Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом у якому просила визнати недійсним договір дарування від 09 грудня 2010 року № 4544, укладений між [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, в ході розгляду справи представник позивача подав заяву про зміну предмету та підстав позову відповідно до якої просив визнати договір про порядок користування жилим будинком, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Буждиганчук Є.Ю., за реєстровим номером 1-9, зареєстрованого в КМБТІ та реєстрації права власності на нерухоме майно 11 лютого 2005 року в книзі реєстрації за № 2289 обов`язковим для [PERSON]; зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні наступними приміщеннями житлового будинку [ADDRESS], а саме: 2-5 житлова кімната площею 10,9 кв.м., та 2-11 житлова кімната , площею 7,8 кв.м. В обґрунтування позову представник позивача в судовому засіданні вказав про те, що [PERSON] є власником 34/100 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Жовтневою райдержадміністрацією м. Києва 05.11.1996 року за розпорядженням № 1291 від 21.10.1996 року. Власником 66/100 частини вказаного вище будинку був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Жовтневою райдержадміністрацією м. Києва 05.11.1996 року. 13 травня 2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір про порядок користування жилим будинком, посвідчений державним нотаріусом П»ятої Київської державної нотаріальної контори Буджиганчук Є.Ю. за реєстровим № 1-9. Відповідно до Договору про порядок користування в користування [PERSON] перейшли наступні приміщення вищевказаного будинку: 2-1 коридор, площею 3,4 кв.м., 2-5 житлова кімната, площею 10, 4 кв.м., 2-3 кухня, площею 9,5 кв.м., 2-4 ванна, площею 3, 4кв.м; 2-5 житлова кімната, площею 10,9 к.в.м; 2-6 коридор, площею 5,0 кв.м, 2-7 житлова кімната, площею 28,6 кв.м, 2-8 коридор, площею 3,0 кв.м.; 2-9 коридор, площею 1, 2 кв.м.; 2-10 вбиральня , площею 0,9 кв.м.,; 2-11 житлова кімната, площею 7,8 кв.м.; гараж-сарай під літ. « Б» , що разом складають 43/100 частин домоволодіння. Представник позивача вказує, що 05.09.2013 року позивач випадково дізналась про наявність договору дарування , укладеного 09 грудня 2010 року між [PERSON] та його сином, рідним братом позивача, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 66/100 частин житлового будинку. Представник позивача вважає, що позивачка має право на звернення до суду із даними вимогами, оскільки між нею та відповідачем існує спір з приводу користування 9/100 частини житлового будинку, а тому звернулась до суду із позовом для захисту свого права на користування частиною будинку. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила, пославшись на те, що право позивачки на користування частиною будинку згідно із укладеним договором користування відповідачем не порушується, а тому у позивача відсутні підстави для звернення до суду із даним позовом, а відтак у позовних вимогах слід відмовити, так як позов є недоведеним. Третя особа, яка повідомлялась судом належним чином про місце день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у відсутність третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2005 року між [PERSON] та [PERSON] Олексієвною укладено договорі про порядок користування житловим будинком [ADDRESS], співвласниками якого вони є. Згідно із даним договором, в користування [PERSON] , яком у вказаному вище жилому будинку належить на праві приватної власності 66/100 частина, перейшло: 1-1 тамбур, площею 0,7 кв.м.; 1-2 вбиральня, площею 1-7 кв.м., 1-3 веранда, площею 6.6 кв.м., 1-4 кухня, площею 5,9 кв.м, 1-5 житлова, площею 22, 5 кв.м.,1-6 коридор площею 2,9 кв.м, 1 тамбур площею 4, 4кв.м, 3-1 коридор, площею 3,8 кв.м.,3-2 кладова площею 2, 8 кв.м., 3-3 житлова, площею 15, 5 кв.м.,3-4 кухня, площею 9, 5 кв.м;3-5 кладова, площею 1,7 кв.м, 3-6 с\\вузол, площею 3, 4 кв.м.,3-7 сход. клітина, площею 4, 6 кв.м,3-8 житлова, площею 22, 5 кв.м,3-9 житлова, площею 9, 5 кв.м., погріб під літерою « а», гараж під літ. « Д», що складає 57/100 частини домоволодіння. В користування [PERSON] , які у вказаному вище жилому будинку належить на праві приватної власності 34/100 частини перейшло: 2-1 коридор, площею 5,2 кв.м., 2-2 житлова, площею 10,4 кв.м., 2-3 кухня, площею 9,5 кв.м., 2-4 ванна, площею 3, 4 кв.м, 2-5 житлова площею 10,9 кв.м., 2-6 коридор, площею 5,0 кв.м., 2-7 житлова , площею 28,6 кв.м., 2-8 коридор, площею 3,0 кв. м., 2-9 коридор, площею 1, 2 кв. м, 2-10 вбиральня, площею 0,9 кв.м, 2-11 житлова, площею 7,8 кв.м, гараж-сарай під літерою «Б», що складає 43/100 частини домоволодіння. Даний договір посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Буждиганчук Є.Ю., реєстровий номер 1-9. Встановлено, що 09.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування 66/100 частин житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., реєстровий номер 4544. Представник позивача мотивуючи вимоги, вказує на те, що договір про порядок користування житловим будинком, укладений між позивачкою та відповідачем [PERSON] , повинен бути визнаний обов`язковим для [PERSON], оскільки між позивачкою та останнім існує спір з приводу користування будинком. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, згідно із законом обов`язковість договору про порядок користування житловим будинком презюмується, а тому окремого застереження судовим рішенням у даному випадку не потребує. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. Згідно із ст.ст.57,69 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В ході судового засідання представником позивача не доведено порушення права позивачки на користування частиною будинку , а саме якими діями відповідачем чиняться перешкоди у користуванні частиною житлового будинку та у якій спосіб, або так само не визнаються. Також представником позивача не надано жодних доказів у підтвердження порушення відповідачем договору про порядок користування житловим приміщенням, яким гарантоване право позивачки на користування 43/100 частинами домоволодіння. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed