Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в тому числі на належну їй 1/3 частину вказаного будинковолодіння та на 2/3 частини цього ж будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за вказаною адресою станом на 01.07.1990 року проживали: її бабуся [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , та вона і їм на праві власності належав в рівних частках (по 1/3 частці кожному) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] померла бабуся [PERSON] , а [INFO] померла мати [PERSON] (вступила в управління спадковим майном бабусі, але юридично не оформила своїх спадкових прав.). Після смерті матері відкрилася спадшина на все належне їй на день смерті майно. Ще за життя мати посвідчила на її ім`я заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Вона являється єдиним спадкоємцем після смерті матері за заповітом, оскільки проживали разом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, [PERSON] (позивач) в нотаріальному порядку відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: [ADDRESS] , в т.ч.: на належну їй 1/3 частину вказаного будинковолодіння та на 2/3 частини цього ж будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 2, виданої Тлумацькою міською радою об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 803 від 04.10.2019 року, станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , 1928 р.н., яка була головою двору, [PERSON] , 1961 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., значилось господарство № [ADDRESS] стор. [ADDRESS] , тип двору колгоспний (а.а. 10). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 08.10.2019 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у період з 1974 року по 1976 рік (а.с. 5-8). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (бабуся позивача), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (позивач) в рівних частках (по 1/3 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] народилася [INFO] і її батьками були [PERSON] та [PERSON] (бабуся позивача) (а.с. 17). 01.05.1979 року [PERSON] (мати позивача) уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 18). У шлюбі [PERSON] та [PERSON] (мати позивача) [INFO] народилася дочка [PERSON] (позивач), що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 16). 25.11.1998 року [PERSON] (позивач) одружилася з [PERSON] та після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 19). [INFO] [PERSON] (бабуся позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати позивача) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки вступили в управління спадковим майном, оскільки до дня смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з нею у спадковому домоволодінні, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 802 від 04.10.2019 року (а.с. 9). Згідно відповідей приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 890/01-16/ від 12.12.2019 року (а.с. 30) та [PERSON] № 01-16/1017 від 16.12.2019 року (а.с. 31), Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 28/01-16 від 23.01.2020 року (а.с. 50), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. [INFO] [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Ще за життя [PERSON] (мати позивача) посвідчила заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 13.12.2016 року (а.с. 11). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала з нею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 802 від 04.10.2019 року (а.с. 9). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 240/2019 від 15.10.2019 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (мати позивача) (а.с. 32-47), з якої вбачається, що [PERSON] позивач є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (мати позивача). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч.: на належну їй 1/3 частину домоволодіння, та на 2/3 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/3 частини даного домоволодіння після смерті матері [PERSON] Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на 2/3 частки житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за № 982/02-31 від 26.11.2019 року (а.с. 15). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а сааме 619,25 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved