Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що 25.04.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києві від 21.02.2013 року шлюб з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, з дитиною не спілкується, добровільно допомогу на утримання дитини не надає, вихованням не займається. Дитина проживає з нею, перебуває на її утриманні. Донька має окрему кімнату, яка обладнана для занять та ігор, окреме спальне місце. В помешканні є все обхідне для всебічного розвитку дитини. Вона (позивач) повністю утримує дитину, займається її вихованням, допомогу надає її новий чоловік, який мешкає разом з ними та замінив для дитини справжнього батька. Тоді як відповідач взагалі не приймає участі в житті, вихованні та утриманні дитини. У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3 000,00 грн., та позбавити його батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що з 2011 року відповідач перестав опікуватись дитиною, не приймає участі у її вихованні та утриманні. Навіть не вітав з днем народження. Зауважив, що дитина відповідача не знає, вважає батьком теперішнього чоловіка позивача. Між сторонами була усна домовленість щодо утримання дитини, та відповідач мав сплачувати аліментів у розмірі 1 500 грн., але відповідач домовленість порушив. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що він кожен місяць відправляв спочатку по 1500 грн., потім по 1000 грн. З дитиною спочатку бачився не регулярно. Коли дитині було три роки, поїхали в село, подарували велосипед, більше дитину не бачив. Його мама відвідувала садочок, бачилася з дитиною. Він з дитиною не бачився, оскільки йому сказали, що якщо прийде, дитину не дадуть, та викличуть міліцію. Останній раз бачив дитину п`ять років тому. Він має іншу сім`ю, дитину. На аліменти він згоден частково, десь у розмірі 1000-1100 грн. Щодо позбавлення батьківських прав заперечував, оскільки він не приходив до дитини через позивача, яка сказала, що з дитиною бачитись не дасть. До органів опіки не звертався. В судовому засіданні представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позову, підтримав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач викликався на засідання комісії, втім він не вчинив жодних дій, що свідчить про його байдуже ставлення до дитини. З дитиною була проведена бесіда, в ході якої дівчинка повідомила, що відповідача вона не знає, батьком вважає теперішнього чоловіка матері. В суді були допитані свідки зі сторони позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Свідки, які є знайомими, друзями, вихователем у садочку та чоловіком позивача, зазначили, що відповідача не знають, ніколи не бачили. Позивач останні роки самостійно займалася з дитиною. Відповідача дитина не знає, батьком називає теперішнього чоловіка позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 03.12.2018 року. Ухвалою від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 04.04.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті спору. В суді встановлено, що 25.04.2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу відповідач обрав прізвище дружини « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 12.04.2011 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народилась [INFO] , батьками записано - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінив на дошлюбне - « [PERSON] ». В подальшому [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». З наданих документів встановлено, що дитина проживає з матір`ю. Дитина відвідує НВК № 209 « [PERSON] , займалася художньою гімнастикою в ДСТШ «Фенікс». У характеристиках на дитину вказано, що [PERSON] займається мати, приділяє належну увагу вихованню доньки, піклується про її зовнішній вигляд, завжди відвідує батьківські збори. Батько дитини взагалі не приймав участі в спортивному житті дитини, жодного разу не приводив та не забирав дитину з тренувань, не відвідував змагань, не цікавився у тренера щодо успіхів дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.04.2019 року № 104/2999/41/3, вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - доньки [PERSON] , у зв`язку з тим, що батько дитини ухилився від її виховання та утримання. Даний висновок обґрунтовано тим, що з лютого 2013 року дитина проживає з матір`ю, яка самостійно займається її вихованням та утриманням. Батько дитини - [PERSON] з донькою не проживає, з 2013 року вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, матеріально не допомагає. На засідання комісії [PERSON] двічі не з`явився, будь-яких пояснень щодо його участі у вихованні та утриманні дитини не надавав. Під час бесіди дитини зі спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї було з`ясовано, що дівчинка вважає своїм батьком вітчима [PERSON] , розповіла про його підтримку на спортивних змаганнях, про спільні секрети. Про біологічного батька жодного разу не згадала. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Таким чином, враховуючи надані докази, та обміркувавши їх обґрунтованість, суд дійшов висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 3 000,00 грн. Враховуючи, що позивач не надала доказів щодо можливості сплачувати відповідачем заявлений нею розмір аліментів, доказів наданих відповідачем, суд, з урахуванням матеріалів справи, вимог законодавства України, та враховуючи прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (2118 грн.),а також наявність у відповідача іншої дитини, про яку повідомив усно, вважає, що розмір аліментів на дитину має становити 2 000 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не надав жодного доказу на спростування доводів позивача та на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. По даній справі позивач сплати 704,80 грн. за вимогу про позбавлення батьків прав. Дані кошти слід стягнути з відповідача на її користь. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial