечував, надавши також суду заперечення у письмовому вигляді, в яких посилався на те, що позивач по справі не мала та не має жодних законних прав на спірну квартиру. Відповідач [PERSON] щодо позовних вимог у судовому засіданні заперечувала, вважаючи, що як вона, так і останній власник спірного нерухомого майна набули таке право власності на законних підставах. Відповідач [PERSON] та представники ХДБТІ у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так, згідно акту від 01.12.2012 року організації обслуговуючої будинок ТОВ «Україна», де розташована спірна квартира, складеного зі слів сусідів, позивач по справі починаючи з 2005 року постійно мешкає у спірному приміщенні. Протоколом зборів членів ЖК «Херсонець» від 02.03.2013 року, що входить до складу обслуговуючої організації, позивача по справі вирішено прийняти до членів вказаного кооперативу замість померлого [PERSON], як таку, що була членом сім'ї останнього та постійно користувалась спірною квартирою, що за адресою [ADDRESS]. Згідно довідки начальника відділу по обліку та розподілу житлової площі від 02.11.2009 року до позивача по справі членом ЖБК «Херсонець» на спірну квартиру був [PERSON], який також згідно рішення Херсонської міської ради народних депутатів від 20.10.1987 року № 256 був прийнятий до членів ЖБК «Херсонець» замість вибулої на інше місце проживання [PERSON]. Так згідно ордеру № 134 виданого Виконкомом Херсонської міської ради депутатів трудящих 20.03.1966 року, [PERSON] стала відповідальним квартиронаймачем спірної квартири, куди заселились разом із членами своєї родини, зокрема із сином [PERSON] [INFO] та сином [PERSON] [INFO]. Вибуття [PERSON] на інше місце проживання підтверджується ордером № 158 від 26.11.1987 року, згідно якого [PERSON] як відповідального квартиронаймача разом із її чоловіком [PERSON], який до цього разом із першою як член її родини був вселений до спірного помешкання, було вселено до кв. [ADDRESS] Згідно довідки ТОВ «Україна» на даний час за спірною адресою мешкає відповідач по справі [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою, який набув права власності на спірне приміщення за договором купівлі-продажу від 27.06.2012 року укладеним із [PERSON]. [PERSON] в свою чергу набула право власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу укладеним 28.12.2011 року із [PERSON]. При цьому відповідач [PERSON] набула права власності на спірну квартиру на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.12.2011 року, щодо визнання права власності за останньою на спірну квартиру в порядку спадкування, яке ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21.06.2012 року за апеляційною скаргою [PERSON] було скасовано, через невірне застосування норм матеріального права. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.01.2007 року позивач по справі є дружиною [PERSON] [INFO], який згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2009 року помер [INFO] В свою чергу, перший відповідальний квартиронаймач спірного приміщення [PERSON] а також її чоловік [PERSON] згідно досліджених судом свідоцтв про смерть, померли [INFO] та [INFO] відповідно. [PERSON] - син відповідального квартиронаймача, та останній перед позивачем член ЖБК на спірне помешкання, помер [INFO]. Згідно ст. 145 ЖК України члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж права набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім'ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу (крім випадків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7 статті 147), помер або вибув з нього з інших причин чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім'ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість попереднього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім'ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмовленні її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. Згідно Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року, норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. За приписами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 346 цього ж Кодексу право власності припиняється у разі зокрема припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що позивач на час смерті відповідального квартиронаймача спірного помешкання була членом його сім'ї та проживала разом із ним, а також враховуючи те, що позивач по справі набула членство в кооперативі на спірне помешкання, зважаючи на те, що час набуття такого членства діючим законодавством не має суттєвого значення при вирішення розглядуваного судом питання, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння із усуненням перешкод позивача в його користуванні. Разом із тим, враховуючи вищевикладені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння само по собі вже є підставою для скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності на таке майно за незаконним володільцем, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні решти позовних вимог. Питання щодо розподілення по справі судових витрат суд вирішує також із урахуванням положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: partial