Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем 25 квітня 2010 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 12. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя між ними не склалось, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов'язки подружжя. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. На думку позивача, примирення не дасть бажаних наслідків, подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно зі статтею 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що подружжя не підтримує стосунків, відсутні спільні інтереси та погляди на подальше спільне життя, тобто шлюб носить формальний характер, можливості збереження даного шлюбу немає. Крім того, судом встановлено, що майнових спорів та спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає. З поданої відповідачем заяви встановлено, що він позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечив. Дана обставина, в силу вимог статті 174 ЦПК України, крім інших є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно з викладеними обставинами та з урахуванням вищезазначених норм закону, суд прийшов до висновку, що подальше проживання та збереження сім'ї є неможливим, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище «[PERSON]». Підпунктом 3 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи встановлено, що позивачем за подання позовної заяви було сплачено 640 грн. 00 коп. судового збору, тобто в розмірі визначеному законом. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved