Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якій, з урахування уточнених позовних вимог, просить: визнати незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS]; розділити вказаний незакінчений будівництвом житловий будинок, виділивши позивачу [PERSON] ? частину за першим варіантом його поділу, за експертним висновком, а саме: приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, веранду I-I, сходинкову клітину I-II, ганок № 1, погріб № 2, ? частину огорожі, ? частину сараю «Д», гараж Б, а всього 50/100 частин вартістю 464122 грн. Решту приміщень загальною вартістю 463192 грн. виділити [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS], площею 0,0500 га; припинити право власності [PERSON] на ? частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS], площею 0,0500 га; стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Для визначення вартості незакінченого будівництвом житлового будинку (вартості будівельних матеріалів і обладнання, що були використані в процесі цього будівництва) та можливих варіантів його поділу в натурі на дві рівні частини позивач просила призначити по справі будівельно-технічну експертизу. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.11.1978 року по 21.02.2012 року вони за спільні кошти подружжя придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.02.1995 року, оформленим на ім'я відповідача, незакінчений будівництвом будинок зі ступенем готовності 41%. На підставі дозволів на будівництво в 2004 році фактично закінчили добудову вказаного будинку та поселились в ньому. В експлуатацію будинок не здано, хоча Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 03.08.2012 року наявна і будинок вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації. Виконкомом Новоград-Волинської міської ради було прийнято рішення від 24.10.2012 року про оформлення за відповідачем права приватної власності та видачу свідоцтва про право власності на спірний будинок з господарськими будівлями. Право власності відповідач у встановленому порядку не зареєстрував і надалі ухиляється від вчинення такої дії, що порушує право позивачки на цей об'єкт. Позивач стверджує, що спірний будинок є об'єктом їх з відповідачем спільної сумісної власності подружжя і їй належить ? його частина. За результатами судової будівельно - технічної експертизи, вважає найбільш оптимальним варіант 1 поділу незавершеного будівництвом спірного будинку та просить їй виділити перший поверх, посилаючись на те, що є особою передпенсійного віку і не працює, а відповідачу - другий поверх та відповідну частину господарських будівель, оскільки він матеріально забезпечений, неофіційно працює за кордоном та має можливість провести необхідні перепланування. Окрім того, вказаний будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1353 га, з яких 0,1000 га приватизовано відповідачем для обслуговування будинку, решта землі залишено в постійному користування. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить виділити їй відповідну частину земельної ділянки для обслуговування її частини будинку, припинивши право власності відповідача на цю частину землі. Ухвалою суду від 29.03.2013 року за клопотанням позивача призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. 06.05.2014 року до суду надійшов висновок експерта Житомирського відділення КНДІСЕ № 251/13-25/342/14-25 від 28.04.2014 року. Ухвалою суду від 07.05.2014 року відновлено провадження у дані цивільній справі та призначено справу до розгляду. В судовому засідання позивач та її представник підтримали позов в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві (з урахуванням уточнень) та просили його задовольнити. Позивач наполягала на варіанті 1 поділу незакінченого будівництвом житлового будинку, визначеному судовою будівельно-технічною експертизою, оскільки він є найбільш оптимальним для обох сторін, просила суд виділити їй перший поверх будинку, посилаючись на те, що є жінкою передпенсійного віку, не працює, є соціально незахищеною та матеріально незабезпеченою, а тому не має можливості добудувати сходи та здійснити всі необхідні перепланування, а відповідачу - другий поверх та відповідну частину господарських будівель, оскільки він матеріально забезпечений, неофіційно працював за кордоном на будівництві, має професію будівельника, а тому має можливість провести необхідні перепланування. Відповідач у судовому засіданні визнав, що спірний житловий будинок є спільною власністю їх з позивачем подружжя, проти задоволення позовних вимог позивачки в частині поділу будинку та земельної ділянки не заперечував. При вирішенні питання про призначення експертизи не заперечував проти її призначення; клопотань про проведення повторної або додаткової експертизи не заявляв. У судовому засіданні представник відповідача та відповідач зазначили, що позов визнають частково, погоджуються на варіант 1 поділу незакінченого будівництвом житлового будинку, визначений судовою будівельно-технічною експертизою, однак заперечили проти виділу позивачці першого поверху будинку, оскільки вважають, що в силу того, що відповідач уже не працює на заробітках, а всі заощаджені кошти витрачає на утримання онучки та забезпечення доньки житлом, доходів не має, а тому позбавлений можливості здійснити необхідні переобладнання - перший поверх з відповідною частиною господарських будівель повинен бути виділений йому, а другий - позивачці. В решті вимог - позов відповідач визнає. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.1978 року по 21.02.2012 року (а.с. 7, 33). Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти подружжя придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.02.1995 року, оформленим на ім'я відповідача, незакінчений будівництвом будинок в [ADDRESS] зі ступенем готовності 41% (а.с.15-16). На підставі дозвільної та правовстановлюючої документації на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети та документа, який дає право виконувати будівельні роботи, з дотриманням інших встановлених законом вимог в 2008 році сторони фактично закінчили добудову вказаного будинку (а.с.21-28, 46-50). Однак, лише 03.08.2012 року було сформовано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.50-52), згідно якої будинок вважається закінчений будівництвом та готовим до експлуатації, строк введення в експлуатацію ІІІ квартал 2012 року. Після чого, виконкомом Новоград-Волинської міської ради прийнято рішення від 24.10.2012 року № 316 про оформлення за відповідачем права приватної власності та видачу свідоцтва про право власності на спірний будинок з господарськими будівлями (а.с.53-54). Однак, як встановлено судом, до цього часу право власності на зазначений будинок відповідач у встановленому порядку не зареєстрував (а.с.58). Вказаний будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1353 га, з яких 0,1000 га приватизовано відповідачем для обслуговування будинку, решта землі залишено в постійному користування (а.с. 17-19). Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами: копією паспорта позивача (а.с.6), копією свідоцтва про шлюб (а.с.7), копією договору купівлі продажу (а.с.15-16), копією довідки про склад сім'ї (а.с.10), копією договору на право тимчасового користування землею (а.с.17), копією плану земельної (а.с.18), копією заяви від 29.07.1997 року (а.с.19), копією державного акту про право власності на землю (а.с.20), копією заяви від 20.01.2003 року (а.с.21), копією витягу з рішення виконкому міської ради № 94 від 12.03.2003 року (а.с.22,46), копією будівельного паспорта (а.с.23), копією витягу з рішення виконкому міської ради № 424 від 24.10.2001 року (а.с.24), копією дозволу на виконання будівельних робіт № 262 від 29.10.2003 року (а.с.25-28), копією заочного рішення суду про розірвання шлюбу від 21.02.2012 року (а.с.33), копією технічного паспорту (а.с.48-49), копією декларації про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.50-52), копією рішення виконкому міської ради № 316 від 24.10.2012 року про оформлення прав власності (а.с.53-54), листом-відповіддю №131 від 25.02.2013 року (а.с.58). Ухвалою суду від 29.03.2013 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: яка вартість будівництва (будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]?; які можливі варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями (сараї, гаражі тощо) за адресою: [ADDRESS], із зазначенням можливості виділення в натурі окремих частин в розмірі ? частки цього будинку з господарськими будівлями? 06.05.2014 року до суду надійшов висновок експерта Житомирського відділення КНДІСЕ № 251/13-25/342/14-25 від 28.04.2014 року (а.с.114-144), яким визначено, що вартість будівництва (будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], без урахування вартості земельної ділянки, становить 927 314,00 грн.; поділ житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до часток співвласників по ? та ? згідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва на час проведення дослідження можливий та визначено 8 (вісім) варіантів поділу цього житлового будинку, які описано у дослідницькій частині висновку та схематично зображено у додатках до нього. 22 травня 2014 року судом надіслано на погодження до виконкому Новоград-Волинської міської ради вищевказані варіанти поділу спірного будинку згідно висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи №251/13-25/342/14-25 від 28.04.2014 року (а.с. 182). Рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради № 2487 від 23.09.2014 року погоджено як можливі варіанти 1,4,6,8 поділу спірного будинку з влаштуванням входу на другий поверх з приміщення 2-10 із добудовою закритого приміщення з метою влаштування сходової клітки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №251/13-25/342/14-25 від 28.04.2014 року та роз'яснень до нього (а.с.199-201) за умови дотримання вимог ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 214). Як встановлено ст. 16 Закону України «Про власність» № 697-XII від 7 лютого 1991 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час існування відповідних правовідносин передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. А відповідно до ст. 28 цього Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Статтею 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України регламентовано порядок поділу спільного майна подружжя та встановлено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Статтею 60 Сімейного Кодексу, чинного на даний час, також визначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, та встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із змісту ч. 3 ст. 368, ст. 369 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до змісту ч. 2, ч. 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Як уже зазначалось вище, сторони визнали, що даний житловий будинок є спільною власністю їх подружжя. Як встановлено судом, вбачається із матеріалів справи і не оспорювалось сторонами, спірний будинок є незавершеним будівництвом, сторони набули право власності на нього за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.02.1995 року, оформленим на ім'я відповідача; після придбання будинку будівництво здійснювалось (продовжувалось) згідно із законом і фактично було завершено, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 03.08.2012 року (а.с.50-52), згідно якої будинок вважається закінчений будівництвом та готовим до експлуатації, строк введення в експлуатацію ІІІ квартал 2012 року. Однак в експлуатацію даний будинок не прийнято, право власності на нього у встановленому порядку не зареєстровано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за позивачем права власності на ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] - є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення. Як роз'яснено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 27 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки сторонами не було погоджено (визначено в позасудовому порядку, чи досягнуто домовленості) про вартість незакінченого будівництвом житлового будинку, що підлягає поділу, то під час розгляду даної справи судом виникла необхідність у визначенні дійсної його вартості на час розгляду справи та можливих варіантів його поділу, у зв'язку із чим, за погодженням зі сторонами судом призначено судову будівель-технічну експертизу, висновком якої встановлено вартість будівництва (будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], без урахування вартості земельної ділянки, становить 927 314, 00 грн. та визначено 8 (вісім) варіантів поділу цього житлового будинку. Відповідно до ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Свою думку щодо погодження переобладнання та перепланування висловили судді вищої судової інстанції у ч.ч. 3, 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, де вказано, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. Враховуючи, що сторонами у справі рішення виконкому міської ради не оспорювалось і в ньому зазначено можливість погодження варіантів 1,4,6,8 поділу спірного будинку, суд вважає рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради № 248 від 23.09.2014 року обґрунтованим та погоджується з ним. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, якщо виділ часток технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Згідно із висновком експерта Житомирського відділення КНДІСЕ № 251/13-25/342/14-25 від 28.04.2014 року у всіх варіантах поділу спірного будинку вбачається нерівність ідеальних часток співвласників. На думку суду, найбільш доцільним варіантом поділу спірного будинку є варіант №1, оскільки у вказаному варіанті відступ від розміру ідеальних часток співвласників є незначним, та відповідно значно меншою є грошова компенсація за такий відступ. Даний варіант передбачає найменший об'єм ремонтно-будівельних робіт по переплануванню та переобладнанню будинку. До вказаного висновку можливо дійти проаналізувавши дані технічної та дозвільно-будівельної документації, що знаходяться в матеріалах справи (а.