Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення одноразової матеріальної допомоги у зв'язку з народженням дитини, посилаючись на те, що вона перебуває у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» та наказом начальника виробничого підрозділу від 24 березня 2017 року №16, на підставі п.6.29 колективного договору їй вирішено сплатити одноразову матеріальну допомогу у зв'язку з народженням дитини у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат, що становить 16 646, 25 грн. Стверджує, що в порушення вимог Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» роботодавець виплати не здійснив. Тому просить суд стягнути з регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на її користь 16 646, 25 грн одноразової матеріальної допомоги у зв'язку з народженням дитини. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводить розгляд у загальному позовному провадженні, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 13 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позов від представника публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (а.с.38-40). Представник публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» зазначив, що ПАТ «Укрзалізниця», як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Стверджує, що у зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів відповідача розташованих, зокрема, у м.Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої) до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Вказує на те, що згідно з висновком Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу виникли через форс-мажорні обставини. І на цій підставі відповідач підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов'язків, передбачених законодавством про працю. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Після заміни головуючого у справі у зв'язку з припиненням повноважень, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2018 року замінено відповідача - Регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця»; підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 грудня 2018 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2018 року витребувано у Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» витяг з колективного договору, що стосується надання та механізму надання матеріальної допомоги у зв'язку з народженням дитини (п.6.29 колективного договору), який діяв у 2017 році на виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція сигналізації та зв'язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Дебальцівська дистанція сигналізації та зв'язку Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та відкладено розгляд справи. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2019 року відкладено розгляд справи у зв'язку з ненадходженням витребуваних документів. У судовому засіданні позивач виступила зі вступним словом та надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просить провести розгляд справи та задовольнити позов. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. В матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 49). Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 13 лютого 2008 року перебувала у трудових відносинах з Дебальцевською дистанцією сигналізації та зв'язку (23 жовтня 2008 року перейменоване на Дебальцевську дистанцію сигналізації та зв'язку Державного підприємства «Донецька залізниця») та станом на 24 березня 2017 року перебувала на посаді телеграфіста 1 класу. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 12 серпня 2016 року Дебальцевську дистанцію сигналізації та зв'язку Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Про вказане свідчать записи у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] (а.с.9-12). Позивач представила суду наказ начальника виробничого підрозділу Дебальцівська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] від 24 березня 2017 року №16, яким на підставі п.6.29 колективного договору наказано сплатити одноразову матеріальну допомогу у зв'язку з народженням дитини у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат телеграфісту 1 класу [PERSON] у розмірі 16 646,25 грн (а.с.17). Наказ виданий на підставі заяви, розрахунку та протоколу №2 засідання комісії виробничого підрозділу (а.с.13, 15, 16). Позивач стверджує про невиплату їй вказаної матеріальної допомоги. Представник відповідача не підтверджує, а також не спростовує цього факту, посилаючись на відсутність первинної облікової документації. На виконання ухвали суду про витребування доказів від 17 грудня 2018 року представник відповідача не представив суду копії колективного договору. Суд приймає до уваги представлені позивачем копії документів про виплату одноразової допомоги, оскільки вони не містять суперечностей, не викликають сумнівів у правильності складення та правдивості відображеної інформації, а відтак у достовірності, та узгоджуються з іншими доказами у справі. Відповідно до частини 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Незважаючи на ненадання представником відповідача належним чином завіреної копії колективного договору, суд вважає, що такий на підприємстві діяв, оскільки на підставі п.6.29 колективного договору позивачеві наказом по підприємству вирішено сплатити одноразову матеріальну допомогу у зв'язку з народженням дитини у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат. Відповідно до ст.10 Кодексу законів про працю України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно з ч.2 ст.97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відтак позивачеві призначена до виплати одноразова допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, що не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»). Представник відповідача у відзиві посилається на форс-мажорні обставини, що унеможливили виконання ним своїх зобов'язань. Так, статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У статті 263 ЦК України та ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР наведено ознаки форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), як надзвичайних та/або невідворотних за даних умов обставин/подій, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, дії іноземного ворога, військові дії, оголошена та неоголошена війна, акти тероризму, вторгнення, блокада, захоплення підприємств, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади тощо. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором. Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП. Водночас, представлений представником відповідача науково-правовий висновок засвідчує унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ч.1 ст.49-2, ч.3 ст.49-2, ч.3 ст.184, ст.186-1, ст.198, ст.ст.47, 83, 115, 116 Кодексу законів про працю України. При цьому предметом позову є невиплата одноразової матеріальної допомоги у зв'язку з народженням дитини, передбаченої колективним договором, а унеможливлення виконання обов'язків, передбачених ст.ст. 10-20 Кодексу законів про працю України, цим науково-правовим висновком не підтверджено. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, суд приймає до уваги наданий представником відповідача Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 в тій частині, якою встановлено, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області та міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Луганській та Донецькій областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами, але також зазначає, що він не впливає на предмет спору і не спростовує позовні вимоги, оскільки, як зазначалося вище, ним не підтверджено неможливість виконання відповідачем обов'язків, передбачених ст.ст. 10-20 Кодексу законів про працю України. Оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, оскільки відповідачем не було виконано п. 6.29 колективного договору про надання одноразової матеріальної допомоги у зв'язку з народженням дитини, укладеного відповідно до чинного законодавства між керівництвом та Дорожнім комітетом профспілки Донецької залізниці, умови якого є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали, а також положення якого поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved