Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] у віці 71 рік померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач вказує, що на день смерті її матері за вказаною адресою, крім померлої були зареєстровані її дочка [PERSON] та син [PERSON] . Позивач зазначає, що вона у встановлений законом строк звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та крім неї спадкоємцем після смерті матері є син померлої [PERSON] (відповідач по справі). Позивач вказує, що державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори 19.03.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий спадковий житловий будинок з тих підстав, що після смерті [PERSON] є два спадкоємці, тому нотаріальна контора не може видати свідоцтво про спадщину за законом на цілий житловий будинок лише одному спадкоємцю - [PERSON] . Також позивач вказує, що її мати [PERSON] хворіла та з 2003 року потребувала постійної сторонньої допомоги, особливого догляду та уваги, так як хворіла на шизофренію. Протягом останнього року мати перебувала у важкому фізичному та безпорадному стані через загострення хвороби, тому позивач здійснювала за нею постійний догляд до її смерті, забезпечувала її продуктами харчування, побутовими товарами, за власні кошти здійснювала оплату комунальних послуг, підтримувала будинок в належному стані, здійснювала ремонт, а також за власні кошти здійснила поховання матері. Позивач зазначає, що її брат [PERSON] родинних відносин із спадкодавицею не підтримував багато років, під час хвороби не відвідував матір, працював за кордоном, ухилявся від надання їй матеріальної допомоги, морально не підтримував. Вважає, що її брата [PERSON] слід усунути від права на спадкування, оскільки він ухилявся від надання допомоги матері, яка внаслідок похилого віку та тяжкої хвороби перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно облаштувати власне життя, а доглядала за нею лише позивач по справі. За вказаних обставин позивач просить суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті якої заведена спадкова справа № 458/2012 у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Даною ухвалою при відкритті провадження за клопотанням позивача витребувано докази по справі, а саме витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 458/2012, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 31). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.05.2021 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 43-44). В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач та її представник позов підтримали, пояснили, що позивач доглядала за матір`ю, яка тривалий час хворіла на психічні розлади, вони проживали разом за однією адресою. Матір позивача хворіла з 2006 року та перебувала на обліку в лікаря психіатра, постійного догляду вона потребувала з 2010 року. Відповідач також зареєстрований за цією ж адресою, але не проживає в даному будинку, він має сім`ю, з якою проживає окремо. Тривалий час відповідач був на заробітках за кордоном, потім в них відбувся сімейний конфлікт і він матір навіть не відвідував, хоча матір була в безпорадному стані. На прохання приїхати допомогти чи просто відвідати матір відповідач відмовлявся. Коли позивач оформляла спадкові права, повідомила нотаріуса, що відповідач також зареєстрований в спадковому житловому будинку, він із заявою про прийняття спадщини не звертався, відмовився від спадкування, але оформити таку відмову в нотаріальному порядку відмовився. На свою частку у спадщині позивач оформила спадкові права. Нормальні стосунки з відповідачем позивач відновила після смерті матері. Їхня матір була доглянута, тому що позивач її доглядала з допомогою лише свого чоловіка та дочки. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, оскільки жалкує про те, що мало уваги приділяв матері, він був весь час на заробітках, а коли приїздив додому на відпочинок, не допомагав сестрі в догляді за батьками, доглянула батьків саме сестра. За життя батьків між ними з позивачкою були спори щодо його ставлення до батьків, він не розумів, що матір дійсно психічно хвора, не вірив сестрі. Заїжджав до матері та сестри дуже рідко, фінансово не допомагав. Працював далекобійником з 80-х років і станом на 2012 рік також, коли матір хворіла також працював водієм за кордоном. Приїздив додому на 2-3 тижні за 2 - 4 місяці. Матір була доглянута сестрою, її чоловіком та дочкою, він знав, що вона доглянута, а через неприязні стосунки з сестрою не хотів до них навідуватися, та за потреби дійсно міг би їй допомогти в догляді за матір`ю, але з прямими вимогами про допомогу до нього не зверталися ні матір, ні сестра. В спадковому будинку він проживав лише до 1985 року, з того часу він лише зареєстрований в цьому будинку, але проживає за іншою адресою. Коли він звернувся до нотаріуса про відмову від спадкових прав, нотаріус йому повідомив, що він не може відмовитися від спадщини, хоча на спадковий будинок він не претендує. Допитана в судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дочкою позивачки, постійно проживає з матір`ю та разом з ними проживала бабуся, за бабусею постійно доглядала її матір, так як бабуся мала психічні розлади, потребувала догляду, допомоги в приготуванні їжі тощо, забезпечити свої потреби їй було важко, тому вони їй допомагали. Відповідач ніякої участі в догляді його матері не приймав. Знає, що в родині, між її матір`ю та відповідачем, був сімейний конфлікт, через що вона не бачила дядька (відповідача по справі) 5 - 6 років до смерті бабусі, думає, що він міг допомагати їм за доглядом бабусі, але не хотів допомагати. В подальшому учасники судового розгляду до суду не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Представник позивача, адвокат Сидорчук Н.М. попередньо подала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач попередньо надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] у віці 71 рік померла [PERSON] в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого 08.02.1967, його батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого 14.03.1962, та копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 06.04.1985, згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11, 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться [ADDRESS] , який належав померлій відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого в.о. державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовською В.С. 18.12.1997, зареєстровано в реєстрі за №33-4391, про що свідчить копія дублікату відповідного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 13 - 14). Згідно копії постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2021 №404/02-31, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілийжитловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться [ADDRESS] , який належав її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовлено з тих підстав, що після смерті [PERSON] є два спадкоємці, тому нотаріальна контора не може видати свідоцтво про спадщину за законом на цілий житловий будинок лише одному спадкоємцю - [PERSON] (а.с. 15 - 16). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.07.2012, Вінницькою районною нотаріальною конторою 28.07.2012 заведено спадкову справу 458/2012 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 17). Згідно з копією довідки № 2926/08-04 від 04.08.2020, виданої Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, [PERSON] була зареєстрована та проживала з 04.11.1976 по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно з копією довідки № 4031/08-04 від 11.09.2020, виданої Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали її діти: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної Вінницькою районною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дочка померлої [PERSON] , чоловік померлої [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] , син померлої [PERSON] 14.11.2012 подав до нотаріальної контори заяву від 12.10.2012 про відмову від прийняття спадщини, на що нотаріусом листом від 17.11.2012 був повідомлений про те, що дана заява вчинена ним після закінчення шестимісячного терміну для подачі такої заяви, тому він вважається таким, що прийняв спадщину та має право звернутися до нотаріальної контори за оформленням спадщини, листом від 06.08.2020 державний нотаріус повідомила позивача, що син померлої [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті [PERSON] був зареєстрований з нею за однією адресою (а.с. 48 - 56). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України, стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19.07.2021 у справі № 127/11408/19 зазначив, що тлумачення норми частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 756/11676/16-ц, від 25.03.2019 у справі № 766/810/17). У постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, від 19.06.2019 у справі № 491/1111/15-ц, від 02.03.2020 у справі № 133/1625/18 суд касаційної інстанції зазначив, що підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах. Водночас самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. Відповідно до статті 1224 ЦК України виключно за встановлення сукупності обставин може бути встановлено достатні підстави для усунення спадкоємців від спадкування, зокрема, безпорадній стан спадкодавця та ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості надання такої. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведеного належними доказами того, що внаслідок похилого віку та наявних захворювань спадкодавець [PERSON] перебувала у безпорадному стані, внаслідок чого потребувала допомоги саме від сина - відповідача [PERSON] , не надано доказів, що мати зверталась до сина за наданням допомоги та потребувала такої допомоги саме він відповідача, не доведено факту саме умисного ухилення відповідача від надання такої допомоги матері. Суд враховує, що [PERSON] померла у віці 71 років, тобто була людиною досить похилого віку, у зв`язку з чим потребувала допомоги. Водночас жодних доказів, зокрема медичних довідок про наявність у матері психічних захворювань, перебування її на обліку у відповідних медичних установах, в зв`язку з чим вона дійсно перебувала в безпорадному стані, позивачем суду не надано. Сторонами не заперечується та обставина, що їхня мати була доглянута позивачкою та членами її сім`ї. Та позивачем не доведено потреби спадкодавця в допомозі саме від відповідача, враховуючи отримання достатньої допомоги від інших осіб. Водночас лише та обставина, що відповідач не відвідував свою матір та не допомагав фінансово не свідчить про факт його умисного ухилення від надання допомоги матері та потребу в такій допомозі. Також в ході судового розгляду позивачем не доведено та судом не встановлено факту того, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою висловлювала прохання або бажання про надання допомоги з боку сина [PERSON] , а він свідомо від її надання ухилився. Суд наголошує, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування. Беручи до уваги викладене, суд не вбачає підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надала достатніх доказів того, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, в зв`язку з чим потребувала відповідної допомоги саме від відповідача, а відповідач свідомо ухилявся від участі у догляді за хворою матір`ю,суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed