Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини [PERSON] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] право на земельну частку (пай) члена КСГП «Славутич» розміром 3,65 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, що належало померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ №007122 та зареєстрований за №251 27.07.1996 року. Мотивувала заяву тим, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть [PERSON] не може отримати, оскільки не є родичем померлої). За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) члена КСГП «Славутич» розміром 3,65 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області. Відповідно до листа Відділу у Кагарлицькому районі ГУ Держгеокадастру у Київській області №29-10-0.29-70/111-20 від 12.03.2020 р. [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ №007122 та зареєстрований за №251 27.07.1996 р. Відповідно до довідки №45 від 09.02.2018 р. згідно схеми поділу земель комунальної власності КСГП «Славутич» земельна частка (пай) громадянки [PERSON] знаходиться під номером 32. Згідно п. 2 Указу Президента №720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, на момент смерті [PERSON] належало право на земельну частку (пай) члена КСГП «Славутич», тому до складу спадщини [PERSON] входить право на земельну частку ( пай). Згідно ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право, на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємців за законом першої, другої та третьої черги не залишилось після [PERSON] нікого не залишилось. Залишилась лише спадкоємець за законом четвертої черги [PERSON] (далі-Позивач), яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року прийняла спадщину [PERSON] шляхом фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, оскільки на час смерті та по даний час Позивач була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] та після смерті [PERSON] прийняла спадкове майно в управління та володіння. Отже, враховуючи те, що інших спадкоємців за законом чи за заповітом після [PERSON] не залишилось, Позивач як спадкоємець за законом четвертої черги може успадкувати всю спадщину [PERSON] , в тому числі право на земельну частку (пай) члена КСГП «Славутич» розміром 3,65 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. У зв`язку з відкриттям спадщини [PERSON] . Позивач звернулась із заявою до державного нотаріуса Ржищівської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] . Проте, для оформлення спадщини державний нотаріус вказав Позивачу на необхідність встановлення в судовому порядку факту проживання з [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до абз.1, 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З С К ( 2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім 'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Виходячи із зазначеного, за заявою Позивача суд в порядку окремого провадження може встановити факт постійного проживання однією сім`єю Позивача та [PERSON] більше ніж п`ять років до часу відкриття його спадщини. Починаючи з 1986 року та по день смерті [PERSON] , Позивач із [PERSON] проживали в одному житловому будинку, який належав померлій, вели спільний побут та господарство. Заявник здійснювала догляд за [PERSON] та після смерті поховала її. Сумісне проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини можуть підтвердити свідки, а також підтверджено довідками Кузьминецької сільської ради про спільне проживання. Також, Позивач звернувся до Ржищівської міської державної нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину на земельну частку (пай), яка залишилась після [PERSON] , яку він успадкував після [PERSON] . Для оформлення свідоцтва про право на спадщину державний нотаріус попросила Позивача надати оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Проте, Позивач не змогла надати нотаріусу оригінал сертифікату, оскільки він був втрачений. У зв`язку з чим, нотаріус Ржищівської міської державної нотаріальної контори повідомив Позивачу що, оскільки відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), Позивач не може у встановленому порядку через нотаріальну контору оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), що залишилась після [PERSON] . Тому питання визнання права спадкоємців на земельну частку (пай) позивачу необхідно вирішувати в судовому порядку згідно Цивільного кодексу України. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Клапчук Ф.П. позов підтримав та просив задоволити. Представник відповідача - Ржищівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) члена КСГП «Славутич» розміром 3,65 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області. Відповідно до листа Відділу у Кагарлицькому районі ГУ Держгеокадастру у Київській області №29-10-0.29-70/111-20 від 12.03.2020 р. [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ №007122 та зареєстрований за №251 27.07.1996 р. Відповідно до довідки №45 від 09.02.2018 р. згідно схеми поділу земель комунальної власності КСГП «Славутич» земельна частка (пай) громадянки [PERSON] знаходиться під номером 32. Отже, на момент смерті [PERSON] належало право на земельну частку (пай) члена КСГП «Славутич», тому до складу спадщини [PERSON] входить право на земельну частку ( пай). Згідно ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач є особою яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кузьминецької сільської ради і згідно положень ст.ст. 529-531 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року позивач не належить до спадкоємців першої або другої черги та не була утриманцем спадкодавця і особа яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини не включена до числа спадкоємців за законом Цивільним кодексом Української PCP 1963 року. Відповідно до ст.534 ч.1 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року спадкодавець не залишила заповіту. В довідці виконавчого комітету Кузьминецької сільської ради від 18.02.2020 року вказано, що разом з спадкодавцем на день смерті проживали [PERSON] , [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук і представник позивача в судовому засіданні уточнив, що це внуки не спадкодавця а [PERSON] . Положення ст.ст. 1264, 1223 та п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України судом не застосовано до правовідносин, так як відповідно до положень ст.555 ч.1 п.2 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави. Встановлення факту постійного проживання позивачем однією сім`єю з спадкодавцем не має правового значення для позивача з підстав, вказаних позивачем, так як позивач не є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Тому в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed