Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалась на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 06.08.2005року. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Фактично з січня 2014 року вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач в добровільно порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 400грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності, позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав, просив справу слухати у його відсутності. Враховуючи думку сторін, яка викладена в їх письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2005р. (а.с.3). В подружжя від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5), які проживають з позивачем. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язано батьків забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та враховуючи відсутність даних про те, що відповідач офіційно працює і отримує регулярний дохід, то суд вважає, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на користь позивача на утримання дитини, слід визначити в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує зазначені в ній обставини, а також розмір прожиткового мінімуму, який встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Крім цього, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, переконавшись у правильному розумінні відповідачем змісту обставин справи, відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції останнього з цього приводу, приходить до висновку про те, що позов слід задоволити повністю. Крім цього, ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що є всі підстави позов [PERSON] слід задоволити повністю та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 400грн. на кожну дитину, починаючи з 04.08.2014р. і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved