Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що її сину [PERSON] на праві власності згідно з договором про припинення права на аліменти належить квартира, розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідач безпідставно зайняв вказану квартиру, на неодноразові усні вимоги звільнити квартиру [PERSON] не реагує, чим створює перешкоди власнику у користуванні житловим приміщенням. Просила усунути перешкоди [PERSON] в користуванні і розпорядженні квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS], шляхом визнання права власника на вільний доступ до вказаної квартири в будь-який час, виселити [PERSON] та будь-яких інших осіб, вселених до квартири, за домовленістю з [PERSON]. Позивач надала суду заяву, в якій просила позов задовольнити, ухвалити заочне рішення та розглянути справу за її відсутності. Відповідач про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.11.2014р. між [PERSON] батьком та [PERSON] сином укладено та нотаріально посвідчено договір про припинення права на аліменти для дитини у звязку із передачею дитині права власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. (а.с.8-9). Право власності за [PERSON] було зареєстровано в момент укладання вказаного договору, що підтверджується витягом про реєстрацію та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55244388 від 16.03.2016р. Таким чином, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 28.12.2014р. мати [PERSON] - позивач [PERSON] - зверталась до міліції із заявою про протизаконне заволодіння невстановленими особами квартирою,коли вона прийшла із ключами встановити стан квартири з метою вселення до неї, квартира була зайнята невідомими їй особами. Згідно з висновком ДІМ ВМ Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області [PERSON] від 30.12.2014р. в ході перевірки заяви [PERSON] встановлено, що сусід з кв. №9 [PERSON] повідомив, що [PERSON] 11.03.2004р. заповіла йому квартиру №8. В матеріалах справи міститься копія пояснень [PERSON], який посилається на заповіт [PERSON] та копія заповіту [PERSON], згідно з яким остання заповіла [PERSON] все своє майно, яке належатиме їй на день смерті. Згідно дублікату договору дарування вказаної квартири від 14.12.1994р., зареєстрованого ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації за №П-5-14635 від 04.02.1998р., згідно з яким [PERSON] подарувала квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки квартира, розташована за адресою [ADDRESS], на день смерті [PERSON] їй не належала, до спадкової маси не входить, належить на праві власності неповнолітньому [PERSON], матеріали справи підтверджують, що відповідач зайняв житлове приміщення самоправно. Тому позов підлягає задоволенню. Згідно квитанції, що знаходиться у справі, позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. Судові витрати суд розподіляє пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved