Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з Національного авіаційного університету на свою користь не нараховану та невиплачену стипендію за період з 01.09.2013 року по 31.08.2016 року в сумі 18023,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є студентом Національного авіаційного університету з 01.09.2013 за державним замовленням. Батько позивача - [PERSON] мав стаж роботи під землею 20 років 6 місяців станом на час вступу позивача до університету. У зв'язку з цим позивач вважає, що вона право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, відповідно до Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці». Проте, з 2013 по 2016 рік позивач отримувала щомісячну державну стипендію не в повному обсязі, а саме у 2013 році позивачу було виплачено 2920 грн. замість 4659,00 грн., у 2014 році було виплачено 9160,00 грн. замість 14616,00 грн., у 2015 році було виплачено в сумі 9140,00 грн. замість 15256,00 грн., у 2016 році було виплачено 6600,00 грн. замість 11312,00 грн. Отже, загальна сума не нарахованої та не виплаченої стипендії становить 18023,00 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по виплаті стипендії в сумі 18023,00 грн. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що при призначенні стипендії Національний авіаційний університет керувався Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882 «Питання стипендіального забезпечення», в якому категорія студентів, батьки з яких мають стаж підземної роботи не менше як 15 років, не зазначена. У зв'язку з викладеним, представник вважає, що Національний авіаційний університет при виплаті та призначення стипендії керувався чинним законодавством, а тому підстав для задоволення позову не вбачається. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом від 11.08.2013 року №1672/ст була зарахована студенткою до Національного авіаційного університету освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за денною формою навчання за рахунок бюджету. Позивач [PERSON] народилась [INFO]. У свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданому 01.08.1995 року, батьком позивача зазначений [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Згідно з довідкою ДП «Селидіввугілля» від 20.06.2013 року, батько позивача [PERSON] працював на ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» прохідником підземним. Стаж його роботи на підземних роботах з повним робочим днем під землею станом на 20.06.2013 року складав 20 років 6 місяців, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] Згідно довідки про доходи №984 від 31.08.2016 року, виданої Національним авіаційним університетом за період з вересня по грудень 2013 року позивачу виплачено стипендію в сумі 2920,00 грн. Згідно довідки про доходи №985 від 31.12.2016 року, виданої Національним авіаційним університетом за період з січня по грудень 2014 року позивачу виплачено стипендію в сумі 9160,00 грн. Згідно довідки про доходи №986 від 31.12.2016 року, виданої Національним авіаційним університетом за період з січня по грудень 2015 року позивачу виплачено стипендію в сумі 9140,00 грн. Згідно довідки про доходи №987 від 31.12.2016 року, виданої Національним авіаційним університетом за період з січня по серпень 2016 року позивачу виплачено стипендію в сумі 6600,00 грн. Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що позивач [PERSON] належить до кола осіб на яких поширюється право на пільгову стипендію передбачену Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Статтею 3 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що реалізація державної політики у галузі вищої освіти забезпечується шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч. 2 ст. 54 Закону України «Про вищу освіту» № 2984-ІІІ від 17.01.2002 студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-УІ шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Чинним Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 р. окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, але у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він не приведений. Тому, положення, визначені в Порядку, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки пізніше прийнятим Законом, який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено вищий розмір стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON], як донці шахтаря зі стажем роботи під землею понад 15 років, з початку навчання повинна була бути призначена стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалася стипендія на загальних підставах, тобто була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В прикінцевих положеннях Законів України «Про державний бюджет України на 2015 рік» та «;Про державний бюджет України на 2016 рік» установлено, що норми і положення статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Однак, зміни до Порядку не внесені. Іншого порядку та розмірів застосування норм і положень 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Кабінет Міністрів України не встановив. Так само, дія ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на 2013 - 2016 роки не зупинялася. Встановлено, що сума стипендії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» за період з 01.09.2013 року по 31.08.2016 року становить 45843,00 грн. Сума виплаченої стипендії позивачу, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 12.07.2004 року №882 та постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2008 року №165 за період з 01.09.2013 року по 31.08.2016 року становить 27820,00 грн. Розмір стипендії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2008 року №165 встановлений у таких розмірах: з 01.09.2012 року - розмір мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії для студентів вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівня акредитації, які навчаються за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», «Спеціаліст» або «магістр» - 730,00 грн. на місяць; з 01.09.2015 року - розмір мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії для студентів вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівня акредитації, які навчаються за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», «Спеціаліст» або «магістр» - 825,00 грн. на місяць. Саме в таких розмірах позивачу виплачувалась стипендія, що підтверджується довідками НАУ (а.с. 13-16). Крім того, у вищевказаних довідках зазначена сума індексації, що нараховується на суму стипендії. Оскільки позивач просить стягнути саме стипендію, а перерахунок індексації не є предметом даного позову, тому виплачені суми індексації не враховуються при розрахунку нарахованої та невиплаченої стипендії позивачу. Згідно розрахунку наданого позивачем, сума заборгованості стипендії складає 18023,00 грн. Вказаний розрахунок є вірним, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Отже, заборгованість по сплаті стипендії становить 18023,00 грн., яка підлягає стягненню з НАУ на користь [PERSON] Доводи представника відповідача щодо правильного нарахування Національним авіаційним університетом стипендії [PERSON] згідно Порядку, з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», якими встановлені законодавчі обмеження щодо застосування ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», не ґрунтуються на нормах Конституції України та загальних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, в п. 5.4 якого зазначено, що Конституція України у ст. 92 визначила сфери, зокрема, бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон України «Про державний бюджет» є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін чи доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони. Крім того, доводи про те, що відсутність бюджетного фінансування позбавляє відповідача можливості виплачувати підвищені стипендії, є безпідставними, оскільки суперечать практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні в справі «Кечко проти України», згідно з якою реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, а згідно ст.17 Закону України виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у вказаному рішенні зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату соціальних гарантій, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, особі не можуть відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Оскільки позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved