Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 17.10.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 574; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що, починаючи з 17.10.2014 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. З відповідачем вони сумісно не проживають. Причиною розірвання шлюбу стало те, що в психологічному плані вони не сумісні, між ними не було взаєморозуміння, унаслідок чого в сімї часто виникали сварки та скандали, які призвели до того, що спільне життя стало неможливим. Спору про майно подружжя немає. Відповідач матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини в добровільному порядку не надає, вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому їй одній важко утримувати дитину. Відповідач фізично здоровий, працює, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі на підставі наявних в справі доказів та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 17.10.2014, сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №217906, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 17.10.2014, актовий запис № 574 (а.с.7). Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд дійшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Гуляєва». Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON], є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 417238, виданим 17.02.2015 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис №115 (а.с.6). Дитина проживає разом з матірю, що підтверджується актом підтвердження проживання від 10.03.2017, складеним селищним депутатом [PERSON] та виданим виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області 10.03.2017 (а.с.12). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей це обовязок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного, соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідально до законів України. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням вимог позивача, яка просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved