Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 23 лютого 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в розмірі 100 000 гривень, яку відповідач зобов'язався повернути 01 березня 2013 року. Факт укладення договору позики підтверджується розпискою від 23 лютого 2012 року, складеною власноруч [PERSON] В зв'язку з порушенням строку виконання грошового зобов'язання на 580 днів (з 02 лютого 2013 року по 01 жовтня 2014 року) відповідач крім основного боргу в сумі 100 000 грн. повинен сплатити позивачу 3 % річних в сумі 4 767,12 грн. та індекс інфляції в сумі 15 401 грн., а тому з відповідача необхідно стягнути 120 168,12 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 23 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 грн. строком до 01 березня 2013 року/а.с.8/. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. Відповідач свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів позивачу не виконав, грошові кошти не повернув. В зв'язку з порушенням строку виконання грошового зобов'язання на 580 днів (з 02 лютого 2013 року по 01 жовтня 2014 року) позивач вважає за потрібне стягнути з відповідача крім основного боргу в сумі 100 000 грн. 3 % річних в сумі 4 767,12 грн. та індекс інфляції в сумі 15 401 грн., що розраховано наступним чином: 100 000 грн. : 100 х 3:365 х 580 (кількість днів прострочки) = 4 767,12 грн. - 3% річних; 100 000 грн. х 115,401 : 100 - 100 000 грн. = 15 401 грн., де 115,401 - індекс інфляції за період з 02 березня 2013 року по 01 жовтня 2014 року (101,1 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 112,9 = 115,401). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 120 168 грн., з яких 100 000 грн. - сума боргу; 4 767,12 грн. - 3 % річних; 15 401 грн. - індекс інфляції; та судові витрати по справі в розмірі 1 201,70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved