Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,10 умовних кадастрових гектари у порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої 19.06.2017. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 19.06.2017 померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 6,10 в умовних кадастрових гектари у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП імені Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. За життя мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Інших спадкоємців за законом та за заповітом не має. Спадщину після смерті матері вона прийняла, однак постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу від 03.04.2018 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), що залишилась після смерті матері, з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. При таких обставинах з метою належного оформлення спадкових прав після померлої матері, яку включено до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, однак, яка за життя не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, призначено підготовче судове засідання. 02 жовтня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31 жовтня 2018 року. Учасники справи в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Луганської області до суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовними вимогами не згодна, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо наявності поважності причини пропуску строку позовної давності та доказів звернення до відповідача з заявою про видачу (витребування) сертифікату на право на земельну частку (пай). Справу просить розглядати без її участі на підставі наявних матеріалів справи Представник відповідача [PERSON] селищної ради Новопсковського району Луганської області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден, посилаючись на те, що мати позивача повинна була дізнатися про порушення свого права у 1995-1998 роках, проте позивачем не надано доказів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності та доказів звернення до відповідача з заявою про видачу (витребування) сертифікату на право на земельну частку (пай). Крім того, зазначив, що мати позивача [PERSON] виключена із списків технічної документації по видачі сертифікатів на право на земельний пай, як помилково внесений громадянин, який не являється членом колгоспу. Справу просить розглядати без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до суду надав пояснення з приводу позовної заяви, в якому просив розглядати справу за його відсутності. В своїх поясненнях представник третьої особи зазначив, що мати позивача [PERSON] за №351 дійсно внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ № 310000006, виданого [PERSON] селищною радою народних депутатів від 31.10.1995 по колгоспу ім. Куйбишева. В списках, що додані до «Технічної документації по паюванню земель колективної власності колгоспу ім.Куйбишева Новопсковського району Луганської області» [PERSON] виключена із списків технічної документації по видачі сертифікатів на право на земельний пай, як помилково внесена громадянка, яка не являється членом колгоспу. Посилається на те, позивач не надала доказів на підтвердження права її матері [PERSON] на земельну частку (пай), тобто отримання нею сертифікату на право на земельну частку (пай) як члена КСП ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Мати позивача [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала, а отже і не набула право на земельну частку (пай) по КСП ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Зазначає також те, що мати позивача повинна була дізнатися про порушення своїх прав у 1995 році. Тобто за період з 31.10.1995 по 31.10.1998 мати позивача та сам позивач вже мали використати своє право і отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), проте позивачем не надано доказів щодо поважних, обґрунтованих та засвідчених належним чином підстав, через які пропущено строк позовної давності або вжиття нею дій та заходів про визнання права на земельну частку (пай) у 1995-1998 роках. Просив застосувати позовну давність у зазначеній цивільній справі та відмовити в задоволенні позову повністю. 05 вересня 2018 року представник позивача надав відповідь на відзив відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Луганської області, в якому зазначив, що Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області є належним відповідачем у справі. Також 05 вересня 2018 року представник позивача надав відповідь на відзив відповідача [PERSON] селищної ради Новопсковського району Луганської області, в якому посилався на те, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналася лише в 2018 році, а також, що право на земельну частку (пай) належить члену КСП, включеному до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, з дня видачі цього акта, а в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, в тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай). Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач згідно паспорту громадянина України серії ЕК976787, виданого 14.10.1998 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, - [PERSON], [INFO], уродженка смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії ЯИ №847490, виданим 28.07.1955 Бюро записів актів громадянського стану Білолуцького району; свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД № 253843, виданим 14.07.1973 [PERSON] селищною радою Новопсковського району Ворошиловградської області, з якого вбачається, що позивач уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації якого їй присвоєно прізвище «Ткаченко». Згідно свідоцтва про смерть серії I-ЕД №505192, виданого 21.06.2017 Виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON] померла 19 червня 2017 року у віці 89 років, про що зроблено відповідний актовий запис за № 30. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як спадкоємець після смерті матері у встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №60883875 (номер у нотаріуса 130/2017) від 05.07.2017, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48292183 від 05.07.2017. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №130/2017 щодо майна померлої 19.06.2017 [PERSON] встановлено, що остання за життя склала заповіт, посвідчений 04.07.2008 секретарем Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, зареєстрований в реєстрі за №649, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, заповіла позивачу [PERSON] Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50646187 від 23.01.2018, зазначений вище заповіт на користь позивача є чинним. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 19.06.2017. 03.04.2018 позивач звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме: на право на земельну частку (пай) площею 6,10 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебувала у колективній власності колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Однак, постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] від 03.04.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) після померлої 19.06.2017 [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували належність права на земельну частку (пай) померлій. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом, але не може цього зробити, так як за життя спадкодавець не встигла отримати сертифікату на право на земельну частку (пай). Перевіряючи обставини справи щодо входження до складу спадкового майна після смерті [PERSON], померлої 19.06.2017, земельної частки (паю) в КСП ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, суд виходить з наступного. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 даного Указу право на земельну частку(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності\~на землю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно з даним пунктом Указу, необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства; була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю. 31 жовтня 1995 року [PERSON] селищною Радою народних депутатів Новопсковського району Луганської області колгоспу імені Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ЛГ № 310000006, до списку якого була включена мати позивача [PERSON] під №351. Вказані обставини підтверджуються Державним актом на право колективної власності на землю серії ЛГ № 310000006 по колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, інформацією Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 34-12-0.23-138/169-18 від 12.03.2018, та не заперечувалося представником Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в письмових поясненнях. Згідно трудової книжки колгоспника № 109, виданої 17.05.1966 на імя «[PERSON], [INFO]» (російською мовою), мати позивача [PERSON] з 1955 року вступила в члени колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Відповідно до пенсійного посвідчення члену колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області № 111200 від 13.11.1985 матері позивача [PERSON], [INFO], призначено пенсію за віком з 01.11.1985. Відповідно до інформації Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № № 34-12-0.23-138/169-18 від 12.03.2018, розмір земельної частки (паю) по колгоспу ім. Куйбишева складає 6,10 в умовних кадастрових гектарах, їх вартість станом на 01.01.2018 становить 135926,46 грн. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], яка померла 19.06.2017, з дня видачі Державного акту на право колективної власності на землю колгоспу ім. Куйбишева серії ЛГ №310000006, тобто з 31.10.1995 належало право на земельну частку (пай) розміром 6,10 в умовних кадастрових гектарах по колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, оскільки вона була членом колгоспу ім.Куйбишева на день видачі вказаного Державного акта на право колективної власності на землю та була внесена до списку, доданого до нього. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] селищної ради Новопсковського району Луганської області та представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про те, що матір позивача [PERSON] виключена із списків технічної документації по видачі сертифікатів на право на земельний пай, як помилково внесена громадянка, яка не являється членом колгоспу, оскільки належних та допустимих доказів відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження вказаних доводів останніми не надано. Крім того, як встановлено судом матір позивача [PERSON] була внесена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ № 310000006 від 31.10.1995, що не заперечувалося представниками відповідача та третьої особи. Згідно ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну мастку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 згаданого Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З огляду на викладене, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 6,10 в умовних кадастрових гектарах рівному для всіх членів колгоспу імені Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 19.06.2017. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. Що стосується доводів представників відповідачів та третьої особи стосовно строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до постанови про відмову вчинення нотаріальних дій від 03.04.2018 приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу, позивач своєчасно прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно не має можливості, оскільки спадкодавець за життя не отримав сертифікату на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється в три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).\~\~ Судом встановлено, що позивач про порушення свого права дізналася лише в 2018 році, коли почала збирати необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з чим вона не пропустила строк позовної давності. Також суд не приймає доводи відповідача та третьої особи про те, що [PERSON] право на земельну частку (пай) по колгоспу ім. Куйбишева не реалізувала, оскільки не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай), так як це спростовується п. 24 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004, відповідно до якого член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивачу при зверненні до суду з даним позовом було відстрочено сплату судового збору, у відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 679,63 грн. з кожного.

Outcome: approved