Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у якому просить суд визнати за нею, право власності на 17/50 частин будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивують тим, що їй на праві власності належить 33/50 частин будинку [ADDRESS] з 1995 року позивач користується своєю частину та частиною належною [PERSON] , сплачує комунальні послуги, добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим майном і, відповідно, в розумінні ст. 344 ЦК України набула право власності на 17/50 частин будинку [ADDRESS] . Місце знаходження [PERSON] позивачу невідоме, він не проживає в зазначеному будинку з 1995 року, після того як виїхав за межі України, ймовірно у Росію. Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS] частин якого належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, [PERSON] , якій будинок належав на підставі свідоцтва за № 591, виданого Запорізькім міськжитлоуправлінням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.10.1995 року. 17/50 частин будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , відповідачу по справі, який не проживає в зазначеному будинку з 1995 року. Більш десяти років відповідач не сплачує комунальні послуги, не дбає про стан будинку, не цікавиться його долею. [PERSON] , добросовісно та відкрито володіє 17/50 частинами будинку [ADDRESS] , які належать [PERSON] , більше десяти років, постійно сплачує комунальні послуги за утримання цієї частини будинку, підтримує будинок в належному стані, витрачає власні кошти на поточний ремонт. Свідок [PERSON] , суду пояснила що проживає у будинку [ADDRESS] та є сусідкою позивача. Свідок підтвердила той факт, що з 1995 року [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє своєю частиною та частиною належною [PERSON] , у будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту про не проживання, виданому головою квартального комітету № 35 Дніпровського району м. Запоріжжя, [PERSON] , [PERSON] у своїй частині будинку [ADDRESS] , фактично не проживає з 1995 року, витрат по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує. Згідно ст. 319 ЦК України - власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, слід враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Отже, [PERSON] , добросовісно, відкрито та безперервно володіє 17/50 частинами будинку [ADDRESS] з 1995 року, та відповідно, в розумінні ст. 344 ЦК України набула право власності на 17/50 частин будинку [ADDRESS] , які належать на прав власності [PERSON] . Враховуючи положення статей 335 та 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved