Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 08.04.2004 року, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Калуського міського управління юстиції, актовий запис № 89. Від шлюбу у них народився син [PERSON] - [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, міцної сім`ї не створили. На даний час шлюб носить формальний характер. Позивач зазначає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачем не має, збереження сім`ї є неможливим і суперечить їхнім інтересам. Також позивач вказує, що протягом тривалого часу матеріальним утриманням сина вона займається самостійно. Відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, ніякої фінансової допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач є фізично здоровим, зареєстрований і здійснює діяльність, як фізична особа-підприємець, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Позивач просить врахувати, що син зараз навчається у школі, ходить на платні гуртки, з метою належної підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання син займається з репетиторами з англійської мови, математики, фізики, що потребує значних коштів. Тому позивач змушена звернутися до суду, просить шлюб розірвати, сина залишити проживати разом з нею, а також стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі по 5000,00 грн., щомісячно та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином (а.с. 20). Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позову він отримав в приміщенні суду 25.08.2020 р. Станом на 23.09.2020 р. відповідач відзиву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 08.04.2004 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім`ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Що ж стосується позовної вимоги про визначення місця проживання сина [PERSON] , то суд приходить до таких висновків. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема статтями 31 та 32 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою, а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, згідно із ч.4 ст.29 ЦК України. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України. Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із свідоцтвом про народження, син [PERSON] - [INFO] (а.с.7) на даний час досяг чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратив статус малолітньої дитини. Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання сина [PERSON] - [INFO] необхідно відмовити за безпідставністю. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Зі свідоцтва про народження [PERSON] - [INFO] , вбачається, що його батьком є відповідач [PERSON] (а.с.7). Син [PERSON] проживає разом із позивачкою, про що свідчить довідка від 19.08.2020 року, видана ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с.8). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей, віком від 6 до 18 років становить з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. У силу положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дитини на утриманні позивача; майновий стан позивача; вік дитини; вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дитини, так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб сторін. Суд бере до уваги майновий стан відповідача, те, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює підприємницьку діяльність (а.с. 9-10), що свідчить про його платоспроможність. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач має можливість виконувати обов`язок по утриманню сина [PERSON] . Отже, враховуючи майновий стан сторін, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі по 2300,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання сина [PERSON] - [INFO] до досягнення ним повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес і розвиток дитини та не буде непомірним тягарем для відповідача. Тому позов підлягає до часткового задоволення. Щодо вимог про стягнення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням предмету позову суд вважає, що наслідки пов`язані із розірванням шлюбу сторони мають нести у рівних частинах, тому стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. (а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed