Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про зобовязання [PERSON] Нух-огли не чинити перешкоди у користуванні позивачем власністю житловим будинком-дачею за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, буд. 6; зобовязання відповідача знятись з реєстрації з вказаного спірного помешкання, посилаючись на такі обставини. Позивач є власником зазначеної помешкання, доказом чого є свідоцтво про право власності 15 квітня 1998, виданого Виконавчого комітетом Одеської міської ради народних депутатів на підставі технічного паспорту від 10 червня 1994 року та довідки житлово-будівельного кооперативу Зірка від 19 березня 1998 року № 02. Сторони перебували у шлюбі й у вказаній дачній будівлі був зареєстрований відповідач [PERSON] Нух-огли. Проте, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 5 травня 2011 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, шлюб між вказаним подружжям розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 272 від 12 листопада 2009 року. Відповідач за зареєстрованим місцем проживання після того, як у 2009 році виїхав з вказаного житла, не проживає, наявність зареєстрованого за адресою спірного житла відповідача порушує права позивача як власника, у звязку із чим, остання змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявлявся неодноразово, про час місце та дату судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не зявилася, у порядку заочного розгляду справи. Суд дослідив матеріали справи, за результатами чого дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Відповідно до свідоцтва про право власності від 15 квітня 1998 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів на підставі технічного паспорту від 10 червня 1994 року та довідки Житлово-будівельного кооперативу Зірка від 19 березня 1998 року № 02 право особистої власності на буд. 6 по вул. Посмітного у м. Одесі зареєстроване на імя позивачки. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 5 травня 2011 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, шлюб між вказаним подружжям розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 272 від 12 листопада 2009 року. За довідкою по прописці у будинку № 6 по вулиці Посмітного у м. Одесі, починаючи з 10 березня 1995 року, зареєстрований відповідач. За довідкою Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі, за вих. 36/1 ЖО-20394 від 29.09.2016 року у будинку № 6 по вул. Посмітного у м. Одесі відомості про те, що відповідач у вказаному помешканні не проживає тривалий час. Вказане не заперечене [PERSON] Нух-огли, він за адресою спірного житла фактично не проживає на теперішній час. За правилом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Наведене правило, що повною мірою поширюється й на правовідносини у приватному житловому фонді, передбачає збереження права користування житлом лише за умови продовження постійного користування ним, що не можна визнати доведеним відповідачем. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд має врахувати, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування вказаним житлом, надані комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг частково здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою вказаного житла, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідач у вказаному житлі не проживає, втім факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Додатково судом враховано й те, що жодна з направлених поштою на імя відповідача кореспонденцій за адресою спірного житла адресату вручена не була, інших доказів проживання відповідача за вказаною адресою судом не отримано. Такі встановлені судом обставини дозволяють суду зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаного житла та в ній постійно не проживає. Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, наявність зареєстрованого відповідача в житлі позивача обмежує його права, гарантовані законом, створюючи ним перешкоди у реалізації належних прав. При цьому, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача щодо зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні власнику житла його майном. Відмовляючи в цій частині позовних вимог, суд виходить з тих підстав, що такий спосіб захисту порушеного права позивача як зобовязання не чинити перешкоди у користуванні власністю передбачає наявність фізичних перешкод у позивача щодо вільного користування, володіння та розпорядження своїм майном його власнику. Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач має лише перешкоди у користуванні своєю власністю, що полягають у сплаті за відповідача грошових коштів за користування житлово-комунальними послугами у звязку з його реєстрацією у належному позивачу житловому приміщенні. Втім, судом вже вирішено питання про задоволення вимоги позивача про визнання [PERSON] Нух-огли таким, що втратив право користування житлом, що є самостійною та достатньою підставою для зняття останнього з реєстрації за вказаною адресою, чим, як наслідок, усуваються перешкоди позивачу у користуванні власним майном. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За правилом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, це житло не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою, беручи до уваги, що доказів наявності права користування житлом у вказаному будинку суду не надано. Згідно з правилом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є самостійною підставою для зняття (скасування) особи з реєстраційного обліку в спірному житлі [PERSON] Нух-огли. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Разом з тим суд має наголосити, що такі висновки носять заочний характер, а тому можуть бути переглянуті за умови подання відповідачем нових доказів, що матимуть істотне значення для висновків суду, спрямованих на спростування правової позиції позивача.

Outcome: partial