Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2013 року. В шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Покликається на те, що з відповідачем тривалий час не проживають як подружжя, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинено. Вважає, що подальше збереження сім`ї є недоцільним, шляхів для відновлення шлюбних відносин немає. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не займається їх вихованням. В добровільному порядку вирішити питання по утриманню дитини вони не можуть. Просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який був укладений 01.11.2013 року, стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 4 500 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, подав суду відзив на позовну заяву. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.2013 року шлюб між сторонами зареєстрований 01.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1651 (а.с. 5). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім`ї неможливе, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.2014 року [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] є її батьком (а.с. 14). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В силу ч. 1 ст. 181 СК України визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку (доходу), частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд встановив, що відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Частиною дев?ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Визначаючи, що відповідач в судове засідання не з`явився, а подав суду відзив на позовну заяву, надав суду докази про йому матеріальний стан, враховуючи прожитковий мінімум, встановлений для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати аліменти з [PERSON] в розмірі 1 197, 50 грн. щомісячно, але не менше, між 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial