Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 06.06.2014 територіальним відділом РАГС Россошанського району управління РАГС Воронезької області Російської Федерації, актовий запис № 243. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що, починаючи з 06.06.2014перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що за весь період перебування в шлюбі позивач з відповідачем фактично разом не проживали, оскільки відповідач проживає та працює в Росії. Подружні відносини подружжя давно припинені, в психологічному плані вони не сумісні, в сім'ї часто виникають конфлікти, що призвело до втрати один до одного почуття любові та поваги. Подружжя має різні погляди на сім'ю та подружнє життя. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивача. Спір про майно подружжя відсутній. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.011993 року до компетентного суду Російської Федерації було направлено доручення про проведення процесуальних дій. Відповідно до протоколу Россошанського районного суду Воронежської області, відповідач [PERSON] позов не визнав. Зазначив, що не проживає з позивачем з 2014 року, але все одно бажає зберегти сім'ю. Ухвалою суду від 15 березня 2016 року сторонам було надано строк для примирення терміном на два місяці. Станом на 30.05.2016 примирення між сторонами не відбулося, клопотань від сторін до суду не надходило. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що, починаючи з 06.06.2014 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим 06.06.2014 територіальним відділом РАГС Россошанського району управління РАГС Воронезької області Російської Федерації, актовий запис № 243. . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем - [PERSON] Спір про майно подружжя відсутній. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу «[PERSON]».

Outcome: approved