Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування належним їй на праві власності жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог, які її представник підтримав в судовому засіданні, позивач посилається на те, що відповідач була зареєстрована у вказаному будинку, як дружина її сина [PERSON]. 03 червня 2013 року відповідачка добровільно виселилася, не знявшись з реєстрації із зазначеного будинку, забрала особисті речі та перейшла проживати до [ADDRESS]. 17.02.2014 року за заявою відповідачки суд розірвав її шлюб з [PERSON]. По даний час відповідачка без поважних причин не проживає в її будинку і не виписується з нього. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, по день, час та місце проведення судового засідання повідомлена судовою повісткою під розписку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст..319 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідност.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, і не заперечується відповідачкою, що позивачка є власником будинку [ADDRESS], в якому згідно будинкової книги з 14.10.2005 зареєстрована відповідачка. Згідно акту обстеження умов проживання від 20.05.2015 року відповідачка зареєстрована у вказаному будинку позивачки, але з 03.06.2013 не проживає в ньому. Позовною заявою відповідачки від 04.12.2013 до Красилівського районного суду про розірвання шлюбу з [PERSON] і рішенням Красилівського районного суду від 17.02.2014 у цивільній справі за позовом відповідачки до [PERSON] про розірвання шлюбу підтверджується, що [PERSON] з червня 2013 не проживає в будинку позивача. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.3 того ж Закону реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Однак, змінивши своє місце проживання, в супереч зазначеним вимогам закону, відповідачка не змінила його реєстрації. Через те, що відповідачка не проживає у вказаному будинку, але залишається там зареєстрованою, позивачка не може повною мірою реалізувати своє право власності, зокрема цим значно обмежується можливість вільно розпоряджатися і користуватися належним їй майном, отримати субсидію. Крім того, відповідачка має можливість і зобов'язана відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєструватися за місцем фактичного проживання. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольняє позов. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача, як інваліда першої групи, звільнено від сплати судового збору, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved