Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

позивач звернулася до суду за даним позовом, посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачкою ними у спільну сумісну власність подружжя придбано автомобіль SSANG YONG д.н.з. [NUMBER], який після розірвання шлюбу відповідачкою реалізовано без його згоди. У зв'язку з цим позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію в розмірі 149 374 грн. 14 коп., за його ? частку в спільному сумісному майні. Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідачка в суді пояснила, що після фактичного припинення шлюбних стосунків з позивачем з лютого 2011 року самостійно сплачувала кредит за автомобіль та виплатила банку 151 430 грн. 35 коп. Після погашення кредиту реалізувала автомобіль в лютому 2013 року за 136 400 грн. Представники відповідачки позов визнали частково, проти визнання спірного автомобіля спільним сумісним майном подружжя не заперечували. Однак згідно ч. 4 ст. 65 СК України просили врахувати, що кредитні кошти, отримані на його придбання, відповідачка сплатила самостійно вже після розірвання шлюбу. Також вважали, що вартість автомобіля при визначенні компенсації за частку позивача в спільному майні, слід визначати на момент продажу майна 07 лютого 2013 року (вибуття його зі спільної сумісної власності), а тому з огляду на суму самостійно погашених відповідачкою грошових зобов'язань (151 430 грн. 35 коп.), підстав для стягнення грошових коштів на користь позивача не вбачали. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що 14 лютого 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 99. 15 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №385/60/08-А, за яким остання отримала грошові кошти в сумі 211 494 грн. на придбання автомобіля SSANG YONG (п. 1.1 та п. 1.2 кредитного договору). 15 квітня 2008 року на забезпечення виконання вказаного договору Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна, предметом якого став спірний автомобіль, 11 квітня 2008 року зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім'я відповідачки. 10 квітня 2012 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 05 липня 2012 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2012 року частково змінено вказане рішення. З цих рішень судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо та спільного господарства не ведуть з лютого 2011 року. Спір з приводу поділу вказаного автомобіля вже виникав, однак рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року у поділі автомобіля відмовлено, у зв'язку з тим, що на час ухвалення рішення по справі кредитні зобов'язання по поверненню грошових коштів за придбаний автомобіль не виконано, кредит за нього не погашений. Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» №301.7-23/0881 від 06 лютого 2013 року відповідачка в повному обсязі виконала зобов'язання за кредитним договором №385/60/08-А від 15 квітня 2008 року, сплативши в період з лютого 2011 року по лютий 2013 року 151 432 грн. 35 коп., що підтверджується відповідними квитанціями. Вказані обставини також підтверджуються показаннями в суді свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які показали, що відповідачка після фактичного припинення в лютому 2011 року шлюбних стосунків з позивачем самостійно повертала кредитні кошти за автомобіль. Згідно довідки Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Вишгородського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області №32 від 23 січня 2015 року спірний автомобіль 07 лютого 2013 року знято з обліку для його подальшої реалізації. 02 серпня 2013 року вказаний автомобіль зареєстровано за новим власником [PERSON] Згідно пояснень відповідачки автомобіль нею продано за 136 400 грн., відповідно до висновку про вартість майна від 07 лютого 2013 року. У той же час належних платіжних документів на підтвердження цих обставин та отримання цієї суми коштів відповідачкою суду не подано. У зв'язку з відсутністю даних про вартість спірного майна 16 березня 2015 року судом по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №5970/15-54 від 22 травня 2015 року дійсна ринкова вартість транспортного засобу на момент його реалізації 07 лютого 2013 року складала 164 079 грн. Дійсна ринкова вартість транспортного засобу на час проведення експертизи складає 298 748 грн. 28 коп. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підстав ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно роз'яснень даних в п.п. 19, 22, 23, 24 та 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Судом встановлено, що кредитний договір №385/60/08-А від 15 квітня 2008 рокувідповідачкою укладено в інтересах сім'ї під час перебування в шлюбі з позивачем. Автомобіль SSANG YONG д.н.з. [NUMBER] також придбаний за час шлюбу сторін, а тому він вважається спільним сумісним майном подружжя. При вирішенні цієї справи, суд приймає до уваги те, що з лютого 2011 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, разом не проживали та спільного господарства не вели. На момент припинення спільного ведення господарства сторони мали у спільній власності спірний автомобіль та спільний борг за нього - невиконане грошове зобов'язання по поверненню кредитних коштів в сумі 151 432 грн. 35 коп. На погашення кредитної заборгованості відповідачкою після припинення шлюбних стосунків сплачено 151 432 грн. 35 коп. З того часу відповідачка самостійно несла витрати по виплаті кредиту, участі в яких позивач не приймав, який, виходячи з засад рівності часток подружжя, в разі спору й поділу майна, мав би виплатити половину отриманих у кредит коштів. У той же час, судом встановлено, що спірній автомобіль відповідачкою реалізовано без згоди позивача, після погашення кредитної заборгованості 07 лютого 2013 року, а відтак останній має право на компенсацію його частки відповідно до вимог ст. 71 СК України. Вирішуючи питання про розмір належної позивачу компенсації, суд враховує вартість спірного майна на момент його реалізації. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про необхідність відшкодування йому половини вартості автомобіля визначеної на момент розгляду справи, оскільки такий підхід може мати місце лише у разі фактичної наявності спірного майна у власності сторін згідно вимог ст. 71 СК України, п.п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», і у вказаному випадку може призвести до порушення прав позивачки (порушення принципу рівності часток подружжя). Визначення вартості спірного майна на момент розгляду справи може мати місце виключно в разі його наявності у власності сторін (ч. 1 ст. 71 СК України). Суд зазначає, що у випадку, якщо таке майно реалізовано, і один із співвласників вимагає грошову компенсацію за свою частку в ньому, слід брати до уваги вартість такого майна на момент його реалізації, до того, як воно вибуло із власності сторін. Для нарахування компенсації визначати вартість майна, на момент коли воно вже не знаходиться у власності сторін, суд не вправі, що не відповідатиме засадам справедливості, розумності та добросовісності (ст. 3 ЦПК України), а також вимогам ст. 71 СК України. Також суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що автомобіль продано за 136 400 грн., оскільки належних, допустимих і достатніх доказів цьому суду не представлено. Оскільки у сторін є спір про розмір вартості автомобіля, суд вважає правильним і законним визначити його відповідно до висновку експерта №5970/15-54 від 22 травня 2015 року на момент реалізації транспортного засобу в сумі 164 079 грн. Таким чином, визначаючи суму компенсації, суд враховує борги подружжя та суму сплачених відповідачкою коштів за кредитним договором, виходячи з принципу рівності часток, та вважає необхідним позов в цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача 6 323 грн. 33 коп. ( (164 079 грн. - 151 432 грн. 35 коп.) / 2 = 6 323 грн. 33 коп.) Також задоволенню не підлягає позовна вимога про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя, оскільки це майно відчужено й на даний час належить іншій особі, що призведе до порушення її прав. Таким чином судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає захистові, а позов частковому задоволенню. Крім того, позивачем представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід покласти на відповідачку пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial