Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку № 5 по вул. Прилужна в смт. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області. Вказує про те, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2015 року стала власником вищезазначеного будинку, а відповідач з моменту покупки житла фактично не проживає в ньому, його місцезнаходження позивачу невідоме. Зазначила, що при купівлі будинку, в договорі зазначалось, що продавець зобов'язується виписати всіх зареєстрованих осіб, серед яких є відповідач, до 11.05.2015 року. Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації, внаслідок чого позивач не може повною мірою розпоряджатись майном та змушений сплачувати більшу кількість послуг. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України позивач просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 16), однак на пошту за отриманням судової повістки, матеріалів позову і в судове засідання не з'явився (а.с. 22, 23), причини неявки суду не повідомив, даними про поважність причин неявки суд не володіє, заяв про розгляд справи за його відсутності, письмових пояснень або заперечень не надав. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Третя особа проти позову не заперечувала та просила розглянути справу без їхньої участі. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач [PERSON] є одноособовою власницею житлового будинку № 5 по вул. Прилужна в смт. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області на підставі договору купівлі продажу від 24.04.2015р. (а.с. 7). Позивач змінила прізвище з «Шендрик» на «Малишко» на підставі свідоцтва про шлюб, виданого 01.07.2015 року(а.с. 13). Як вбачається з домової книги відповідач зареєстрований у вищезазначеному житловому будинку (а.с. 9, 10), хоча згідно п. 7 вказаного договору продавець зобов'язується звільнити відчужуваний житловий будинок та виписати всіх зареєстрованих осіб до 11.05.2015 року (а.с. 7). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 09.12.2016 року за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 16). Згідно до акту обстеження депутата Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківської області від 21.09.2015р. відповідач [PERSON] у будинку № 5 по вул. Прилужна в смт. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області зареєстрований з 2001р. та фактично не проживає з 2006р., що підтверджено свідками-сусідами: [PERSON] і [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 33, 34, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. [PERSON] не був і не є членом сім'ї [PERSON] Попередні власники житла розпорядилися своєю власністю, продавши її позивачу. [PERSON] є законним власником цього житла. Право користування цим житлом у відповідача є похідним від права власності на це житло попередніх власників житла. Відносно нового власника квартири [PERSON] відповідач [PERSON] є сторонньою особою, яка втратила право користування цим житлом та реєстрація його в будинку порушує її права власника. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишніх власників житла. На підставі викладеного,

Outcome: approved