с.146-165). При варіанті 1 відступ від ідеальних часток компенсується грошовим еквівалентом у розмірі 465,00 грн., а при інших можливих варіантах поділу сума компенсації значно перевищує вищевказану. Доказів та підстав для відступу від засади рівності часток, шляхом збільшення частки когось із співвласників сторони суду не надали та не вказали на існування таких підстав. Окрім цього, з варіантом 1 погодились сторони: позивач - вказавши в позовній заяві (уточненій), що вважає даний варіант найбільш оптимальним, та відповідач - зазначивши у судовому засіданні, що не заперечує проти такого варіанту поділу. Однак, сторони не дійшли згоди, щодо розподілу між ними І-го та ІІ-го поверхів житлового будинку та відповідних господарських будівель та споруд як між двома співвласниками відповідно до обраного ними варіанту 1 поділу будинку. Як уже зазначалось вище, позивачка наполягала на виділенні їй І - го (першого) поверху будинку, з відповідними господарськими будівлями, посилаючись на те, що вона є жінкою передпенсійного віку і уже не працює, є соціально незахищеною та матеріально незабезпеченою, а тому не має можливості добудувати сходи та здійснити всі необхідні перепланування, щоб повноцінно користуватись другим поверхом житлового будинку, а відповідач - є матеріально забезпеченим чоловіком, неофіційно працює закордоном на будівництвах, має професію будівельника, заощаджені кошти, а тому має фізичну та фінансову можливість провести необхідні перепланування. В свою чергу відповідач визнав, що дійсно до жовтня 2014 року працював на заробітках за кордоном прорабом на будівництві та має професію будівельника, однак заперечував проти виділу позивачці першого поверху будинку, оскільки вважає, що в силу того, що він уже не працює на заробітках, а всі заощаджені кошти витрачає на утримання онучки та забезпечення доньки житлом (будує їй будинок), доходів від заробітків за кордоном на даний час уже не має, а тому позбавлений можливості здійснити необхідні переобладнання. Отже, перший поверх з відповідною частиною господарських будівель повинен бути виділений йому, а другий - позивачці. Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, пояснення позивача та відповідача, їх вік, стан здоров'я, матеріальне становище, приймаючи до уваги, що позивачка тривалий час не працює, є матеріально незабезпеченою та менш соціально захищеною, а відповідач - має заощаджені від заробітків кошти (що визнано останнім у судовому засіданні) та є професійним будівельником, суд вирішив у в даному конкретному випадку, не відступаючи від засади рівності часток, провести поділ незакінченого будівництвом житлового будинку між сторонами відповідно до варіанту розподілу № 1 висновку експерта Житомирського відділення КНДІСЕ за результатами судової будівельно-технічної експертизи №251/13-25/342/14-25 від 28.04.2014 року, виділивши позивачці [PERSON] частину будинку за першим варіантом його поділу як І співвласнику за експертним висновком - а саме І поверх будинку (схема жовтого кольору), а відповідачу [PERSON] частину будинку за першим варіантом його поділу як ІІ співвласнику за експертним висновком - а саме ІІ поверх будинку (схема блакитного кольору) з відповідною частиною господарських будівель і споруд . Враховуючи, що при даному варіанті поділу у відповідача, як у другого співвласника, частка учасника спільної власності менша на 465,00 грн., суд вважає, що з метою справедливого розподілу між сторонами незакінченого будівництвом будинку, необхідно стягнути з позивача, як І співвласника, на користь відповідача компенсацію за відступ від ідеальних часток у власності на зазначену суму. Як роз'яснено у п. 18.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. За змістом ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Враховуючи, що спірний будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1353 га, з яких 0,1000 га приватизовано відповідачем для обслуговування цього будинку, який було придбано та добудовано в період шлюбу, суд вважає, що з урахуванням поділу його між подружжям та виділу конкретної частини будинку позивачці, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою - до останньої переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. Вартість земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] Житомирської області, яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю № 049381 від 02.08.2001 року, загальною площею 1000 кв.м. визначено в позасудовому порядку шляхом проведення нормативної грошової оцінки, яка станом на 04.06.2014 року складає 28576,05 грн. (а.с. 204). Сторонами не оспорювалась зазначена вартість земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю № 049381 від 02.08.2001 року, площею 0,0500 га та припинення права власності [PERSON] на ? частину цієї земельної ділянки площею 0,0500 га - є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому, підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно матеріалів справи, позивачем понесені наступні судові витрати: сплата судового збору в сумі 229,40 грн. (а.с.2) та витрати за проведення експертизи в сумі 4112,64 грн. (а.с.177). А тому, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved