Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.10.2019 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.07.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні позову. Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відповідач до суду не з`явився, причини неявки в судове засідання не повідомив. Правом подання відзиву на позов, пояснень чи заперечень відповідач не скористався. Заслухавши пояснення позивача та ї представника, дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено, що сторони з 20.12.1997 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва складено відповідний актовий запис за № 1223 ( а.с. 3). Під час перебування в шлюбі 09.12.2009 сторони по справі купили квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі продажу був нотаріально посвідчений та укладений на ім`я відповідача по справі, копія договору міститься в матеріалах справи (а.с.5). Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , він виданий на ім`я відповідача [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки № 20-22/4344 від 15.05.2019 виданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, за адресою [ADDRESS] є зареєстрованими позивач у справі, та діти [PERSON] , [PERSON] (а.с.17). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.09.2018 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). Згідно ч.3 ст.12 ЦК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ст.61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.3 ст.386 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , була придбана за час шлюбу подружжям, відтак належать сторонам на праві спільної сумісної власності, які відповідно мають рівні частки у цьому майні. Відтак, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved