Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 23 жовтня 1990 року по 15 листопада 2005 року. Рішенням Торезького міського суду від 17 квітня 2007 року з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти у розмірі 1/12 частини заробітку на її утримання. Виконавчий документ знаходився на примусовому виконанні у відділі ДВС і вона отримувала аліменти. Під тиском відповідача, вона 17 лютого 2012 року повернула відповідачеві 2078,00 грн., а 03 березня 2012 року - 1695,00 грн., всього - 3773,00 грн. як надмірно отримані аліменти, про що свідчать відповідні розписки. Після доповнення позовних вимог (а.с.26а,70-71), вважаючи, що кошти, отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, на підставі статті 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 7546,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 7000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила задовольнити стягнувши з відповідача безпідставно отриману суму та моральну шкоду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що позивач добровільно повернула йому грошові кошти, і підстав для їх повернення немає. Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного Кодексу України. Стаття 1212 Цивільного Кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 Цивільного Кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного Кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені статтею 11 Цивільного Кодексу України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Торезького міського суду Донецької області від 17 квітня 2007 року по справі № 2-1088/07 позов [PERSON] задоволений частково, з [PERSON] на її користь на її утримання стягнуто аліменти у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) останнього починаючи з 26 березня 2007 року і до зміни матеріального або сімейного стану (а.с.3). 09 грудня 2011 року [PERSON] звернулася до відділу ДВС Торезького міськуправління юстиції із заявою про примусове стягнення аліментів з [PERSON], надавши виконавчий лист (а.с.48-49). Після відкриття виконавчого провадження (а.с.51) постановою державного виконавця № 6/2773/ від 21 грудня 2011 року звернуто стягнення на пенсію [PERSON], яка направлена до управління ПФУ в м. Торезі (а.с.52). Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 22 грудня 2011 року збільшено розмір аліментів, які стягнені з відповідача до 1/7 частини його заробітку(прибутку) щомісячно до зміни матеріального або сімейного стану. Виконавчий документ направлено для примусового виконання, про що свідчать матеріали виконавчого провадження (а.с.63-69) та не заперечувалося сторонами у справі. Відповідно до довідки № 393/05 від 16 січня 2014 року, виданої управлінням ПФУ в м. Торезі, у січні 2012 року з пенсії відповідача [PERSON] були отримані аліменти у розмірі 2087,20 грн., у лютому 2012 року - також 2087,20 грн. (а.с.5). Згідно з наданими позивачем розписками (а.с.6,7), відповідач отримав від позивачки 17 лютого 2012 року - 2078,00 грн., а 03 березня 2012 року - 1695,00 грн. як «надмірно сплачені аліменти» за січень та лютий 2012 року. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України щодо прав та обов'язків подружжя по утриманню. Фактично позивачем добровільно повернуті відповідачу грошові кошти, сплачені останнім як аліменти за рішенням суду. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила підставою позову ст. 1212 ЦК України. Однак, з'ясувавши обставини справи, встановивши наявність сімейних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що позивач обрала в цьому випадку неналежний спосіб захисту своїх прав. На підставі викладеного, суд відмовляє позивачу у поверненні аліментів, як безпідставно набутого майна, а відтак і у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені позивачі - громадяни, віднесені до І та ІІ категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням № 089414 (а.с.8). Згідно з вимогами ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed