Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У судове засідання позивач не з`явилась. Представник позивача надав письмову заяву у якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, та розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Просив справу розглянути без його участі. Відповідно до довідки з адресно-довідкового підрозділу ДМС УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. З матеріалів справи вбачається, що останнє відоме місце проживання [PERSON] - [ADDRESS], РНОКПП - не відомий. Відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до листа кур'єра, що здійснював доставку для відповідача [PERSON] ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками документів, отримувач відмовився отримувати направлені судом документи. Враховуючи вимоги ст. 128 ЦПК України, [PERSON] є таким, що належним чином повідомлений про слухання справи, та у наданий судом строк та станом на 27.04.2018 року відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача розглядає справу за наявними у справі матеріалами у заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надала заяву про слухання справи за її відсутності, не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 14 березня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №21 від 14.03.2007 року вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 14 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КИ №552490 видане 26 серпня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1142. Також встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача у частині розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що сім'я сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно 3. Ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2. ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У судовому засіданні встановлено, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини, не спілкується з сином в достатньому обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу і не створює умов для отримання сином подальшої освіти. Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Так, статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України визначено, осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, зокрема право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено в абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». У відповідності з ч.ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за вих.№1-39-516/0/290-18 від 04.04.2018 року, з метою захисту прав та інтересів дитини, Дніпровська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] (останнє відоме місце проживання [ADDRESS], РНОКПП - не відомий) відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по його вихованню. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із вимогами ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, а також за інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. На підставі вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивачки, обставини справи та той факт, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу, вважаючи такий розмір обґрунтованим та визначений нормами чинного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 704,80 грн. за вимоги немайнового характеру про позбавлення батьківських прав та 704,80 грн. за задоволення позову у частині стягнення аліментів. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судових збір у сумі 704,80 грн. сплачені нею за вимоги немайнового характеру про розірвання шлюбу. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial