Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаними позовними вимогами, посилаючись на ті обставини, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога», розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах. Заповіту померлий не склав, вона є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно правил частини 4 статті 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки на момент його смерті була малолітньою, якій виповнилося 5 років. Її мати [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в її інтересах не зверталася, її спадкові права не оформлені. Наприкінці жовтня 2017 року, після отримання у приватного нотаріуса Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50071247 від 29 листопада 2017 року, їй стало відомо, що після померлого [INFO] [PERSON] у приватного нотаріуса Шепітко В.В. 25 жовтня 2017 року була заведена спадкова справа, 30 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідач при зверненні до нотаріуса не повідомив йому про те, що у померлого [PERSON] є спадкоємець першої черги, якою є його неповнолітня донька. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно правил статті 1301 ЦК України видане відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом має бути визнано недійсним за рішенням суду, оскільки відповідач не мав права на спадкування за умови наявності спадкоємця першої черги. Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМТ 947203, видане на ім'я [PERSON]. Відповідач заперечень на позов не подав. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 26 березня 2018 року відкрито провадження у справі. 10 травня 2018 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, за змістом якої вона просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 19 липня 2018 року за клопотанням представника позивача в порядку забезпечення доказів прийнято рішення про витребування у приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області Шепітко В.В. копії спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] 19 липня 2018 року представником позивача подано до суду письмові пояснення (заперечення на відзив), за змістом яких при пожежі, що сталася у будинку, де мешкала позивач, було знищено багато документів, в тому числі, амбулаторна картка хворого [PERSON] з відомостями про місце його лікування. Батько позивача [PERSON] проживав на момент смерті разом з нею та мамою позивача у селі Капітанівка Сумського району Сумської області, помер під час лікування у Обласному комунальному закладі «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер». Після смерті [PERSON] мати позивача отримала довідку про смерть №19-05-18 від 10 грудня 2017 року та свідоцтво про смерть, видане виконкомом Кекинської сільської ради Сумського району Сумської області. До доказів, що підтверджують факт проживання померлого разом з позивачем та її мамою є той факт, що він працював у товаристві, що розташоване на території Кекинської сільської ради Сумського району Сумської області. Відповідно до довідки №13 від 29 травня 2018 року [PERSON] працював різноробочим у ТОВ «За мир» та був звільнений з роботи у зв'язку зі смертю. Вказані обставини спростовують факт проживання [PERSON] до дня смерті разом з братом у селі Матвіївка Миронівського району Київської області. Послався на положення частини 4 статті 1268 ЦК України, за змістом якої малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до частин 3 та 4 статті 1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. На момент смерті батька позивачу було 5 років, вона була малолітньою. Ні нею, ні її матір'ю жодних заяв про відмову від прийняття спадщини не подавалось. В силу частини 4 статті 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька. Жодних доказів на противагу цьому факту відповідачем не надано. У період з 2007 року по жовтень 2017 року позивач користувалася земельною ділянкою, яке є спадковим майном шляхом передачі в користування [PERSON] За вказаний період мама позивача отримувала від [PERSON] кошти за користування земельною ділянкою, які витрачались для її забезпечення, купівлі підручників під час навчання у школі. В судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції, представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, в поясненнях послався на обставини, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив. Вважає даний позов необґрунтованим та безпідставним. Заперечення проти позову обґрунтував тими обставинами, що позивачем не доведено факт батьківства померлого. Належні докази, що померлий [PERSON] доводився їй батьком, позивачем не надані. Померлий у шлюбі з матір'ю позивача не перебував, відсутні дані, що він звертався із заявою до органу реєстрації актів цивільного стану. В судовому порядку факт проживання матері позивача та померлого [PERSON] не встановлювався. Відповідач має сумніви, що позивач є дочкою померлого [PERSON] Крім наведеного послався на правила частини 1 статті 1297 ЦК України, за якими спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Вказана норма порушена позивачем. Сукупність вказаних обставин свідчить про недоведеність позовних вимог, є підставою для відмови у позові. У задоволенні позовних вимог просила відмовити представник відповідача [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко Валентина Василівна в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлено такі фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 10 грудня 2007 року виконкомом Кекинської сільської ради Сумського району Сумської області. Позивач є дочкою померлого [PERSON] В підтвердження вказаних обставин позивач додала до позовної заяви копію свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06 лютого 2002 року Вікторівською сільською радою Миронівського району Київської області (а.с. 26), довідку відділу реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області № 40 від 15 березня 2003 року, за змістом якої [PERSON] визнаний батьком [PERSON], яка народилася [INFO] у громадянки [PERSON], запис акта № 1 від 06 лютого 2003 року, реєстрація проведена відповідно до статті 158 КпШС України. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. За життя [PERSON] набув права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога», розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах. Такі обставини підтверджені сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 21 травня 2003 року Миронівською районною державною адміністрацією Київської області та зареєстрованим 22 травня 2003 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2244. Заповіту померлий не склав. 25 жовтня 2017 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася представник відповідача [PERSON] [PERSON] У заяві зазначила, що її довіритель є братом померлого [PERSON], який постійно проживав з померлим до дня його смерті, є таким, що спадщину прийняв. Крім нього інших спадкоємців померлий не мав. До заяви заявником було додано рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року, яким встановлено факт проживання [PERSON] разом із братом [PERSON] у будинку під номером [ADDRESS]. 25 жовтня 2017 року нотаріусом була заведена спадкова справа 224/2017, номер у Спадковому реєстрі 61440617. 30 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого на підставі статті 1262 ЦК України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON], який помер [INFO], є його брат відповідач [PERSON] Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога», розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 3230 та видано відповідачу. Такі обставини підтверджені матеріалами спадкової справи померлого [PERSON] У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Суд застосував такі норми права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Рідні брати та сестри спадкодавця мають право на спадкування за законом у другу чергу. Такі правила встановлені статтями 1261, 1262 ЦК України. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] першої черги за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк не звернулася. Відповідач оформив спадкові права після смерті [PERSON], будучи спадкоємцем другої черги за законом. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який, будучи вираженим у нотаріальному правозастосовному акті, підтверджує перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців. Отже, свідоцтво про право на спадщину підтверджує і право спадкоємця на відповідну частку у спадковій масі, і правонаступництво між спадкодавцем та спадкоємцем. Відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України малолітні, неповнолітні особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини. Вказана категорія осіб має можливість скористатися правом на відмову від спадщини лише за певних умов передбачених законодавством. За статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування відмовлятися від належних дитині майнових прав. Відповідно до частини третьої статті 18 вищезазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно правил частини 4 статті 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки на момент його смерті була малолітньою, від спадщини у встановленому законом порядку не відмовилась. Як вбачається з копії спадкової справи померлого [PERSON] в матеріалах спадкової справи відсутня відмова позивача від прийняття спадщини. Судом встановлено, що незважаючи на наявність спадкоємця першої черги та відсутність заяви її матері про відмову від спадщини, 30 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого право на спадкове майно набув відповідач як спадкоємець другої черги. З матеріалів спадкової справи вбачається, що жодних заходів на встановлення інших можливих спадкоємців органами нотаріату при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вчинено не було. Оскільки право на спадкування права на земельну частку (пай) фактично виникло у спадкоємця першої черги позивача [PERSON], та враховуючи, що остання від прийняття спадщини не відмовлялась, наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМТ № 947203, посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко Валентиною Василівною 30 жовтня 2017 року. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним виданого відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] суд вважає доведеними, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на порушення спадкових прав позивача видачею відповідачу оспорюваного свідоцтва. Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав суду докази, які спростовують факт батьківства померлого відносно позивача. Мотиви представника відповідача щодо відсутності судового рішення, яким встановлено факт проживання померлого та матері позивача, не заслуговують на увагу, оскільки факт спільного проживання батьків не має юридичного значення за умови надання суду письмових документів, виданих органами реєстрації актів цивільного стану на підтвердження факту батьківства. Посилання представника відповідача на правила частини 1 статті 1297 ЦК України, за якими спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, як одну з підстав для відмови у позові не заслуговують на увагу. Право на земельну частку (пай) не є нерухомим майном, а правила вказаної статті не обмежують спадкоємця певним строком для звернення за оформленням спадкових прав, після якого таке право може бути втрачено Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав доказів на підтвердження своїх заперечень, тому суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу, не відповідає вимогам закону, оскільки видане особі, яка не мала права на спадкування, тому на підставі статті 1301 ЦК України свідоцтво має бути визнано недійсним за рішенням суду. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. За правилами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За положеннями частини 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частино 4 статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представник позивача надав суду квитанцію до прибуткового касового ордеру № 37 від 25 квітня 2018 року, згідно якого вартість понесених витрат на правничу допомогу склала 1000 грн. Витрати на правову допомогу полягають у підготовці та складанні уточненої позовної заяви (а.с. 62). З урахуванням обсягу виконаних (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу не є завищеним та підлягає стягненню з відповідача. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Правило пропорційності є загальним, тому застосовується як в майнових, так і в немайнових справах. З огляду на вказані правила з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у виді судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1216, 1258, 1261, 1262, 1268, 1301 ЦК України, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved