Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини. Угода оформлялася на Одеській універсальній біржі „Вітязь 09 листопада 1998 року, всіх істотних умов угоди дотримано, договір купівлі-продажу позивач зареєструвала в КП „ОМБТІ та РОН. На сьогоднішній момент позивач проживає в спірній квартирі, сплачує квартплату та комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обовязки за договором, бажаючи розпорядитися своєю власністю, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним. Відповідачі в судове засідання не зявилися, в розписках, які надані до суду зазначили, що з позовними вимога згодні у повному обсязі та просили розглянути справу за їх відсутністю. Суд у зв'язку з відсутністю відповідача в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] (який діє за довіреністю від 06.04.2010 року), дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представника позивача, представлених письмових доказів. [PERSON], з однієї сторони, і [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах [PERSON], з іншої сторони, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] 09 листопада 1998 року. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу від 09 листопада 1998 року, укладений на Одеській універсальній біржі „Вітязь без наступного нотаріального посвідчення договору. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Відповідачі виселилися зі спірної квартири, їх було знято з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. Факт передачі покупної ціни продавцям, відповідачам по цій справі, від покупця, позивача, підтверджується пунктом 6 умов зазначеного договору від 09 листопада 1998 року, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі „Вітязь, відповідно до якого продавцями отримана сума за відчужувану квартири до підписання договору. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцеві екземпляру договору, другий екземпляр залишений на збереження в біржі. Оскільки сторонам виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна спірної квартири, що зареєстрований в КП „ОМБТІ та РОН і наданий суду, квартира продавцями передана покупцю, суд вважає, що до позивача перейшло право власності на спірну квартиру, що додатково підтверджується відміткою КП „ОМБТІ та РОН на оригіналі договору. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачам, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР відповідачі вправі була здійснювати її відчуження. Згодом [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на „Семенову, що підтверджує свідоцтво про одруження від 14.11.2003 року, запис №595 та паспорт громадянина України серії КМ 198645 виданим Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 24.12.2003 року. На даний час позивач має намір розпорядитися належним йому майном, тобто квартирою №73 в будинку № 31 по вулиці Іцхака Рабіна в м. Одесі, але нотаріально посвідчити зазначений договір, укладений на Одеській універсальній біржі „Вітязь, позивач не має можливості, оскільки відповідачі ухиляються від його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо одна зі сторін цілком чи частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. У звязку з тим, що в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди і така можливість фактично втрачена, має також місце небажанням відповідача повернути кошти позивачу, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved