Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги, покликаючись на те, що вона, відповідач та їх син є власниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності. Майже весь час вона сплачує комунальні послуги за квартиру сама з 2016 року, відповідач кошти не сплачує. Просить стягнути з відповідача 3085,91 грн. компенсації за оплачені житлово-комунальні послуги, що становить ј частку відповідно до належної частки у квартирі відповідачу. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, давши аналогічні пояснення, просять позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на те, що він здійснював оплату житлово-комунальних послуг та у нього відсутній борг. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] у розмірі ј, [PERSON] у розмірі ј, [PERSON] Відповідно до п. 41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв'язуються судом. Як вбачається із наданих позивачем квитанцій, [PERSON] за послуги з водопостачання та водовідведення 21 жовтня 2016 року, з 21 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року, з 17 травня 2017 року по 16 червня 2017 року, з 19 березня 2018 року по 16 квітня 2018 року, з 12 червня 2018 року по 20 липня 2018 року оплачено 1844,42 грн., за послуги з електропостачання з 12 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року, з 04 квітня 2017 року по 16 квітня 2018 року, з 12 червня 2018 року по 20 липня 2018 року оплачено 1317,19 грн., за послуги з газопостачання з 21 лютого 2017 року по 24 лютого 2017 року, з 07 квітня 2017 року по 16 серпня 2017 року, з 17 жовтня 2017 року по 26 січня 2018 року, з 23 березня 2018 року по 24 квітня 2018 року, 20 липня 2018 року оплачено 6014,09 грн., за послуги з утримання будинку та прибудинкової території 21 жовтня, з 21 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року, з 12 квітня 2017 року по 17 листопада 2017 року, з 26 січня 2018 року по 23 лютого 2018 року, 24 квітня 2018 року, з 12 червня 2018 року по 20 липня 2018 року оплачено 3167,95 грн., що становить 12343,65 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] до серпня 2018 року, за житлово-комунальні послуги не оплачував, хоча користувався ними. При зверненні позивача до відповідача про необхідність оплати за житлово-комунальні послуги він відмовлявся здійснювати таку оплату. Оцінюючи покази свідка, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до п. 5. ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Враховуючи наведене, а також те, що позивачем [PERSON] оплачено за житлово-комунальні послуги у квартирі [ADDRESS] 12434,65 грн., однак відповідач [PERSON] будучи власником ј частки даної квартири не брав участі в оплаті таких послуг за вищевказаний період, а відтак, на переконання суду, з відповідача слід стягнути на користь позивача 3085,91 грн., що становить ј частку від оплаченої позивачем суми, відповідно до належної йому частки у майні. Крім того, суд не бере до уваги покликання відповідача на квитанції оплати житлово комунальних послуг, оскільки такі квитанції жодним чином не стверджують оплату ним послуг за період вказаний позивачем та дані квитанції жодним чином не стверджують та не спростовують оплату ним коштів за надані житлово-комунальні послуги, за які здійснила оплату самостійно позивач [PERSON] та які є предметом спору. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved