Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, та просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки, Дар`ї, [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач здоровий та працездатний, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, просить їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] Дар`ї Андріївни, [INFO] /а.с.7/, яка знаходиться на утриманні позивача /а.с. 9/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в утриманні своєї неповнолітньої дитини, позовні вимоги визнав, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам самої дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved