Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з указаною позовною заявою, в якій просить стягувати із відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони проживають окремо, хоча офіційно із 23 серпня 2013 перебувають у зареєстрованому Корчацькою сількою радою Житомирського району Житомирської області шлюбі. Вказала, що починаючи із червня 2015 року [PERSON] позивачу наносить тілесні ушкодження, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів, після чого відповідача було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. На даний час позивач орендує квартиру, оскільки через сімейні конфлікти змушена була залишити будинок куплений за спільні кошти подружжя. Окрім того, вказала, що є інвалідом ІІ групи, офіційно не працює та потребує матеріальної допомоги, а оскільки відповідач працездатний, інших осіб на його утриманні немає здатний надавати позивачу таку допомогу. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 23.08.2013 року, який зареєстрований Корчацькою сільською радою Житомирського району Житомирської області. /а.с. 3/ Зі змісту довідки Житомирської міської МСЕК №2 серії 12 ААА №529153 від 22.03.2016 року вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання, починаючи із 03.03.2016 року. /а.с. 22/ Частинами другою та четвертою статті 75 СК України встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи\~\~III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. В\~\~правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 зазначено, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Нормами статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування,\~\~а також мінімального набору непродовольчих товарів\~\~та мінімального набору послуг,\~\~необхідних для\~\~задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Зі змісту довідки виданої начальником Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області [PERSON] №8874 від 28.11.2016 року вбачається, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Оскільки потреба\~в матеріальній допомозі та нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення є обов'язковою умовою виникнення аліментних зобов'язань, правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів відсутні. При цьому посилання позивача на те, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача їй було завдано тілесних ушкоджень, які спричинили встановлення ІІ групи інвалідності та зумовлюють наразі необхідність нести значні витрати на лікування, не є підставою для стягнення аліментів, а можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку ст. 1195 ЦК України, у випадку встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіяною здоров'ю позивача шкодою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, оскільки позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не є особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Outcome: dismissed