Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] В обґрунтування своїх вимог зазначила, після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки та домоволодіння. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, оскільки на момент смерті проживала з ним. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини, вона отримала свідоцтво про право на спадщину на землю, в оформленні спадщини на житловий будинок нотаріусом їй було відмовлено, так як відсутній оригінал документа, який би підтверджував належність житлового будинку спадкодавцю [PERSON] У зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №17. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2838 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області; домоволодіння загальною площею 91,10 кв.м. (у тому числі житлова 41,70 кв.м.), розташованого за адресою: [ADDRESS] ринкова (оціночна) вартість якого згідно звіту про оцінку майна №L170125-003 від 25.01.2017 складає 55000,00 грн. У відповідності до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] Матеріалами справи встановлено, що позивач спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на частину спадкового майна - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2838 га, кадастровий номер [NUMBER], позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В. 17.12.2014, зареєстрованим в реєстрі за № 2048. Разом з тим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2016 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що залишився після померлого [INFO] [PERSON], у зв'язку з тим, що позивач не надала належним чином оформленого документу, який би підтверджував належність вказаного житлового будинку померлому. З приводу належності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] [PERSON], суд зазначає таке. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності 27.01.2005. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного спору, був побудований у 1975 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі - Інструкція). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, виданої Пісківською сільською радою Новопсковського району Луганської області, головою домогосподарства [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO]. За таких обставин, підтверджено право власності померлого [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем.

Outcome: approved