Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, у якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно у складі: (збудовано під час нового будівництва): - літера a1-1 (№ приміщення 1-1) - 3 кв.м; - літера А2-1 (№ приміщення 1-2) - 12,3 кв.м; - літера А2-1 (№ приміщення 1-4) - 7,9 кв.м; (збудовано під час переобладнання): - літера A3-1 (№ приміщення 1-3) 17,4 кв.м; - літера A1-1 (№ приміщення 1-11)-(влаштування віконного прорізу), загальною площею 40,6 кв.м, ринковою вартістю 193469,00 грн., що знаходиться за адресою: 49028, м.\~Дніпропетровськ, Ленінський район, смт.\~Таромське, провулок Дзержинського, будинок 7. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю, посилаючись на те, що їй потрібно легалізувати самочинне будівництво з метою встановлення газового обладнання. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідне самочинне будівництво не прийняте в експлуатацію, а відтак підстави для визнання права власності за позивачем відсутні. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04.07.2013 та зареєстрованого у реєстрі за 1553, є власником земельної ділянки площею 0,0909 га за адресою м.Дніпропетровськ, провул. Дзержинського, 7, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5713628 від 04.07.2013р. Крім того, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04.07.2013 та зареєстрованого у реєстрі за 1551, є власником домоволодіння № 7, провул.\~Дзержинського, м.Дніпропетровськ, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5713400 від 04.07.2013р. Відповідно до п. 2 вищевказаного договору придбане позивачем домоволодіння складається з А-1 житлового будинку шлакоблокового, житловою площею 44,1 кв.м, загальною площею 63,1 кв.м; Б літньої кухні шлакоблокової; В, З сараїв шлакоблокових; Г\~ вбиральні цеглової; Д душу цеглового; Е сараю цеглового; Ж гаражу шлакоблокового; И сараю шлакоблокового; Л навісу; 1:9, І, ІІ споруд, огорожі, замощення. Протягом 2013-2015 років позивач на належній їй земельній ділянці здійснила самочинне будівництво нових житлових приміщень, а також переобладнання існуючого житлового будинку, після завершення якого 22.05.2015р. виготовлено новий технічний паспорт на садовий (індивідуальний) житловий будинок (інвентаризаційна справа №03228, реєстровий №9671671201), де у графі «Самовільно збудовані будинки (частини будинків) або переобладнані» є відмітка про самовільно збудовану площу, а саме: (збудовано під час нового будівництва): літера a1-1 (№ приміщення 1-1) 3 кв.м, літера А2-1 (№ приміщення 1-2) 12,3 кв.м, літера А2-1 (№ приміщення 1-4) 7,9 кв.м; (збудовано під час переобладнання): літера A3-1 (№ приміщення 1-3) 17,4 кв.м, літера A1-1 (№ приміщення 1-11) влаштування віконного прорізу. Як зазначає позивач, з метою уточнення процедури оформлення права власності на обєкти самочинного будівництва 19.08.2015р. вона звернулась із заявою про розяснення у Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, у відповідь на яку листом №1004-06/606 від 27.08.2015р. позивачу повідомлено, що Порядок прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015р. № 79, поширюється лише на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Іншого законодавством не передбачено. Крім того 05.10.2015р. позивач звернулась з заявою про оформлення права власності на обєкти самочинного будівництва до Дніпропетровської міської ради, яка листом №8/13-1201 від 22.10.2015р. повідомила позивача, що питання оформлення правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна знаходиться у компетенції Міністерства юстиції України, як органу державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У п. 12 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні, позивач зверталась до органу державного архітектурно-будівельного контролю лише з заявою про розяснення порядку прийняття будівництва в експлуатацію на підставі Закону України «Про звернення громадян», а не з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації в порядку ст.\~39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, суду не надано висновків щодо закінчення будівництва самочинно збудованого та переобладнаного нерухомого майна та прийняття його до експлуатації у встановленому порядку. Суд не може в даному випадку взяти до уваги та розцінити як належний доказ Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 21.12.2015р., виконаний ПП «Науково виробниче підприємство Дніпропетровський науково-дослідний інститут будівельного виробництва», оскільки висновки суб'єкта господарювання не можуть підмінювати собою висновків з цих питань уповноважених органів держаного архітектурно-будівельного контролю, на яких чинним законодавством покладена функція забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об'єктів, місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб'єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів, розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об'єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення, тощо. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявленими ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на самочинне будівництво, а відтак судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed