Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 06.05.1999 року в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина за законом. До складу спадкової маси увійшла земельна частка (пай), площею 3,57 га, яка перебувала у колективній власності КСП «Переможець» с. Богданівка Липовецького району, що належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №024981 виданого Липовецькою райдержадміністрації 15.11.1996 року. За відсутності спадкоємців першої черги спадкування за законом, до кола спадкоємців другої черги увійшов брат спадкодавця [PERSON], який приходиться позивачеві батьком. [PERSON] спадщину після смерті сестри прийняв у відповідності до діючого на час її відкриття законодавства, шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном спадкодавця, однак офіційно не оформив своїх спадкових прав, оскільки 21.01.2002 року [PERSON] помер. Позивач, будучи дочкою та спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після смерті батька прийняла фактично, однак реалізувати свої права на спадщину в нотаріальному порядку позбавлена можливості, так як у визначений законодавством термін для прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріуса не звернулась за браком коштів, а також у звязку із віддаленістю місця її проживання від місця відкриття спадщини і поважність причин пропуску строку довести наразі не в змозі, тому просить суд здійснити захист її порушених прав у спосіб шляхом визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (паю), після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявились, в заяві, що адресувала суду представник позивача просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. \~\~Представник відповідача [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився надіслав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи за відсутності представника відповідача, вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує стосовно їх задоволення. Ураховуючи те, що сторони скористались наданим їм ч.2\~ст.158 ЦПК України, правами заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами дійшов висновку про таке. Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно у вигляді земельної частки (паю), площею 3,57 га, яка перебувала у колективній власності КСП «Переможець» с. Богданівка, Липовецького району, що належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №024981 виданого Липовецькою районною державною адміністрацією 15.11.1996 року, право на яку успадкував її батько [PERSON], який помер 21.01.2002 року. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому, зверненню до суду для розгляду спадкової справи має передувати попереднє звернення спадкоємців у нотаріальну контору та відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Наведене кореспондується і з розясненнями, що мають місце у абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що 21.01.2002 року в с. Богданівка, Липовецького району, Вінницької області, [PERSON] Євдокимови помер, на що вказує свідоцтво про смерть серії І-АМ № 140060 видане [PERSON] сільською радою Липовецького району 23.01.2001 року (а.с.17). Із довідки виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Липовецького району від 21.07.2016 року за №286 (а.с.18), встановлено, що [PERSON] дійсно після смерті свого батька [PERSON] спадщину прийняла фактично шляхом спільного проживання та реєстрації із спадкодавцем, доглядала за будинком, робила поточні ремонти, обробляла земельну ділянку. За правилами 549 ЦК УРСР, який був чинним на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК УРСР). Наведене свідчить, що позивач спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, отож вона їй належить з моменту відкриття. Відповідно до ч. 1 ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкування, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на час відкриття спадщини, видача свідоцтва про спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутня обґрунтована письмова відмова нотаріуса в оформленні права позивача на спадщину, що вказує на відсутність істотних перешкод для оформлення спадкових прав позивача в нотаріальному порядку, відтак суд дійшов висновку, що підстав для здійснення захисту прав позивача в судовому порядку не встановлено, у звязку із чим в задоволенні позову відмовляє. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, а тому ураховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляді судового збору відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed