Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 05.01.2007, в якому народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 600 грн. щомісяця на кожну дитину, до їх повноліття починаючи з 15.09.2015. Однак, з вересня 2015 відповідач аліменти не сплачує внаслідок чого заборгованість станом на 01.04.2019 становить 51 000, 00 грн. Матеріальне становище позивача значно погіршилося, а відповідач фізично здоровий та працездатний, працює не офіційно, має нерегулярний мінливий дохід, інших утриманців не має. Однак, добровільно допомагати дітям відповідач відмовляється, як і сплачувати визначену судом суму аліментів. Позивач зазначає, що загальна сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з 15.09.2015 по 01.04.2019 складає 7764, 00 грн. Тому позивач просить стягнути дану суму з відповідача. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просять суд його задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 600 грн. щомісяця на кожну дитину, до їх повноліття (а.с. 5). Згідно розрахунку із сплати аліментів по виконавчому листу № 345/3589/15-ц від 28.09.2015 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] по 600, 00 грн. аліментів на кожну дитину сума заборгованості станом на 01.04.2019 складає 51 000, 00 грн. (а.с. 6). Як вбачається із долучених до матеріалів справи розрахунків суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів загальна сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з 15.09.2015 по 01.04.2019 складає 7764, 00 грн. (а.с. 7). Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно із ч.1 ст.196 СК України із змінами від 17.05.2017, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017, що набрав чинності 08.07.2016, було внесено зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів. У п.22 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на це слід зазначити, що відповідачем, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не надано доказів на підтвердження неможливості своєчасної сплати аліментів у стягнутому судом розмірі на утримання неповнолітніх дітей та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від нього причин. Суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з вини відповідача, який, маючи працездатний вік, не маючи на утриманні інших осіб, не вживав заходів щодо утримання своїх дітей у визначеному судовим рішенням розмірі. Аналіз ч. 1 ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд вважає, що позивачкою у позові вірно обрано спосіб розрахунок пені, а саме, що пеня нараховуються на заборгованість по сплаті аліментів за кожен місяць окремо і множиться на кількість днів того місяця, у якому виникла така заборгованість. Така ж позиція щодо розрахунку пені міститься і в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-94цс15, що відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має бути врахована іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Наведений позивачем розрахунок відповідає вказаним вимогам. На підставі викладеного, ст.ст. 184, 196 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved