Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

позивач звернулася до суду 28 листопада 2016 року з позовом, вказавши, що 07 червня 1986 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі відповідачем було оформлено право власності на нерухоме та рухоме майно: домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке складається з: «А-2» - житловий будинок загальною площею 199,3 кв.м., житловою площею 97,5 кв.м., «Б» - сарай загальною площею 36,5 кв.м., «В» - гараж загальною площею 32,1 кв.м., «№ 1,4»-огорожа, «№ 2, 3» - ворота, «І» - водоколонка, «II» - замощення, яке належить відповідачу на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 22.12.1997 р. та зареєстровано в реєстраційні книзі № 260 на ст. № 416, запис № 62136; комплекс будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з літ. А-2 - будівля АПК загальною площею 515,5 кв.м., літ. Б - база ПМК загальною площею 454,9 кв.м., літ. В - база ПМК загальною площею 219,1 кв.м., літ. Г - база ПМК загальною площею 79,3 кв.м., № 1-3 - огорожа, І - замощення, К - бокс загальною площею 763,2 кв.м., літ. З - сторожка загальною площею 7,9 кв.м., літ. Л - бокс загальною площею 165,0 кв.м., літ. М-2 - нежитлова будівля загальною площею 236,2 кв.м., який належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого 29.08.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.10.2005 р., рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2007 р. та зареєстрованого в КП «Криворізьке БТІ» ДОР» за реєстровим № 321456 номер запису 2506; транспортний засіб марки ХУНДАЙ СОНАТА реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску - 2004, номер шасі (кузова, рами) - VIN- [NUMBER], колір - біжовий металік, тип транспортного засобу - ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН-В, повна маса - 1750 кг., маса без навантаження - 1300 кг., обєм двигуна - 1997 куб.см., який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.03.2005 серії [NUMBER]; магазин, який складається з: літ. «А» - магазин цегляний нежитловою площею 1119,3 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 1021,8 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу магазину, посвідченого 19.08.2008 р. за реєстровим № 87 приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. Зазначене майно було набуте ними спільними зусиллями, працею та на кошти сімейного бюджету. Однак з січня 2015 року їх відносини погіршились, вони стали проживати з відповідачем окремо один від одного. Технічна можливість виділити у окремі обєкти домоволодіння, комплекс, автомобіль та магазин відсутня, як і сама можливість спільного з відповідачем користування майном, оскільки сама можливість зустрічі з відповідачем провокує ї на міжособистісні скандали, і це вже не кажучи про можливість спільного користування автомобілем та домоволодінням, тому оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку здійснити поділ нажитого майна, вона змушена звернутися до суду. Позивач просить визнати домоволодіння, комплекс будівельних споруд, транспортний засіб та магазин спільною сумісною власністю подружжя та поділити вказане майно, визнавши за [PERSON] право власності на комплекс будівель і споруд та за нею право власності на домоволодіння, автомобіль та магазин (а.с. 1-4). Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 81). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі (а.с. 69-70). Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 07 червня 1986 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 8 копія свідоцтва про укладення шлюбу). На підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 22 грудня 1997 р. , виданого виконавчий комітетом Саксаганської районної Ради народних депутатів м. Кривий Ріг на підставі рішення № 556 від 12 грудня 1997 р., [PERSON] належить житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 38 копія свідоцтва, а.с. 39-41 копія технічної документації, а.с. 42 висновок з оцінки). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.03.2005 р., [PERSON] є власником автомобіля ХУНДАЙ СОНАТА, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску - 2004, номер шасі (кузова, рами) - VIN- [NUMBER], колір - біжовий металік, тип транспортного засобу - ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН-В, повна маса - 1750 кг., маса без навантаження - 1300 кг., обєм двигуна - 1997 куб.см. (а.с. 32 копія свідоцтва, а.с. 33-34 копія звіту). 19 серпня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу магазину [PERSON] купив магазин, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9 копія договору, а.с. 10 копія витягу з Державного реєстру правочинів, а.с. 11-14 копія технічної документації, а.с. 15 копія звіту). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд встановлює факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року\~ у справі № 6- 727цс16 та постановах від 7 листопада 2011 року, 16 травня 2012 року та 21 жовтня 2015 року. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає можливим визнати магазин, транспортний засіб та домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частини 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до абзацу 2 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. 29 серпня 2003 року на підставі договору дарування комплексу будівель та споруд [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дарунок цегл. АПК А-2 загальною площею 524,5 кв.м., цегл.базу ПМК Б, цегл.базу ПМК Г, вбиральню Ж, вбиральню Е, № 1-3 огорожу, І замощення, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 19 зворот копія договору, а.с. 19 копія витягу). Відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2005 р. та додаткового рішення від 23 жовтня 2007 р. [PERSON] за вказаною вище адресою самостійно побудував бокси та сторожку, переобладнав будинок адміністративно-побутового корпусу та частково перепланував будівлю АПК А-2, зазначеними рішеннями за ним визнано право власності на самовільні побудови (а.с. 20-21 копії рішень, а.с. 22-26 копії технічної документації, а.с. 27-28 копія звіту). Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша статті 62 СК України). Для визнання такого обєкта спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до статті 60 ЦПК України, на сторін покладається обовязок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами можуть бути пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, покази свідків, письмові докази, речові докази, висновки експертів. Однак, позивач не посилається на вказану норму як на підставу заявлених вимог. Більш того, суду не надано письмових та речових доказів того, що вона несла грошові та трудові затрати для істотного збільшення вартості спірного майна, яке належить [PERSON] на підставі договору дарування. За таких обставин заявлені вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу комплексу будівель і споруд по [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Суд не приймає до уваги письмову заяву [PERSON] про визнання позову в цій частині, оскільки відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у випадку, якщо таке визнання не суперечить закону. Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року\~ № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). В пункті 25 постанови від 21 грудня\~ 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене з метою недопущення порушення прав сторін, суд вважає можливим лише визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину спірного майна без його поділу. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем сплачено максимальний розмір судового збору, встановлений частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, на дату подання позову до суду в сумі 6890 грн. (а.с. 52), який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial