Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила суд визнати право власності на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спецвалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.03.2013 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 26.06.2013 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді позивач уточнила предмет позову, і в остаточній редакції просила суд визнати право приватної власності на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, право забудовника садового будинку, та право на державну реєстрацію права власності, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову не заперечував (т.1 а.с. 140) На обгрунтування заявленого позову, позивач зазначила, що після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, успадкувала належну спадкодавцю на праві власності земельну ділянку, з цільовим призначенням «для ведення садівництва», що розташована на території Кордонської сільської ради, Комінтернівського району, СТ «Гідравлі-2», СМ «Тилигульський-9». В 1992 році подружжя на вказаній земельній ділянці побудувало садовий будинок, проте за життя спадкодавець не оформив право власності на цей будинок, в зв'язку із чим в нотаріальному порядку вона як спадкоємець не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Заслухавши доводи та правові обгрунтування представника позивача, дослідивши всі докази, що зібрані по справі, оцінивши їх у сукупності на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову виходячи з наступного: За життя [PERSON] був членом СТ «Гидравлік-2», що вбачається зі змісту членської книжки № [NUMBER], виданої 17.07.1990 року (т.1 а.с. 18). Як члену садівничого товариства [PERSON] було відведено земельну ділянку № [NUMBER], площею 525 кв.м. [PERSON] є дружиною [PERSON], що встановлено зі змісту свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 30.10.1976 року Палацом урочистих подій м. Одеси, а/з № 2265 від 30.10.1976 року. За життя на підставі рішення виконкому райради народних депутатів від 20.04.1989 року № 127 про надання дозволу на забудову, [PERSON] отримав будівельний паспорт на забудову відведеної йому земельної ділянки. Згідно наявного у справі технічного паспорту станом на 09.07.2011 року за життя [PERSON] у 1990 році завершив забудову садового будинку з господарчими будівлями та спорудами. За життя [PERSON] отримав у власність відведену йому земельну ділянку № [NUMBER], площею 0,0525 га, яка розташована на території Кордонської сільської ради, Комінтернівського району, СТ «Гідравлі-2», СМ «Тилигульський-9», що встановлено зі змісту державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 078965, виданого 24.12.1999 року Кордонською сільською радою Комінтернівського району Одеської області. 16.05.2011 року рішенням № 43 Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області садовій ділянці спадкодавця присвоєно нову юридичну адресу: Комінтернівський район Одеської області, Кордонська сільська рада, Садівничий масив «Тилигульский-9», Садівниче товариство «Гідравлік-2», вул. Афінська, земельна ділянка № [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] помер, що встановлено зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 31.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, а/з № 1098 від 31.01.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи№ 10/2012, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до майна [PERSON], померлого [INFO] року (т.1 а.с. 40-138) вбачається, зо спадщину прийняла [PERSON] 28.09.2012 року нотаріус направила спадкоємцю повідомлення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, на садовий будинок, що належав спадкодавцеві. Судом встановлено, що державної реєстрації права власності на садовий будинок за [PERSON] не має (т.1 а.с.86). Згідно відповіді Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 05.04.2013 року № 23 вбачається, що погосподарські книги на садівничі товариства не ведуться. Отже, матеріали справи не містять доказів реєстрації садового будинку за життя спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах, або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачені обставини, при наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Згідно із п. 3 Глави 13 цього Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою позицію з цього приводу висловив в інформаційному листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, увагу суддів звернуто на те, що слід звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач не надав суду відповідної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання права власності на нерухоме майно. Суд вважає, що матеріалами справи повністю доведено той факт, що за життя спадкодавець не здійсним реєстрації свого права власності на спірний садовий будинок, відтак не набув такого права, в зв'язку із чим позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно не можуть бути задоволені. Не можуть бути задоволені вимоги в частині визнання права на державну реєстрацію права власності на спірний садовий будинок в порядку спадкування за законом, оскільки таке право залежитиме від виконання спадкодавцем за життя певних умов, зокрема, серед іншого, введення садового будинку до експлуатації. З цих же правових підстав суд не приймає визнання відповідачем позову в наведених частинах, оскільки це суперечить наведеним нормам матеріального закону. Разом із тим, суд знаходить обгрунтованими вимоги в частині визнання прав та обов'язків на забудовника земельної ділянки, оскільки це право виникло за життя у спадкодавця, підтверджено належним та допустимим доказом, зокрема, будівельним паспортом, і, в силу наведеного положення ст. 1218 ЦК України, не припинилось внаслідок смерті спадкодавця, і може бути успадковано в загальному порядку. На підставі наведеного,

Outcome: partial