Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що 16.07.2009 року складено відповідний актовий запис №2192, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.07.2009 року між нею та відповідачем, було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, від якого вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , громадянин Федеративної Республіки Німеччина, 06.12.2009 року отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні № [NUMBER] , що стало правовою підставою проживання його на території України. 05.08.2018 року між сторонами було укладено договір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Пунктом 2.8 договору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину від 05.08.2018 року передбачено, що батьки зобов`язуються завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини, а також враховуючи пріоритет дитини щодо продовження шкільного навчання після здобуття початкової загальної освіти (закінчення четвертого класу загальноосвітнього навчального закладу). Пунктом 5.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Тобто, п. 2.8 договору зобов`язує батьків завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до п. 2.10 договору батьки досягли згоди та підписанням цього договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що встановлене у цьому договорі місце проживання дитини може бути змінено, у тому числі на іншу країну проживання, при настанні суттєвих обставин, які не можна передбачити або яким не можна запобігти, таких як, наприклад, стихійні лиха, соціальні та військові конфлікти (введення надзвичайного стану, громадянська війна тощо). Пунктом 5.7 договору зазначається, усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. На даний час, позивач та відповідач не дійшли згоди щодо визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини, що фактично є наслідком того, що після 30.05.2020 року місце проживання їх малолітньої дитини з одним із батьків, визначено не буде. Зазначила, що вона неодноразово намагалася вирішити з відповідачем питання щодо подальшого, після 30.05.2020 року, визначення місця проживання дитини, а саме пропонувала відповідачу змінити місце проживання дитини з нею за адресою: [ADDRESS] , однак відповідач відмовився погоджуватися на зміну місця проживання дитини. Крім того, вирішення подальшого місця проживання малолітньої дитини є неможливим також з огляду на те, що останнім часом стосунки між сторонами значно погіршились через недостойну поведінку [PERSON] , його намагання звинуватити позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Необхідність зміни місця проживання дитини за адресою позивача полягає саме в окремому проживанні її та її дитини у своїй власній квартирі без можливості проживання разом з ними відповідача. Відповідач, маючи несистематичні зв`язки з іншими жінками у місті Києві, запрошує їх до помешкання, в якому за договором проживає позивач та дитина. Дана ситуація негативно впливає на моральний, духовний та соціальний розвиток дитини. Крім того, відповідач не є відповідальним батьком. Це підтверджується тим, що він дозволяє сину не відвідувати школу, не виконувати домашні завдання, грати в ігри цілими днями. Відповідач, як батько, налаштовує сина проти позивача, як матері, пояснюючи сину, що позивач не завжди права, поводить себе агресивно, знищує авторитет позивача в очах дитини, здійснює морально-психологічний тиск на позивача та дитину. Також, в той момент коли дитина проживала виключно з батьком, останній не забезпечував дитині належного харчування, що в подальшому привело до ускладнень зі здоров`ям та перебування дитини в стаціонарі медичної клініки «Борис». Це сталось внаслідок неналежного харчування дитини некорисною їжею та «фастфудом». В результаті таких необачних дій по відношенню до дитини, в останнього було виявлено гострий гастрит. Після часу проведеного з батьком, син [PERSON] починає гірше вчитися. Після таких періодів позивачу дуже важко повернути сина у звичний спосіб життя, що часто сприймається сином як агресивність на тлі безконтрольної та безтурботної поведінки з батьком. В свою чергу, протягом всього періоду подружнього життя позивач показала себе як турботлива та відповідальна мати. Позивач проводила багато часу як з дитиною так і з чоловіком, часто організовувала дитячі поїздки у різні цікаві місця, щоб розважити сина та розширити його кругозір. Також, позивач приділяла багато часу додатковому розвитку дитини. Значний час позивач приділяє також навчанню дитини, допомагає робити сину домашні завдання, відвідує шкільні збори, забирає дитину зі школи, стимулює відвідувати розвиваючі гуртки тощо. В свою чергу, відповідач взагалі на володіє українською мовою та в силу своїх знань не здатний допомагати дитинні в навчанні, перевіряти його домашні завдання, спілкуватися з вчителями та іншими особами. Також, слід звернути увагу на те, що відповідач декілька разів на місяць виїжджає за кордон на декілька днів, часто такі виїзди затягуються на 1-2 тижні, що унеможливлює належний догляд за дитиною, забезпечення безперервності навчального та виховного процесу. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. 09.07.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 09.07.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 05.08.2020 року від представника позивача надійшли заяви про виклик свідка, приєднання до матеріалів справи доказів. 05.08.2020 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 11.08.2020 року від відповідача надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи. 10.11.2020 року від Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист в якому Служба зазначила, що у зв`язку з тим, що дитина не перебуває на території України підстав для підготовки висновку немає. Також, служба надала акт обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2020 року. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи наявна інформація про те, що відповідач разом з малолітньої дитиною [PERSON] перебувають за межами України. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача [PERSON] . Третя особа Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила. В матеріалах справи містяться письмові пояснення в яких Служба зазначила, що у зв`язку з тим, що дитина не перебуває на території України підстав для підготовки висновку немає. Також, служба надала акт обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2020 року. Вислухавши думку позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Судом встановлено, що 25.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 25.07.2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис №877. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що 16.07.2009 було складено відповідний актовий запис №2192, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.07.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Чоловік позивача [PERSON] , громадянин Федеративної Республіки Німеччина, 06.12.2009 року отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні № [NUMBER] , що стало правовою підставою проживання його на території України. 05.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В., про що в реєстрі здійснено запис за №652-653. 03.10.2018 Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/18329/18 шлюб, зареєстрований 25.07.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 877, між позивачем та відповідачем - розірвано. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що 16.07.2009 року складено відповідний актовий запис №2192, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд, перевіривши доводи, на які посилались сторони як на підставу своїх позовних вимог, прийшов до висновку, що проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю, буде відповідати його інтересам, з огляду на наступне. Позивач звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею посилалась на те, що протягом всього часу всі необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку малолітнього [PERSON] створювала саме вона. Більше того, позивач приймає активну участь як у вихованні та навчанні дитини, так і в організації його вільного часу. Позивачем були створені всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку свого сина. Вважає, що проживання малолітнього сина з нею відповідає найкращим інтересам [PERSON] , сприяє забезпеченню повного і гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а також забезпечення достатнього рівня життя, необхідного для такого розвитку. В свою чергу, батько [PERSON] веде безконтрольне особисте життя, не володіє українською мовою, в зв`язку з чим не має можливості будь-яким чином забезпечити належне виховання, не може забезпечити належним чином виконання та реалізацію своїх обов`язків щодо освіти (навчання) дитини, в разі будь-яких екстремальних ситуаціях навіть не матиме змоги пояснити оточуючим проблему та покликати на допомогу, не здатен виховувати у дитини повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України, окрім того відповідач більшу частину місяця проводить за кордоном, забезпечує дитині вседозволеність та відсутність будь-яких лімітів в будь-чому, що в подальшому може вкрай негативно позначитись на здоров`ї дитини. Зазначені посилання знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Пунктом 2.3 договору договір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В. від 05.07.2018 року, передбачено, що помешкання надається батьком (відповідачем) для особистого використання та спільного проживання матері (позивача) та дитини ( [PERSON] ) з дати підписання цього договору протягом строку до 30.05.2020 року. Встановлений строк користування помешканням може бути продовжений за згодою сторін на 1 (один) рік за умов внесення відповідних змін у цей договір не пізніше ніж до 30.05.2020 року. Пунктом 2.4 договору передбачено, що батько (відповідач) має право без обмежень використовувати помешкання та проживати у помешканні спільно з матір`ю (позивачем) та дитиною у період перебування батька в Києві. Тобто, місце проживання малолітньої дитини з матір`ю визначено у наданому відповідачем, у безкоштовне строкове користування помешканні та з подальшою можливістю спільного проживання з позивачем та дитиною у такому помешканні. Фактично, за договором, місце проживання дитини було визначено як з позивачем, так і з відповідачем за адресою реєстрації відповідача. Пунктом 2.8 договору передбачено, що батьки зобов`язуються завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини, а також враховуючи пріоритет дитини щодо продовження шкільного навчання після здобуття початкової загальної освіти (закінчення четвертого класу загальноосвітнього навчального закладу). Пунктом 5.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Тобто, п. 2.8 договору зобов`язує батьків завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до п. 2.10 договору батьки досягли згоди та підписанням цього договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що встановлене у цьому договорі місце проживання дитини може бути змінено, у тому числі на іншу країну проживання, при настанні суттєвих обставин, які не можна передбачити або яким не можна запобігти, таких як, наприклад, стихійні лика, соціальні та військові конфлікти (введення надзвичайного стану, громадянська війна тощо). Пунктом 5.7 договору зазначається, усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. Статтею 161 СК України передбачається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Встановлено, що позивач та відповідач не дійшли згоди щодо визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини, і як наслідок після 30.05.2020 року місце проживання їх малолітньої дитини з одним із батьків, визначено не було. Таким чином, позивач,

Outcome: approved