Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20.12.2010р. розірвано. 22.06.2007р. у них народилася дочка [PERSON], яка проживає з нею, вона матеріально утримує дитину та належним чином піклується про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає. Крім цього він безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дочка часто хворіє простудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Проте відповідач не надає у передбаченому законодавством України порядку дозволу на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для участі танцювальних конкурсах. Вважає що така позиція батька шкодить інтересам дитини, порушує її права та вказує на зловживання ним своїми батьківськими обовязками. Зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для участі у міжнародних конкурсах відпочинку та оздоровлення, позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] без дозволу батька [PERSON] до повноліття дитини, дозволити позивачу або її офіційному представнику без згоди батька оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття, допустити негайне виконання рішення суду. В судове засідання представники позивача [PERSON] не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив позов задоволити, та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради голова районної адміністрації [PERSON] в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позовні вимоги не заперечив (а.с.35-36, 56). Враховуючи думку представника позивача та представника третьої особи, яка викладена в їх письмових заявах, суд розглянув справу за їх і відповідача відсутності та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які вважає наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням суду від 20.12.2010р. розірвано (а.с.5). Від шлюбу у них 22.06.2007р. народилася дочка [PERSON] (а.с.4), яка проживає з позивачем [PERSON]Ю.(а.с.6). Ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] України № 789-XII від 27.02.1991р., визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ч. 2 та ч. 3 ст. 150 СК України визначено обовязок батьків піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Встановлено, що неповнолітня [PERSON] відвідує дитячо-юнацьку спортивну секцію з художньої гімнастики у Палаці спорту «Динамо» Львівської області організації ФСТ Динамо м. Львів з 01.12.2011р. з періодичними виїздами з командою за кордон (а.с.59, 60). Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання Державного кордону громадянами України затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995р. Так, 29.04.2013р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] дали нотаріально засвідчену згоду на поїздки їх неповнолітній дочці [PERSON], за кордон, а також згоду на оформлення віз та інших необхідних документів, до Чехії, [PERSON], Італії та країн Шенгенської угоди, а також Болгарії, у період з 01.06.2013р. по 01.06.2014р. (а.с.3). Однак, на час розгляду справи в суді, така згода відповідача на новий період відсутня, доказів протилежного останнім не подано. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, діючи з метою якнайкращого забезпечення охоронюваних законом прав та інтересів неповнолітньої [PERSON], суд вважає обґрунтованими позовні вимоги лише в частині надання [PERSON] відповідного дозволу на виїзд її неповнолітньої доньки без згоди батька на строк до 31 грудня 2015 року. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved