Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до свого сина [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, проте веде аморальний спосіб життя, викрадає з дому коштовні речі, систематично розпиває в квартирі спиртні напої, регулярно приводить до квартири своїх знайомих, з якими вони розпивають спиртні напої та часто поводяться агресивно. На підставі рішення позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що таким, що втратив право користування цією квартирою та знаття його з реєстрації місця проживання. Згідно з ухвалою суду від 16.11.2020 у справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні 25.02.2021 був присутній позивач та відповідач. Позивач наголошувала на заявлених позовних вимогах. Відповідач зазначив що не заперечує проти висунутих позовних вимог та щодо виписки його з квартири, підтвердив обставини, викладені в позові щодо своєї неналежної поведінки, зауважив, що намагається виправити свою поведінку. При цьому, судом було роз`яснено відповідачу наслідки визнання позову та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні. В судовому засіданні 09.06.2021 позивач наголошувала на заявлених позовних вимогах, просила їх задовольнити, окрім того, просила покласти на неї відшкодування судових витрат. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, жодних клопотань до суду не направив. Враховуючи належне повідомлення, з урахуванням заяви відповідача про визнання позову, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивач є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2000 року Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.11.2020 відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 06.03.2008 по теперішній час (а.с.70). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власнику, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що таким, що втратив право користування цією квартирою та зняття його з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved