Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення відшкодування за невиконання договору оренди. Позов мотивує тим, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] . У зв`язку з виїздом у Королівство Іспанія 03.07.2018 позивач видала [PERSON] довіреність, якою уповноважила останню на проведення ремонтних/будівельних робіт у даній квартирі, подавати відповідні документи до підприємств, установ, організацій та отримувати виписки, дозволи та іншу технічну документацію на виконання цієї довіреності, здійснювати оплату наданих послуг за виконані дії. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М. та видана без права розпорядження, у тому числі відчуження даної нерухомості. Однак, як стало відомо позивачу 10.08.2020 [PERSON] без відома позивача уклала договір оренди квартири [ADDRESS] з [PERSON] Орендна плата за цим договором становить 6000 гривень в місяць. Зокрема, за даним договором оренди [PERSON] здійснила перерахування на картку [PERSON] кошти в розмірі 24000 гривень. Оскільки дані кошти [PERSON] в подальшому не перерахувала позивачу, тому вважає, що відповідач отримала такі кршти як безпідставно набуті, просить в судовому порядку стягнути ці кошти на її користь. Ухвалою суду від 11.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У минулих судових засіданнях позов підтримав у повному обсязі, вказав, що відповідач випадково дізналась про проживання інших осіб, а саме [PERSON] у квартирі, яка їй належить, а також про те, що [PERSON] уклала договір з відповідачем про оренду житла і щомісячне проведення оплати в розмірі по 6000 грн. Оскільки позивач не отримала ці кошти від відповідача за оренду належного їй житла, тому просить стягнути примусово кошти за 4 місяці в розмірі 24000 грн. Зазначив, що позивачем в подальшому дозволено [PERSON] орендувати її житло, після анулювання дії довіреності на ім`я відповідача вона отримує від третьої особи грошові кошти. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В минулому судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції, [PERSON] проти позову заперечила у повному обсязі. Вказала, що познайомилась з позивачем, яка виїжджала за кордон і з якою домовилась на проживання у квартирі [ADDRESS] з правом викупу цього житла. На виконання усних домовленостей вона отримала від позивача ключі від квартири, довіреність, стала проживати у квартирі, в якій мала право здійснити реєстрацію свого сина. Також вона за власні кошти проводила за згодою з позивачем ремонтні роботи, здійснювала оплату за житло. Під час проживання у помешканні нею були виявлені деякі проблеми, пов`язані з системою опалення, які вона всіляко вирішувала, оскільки мала намір в подальшому викупити цю квартиру у позивача. У 2020 році відповідач змушена була виїхати в Івано-Франківську область, тому уклала дововір оренди з [PERSON]. Отримані від [PERSON] кошти вона того ж дня перераховувала позивачу, але у меншому розмірі. Наполягає, що жодних домовленостей по сумі з позивачем не існувало, заборгованості по комунальним платежам немає. Просить відмовити у позові за безпідставністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала письмові пояснення, в яких вказала, що влітку 2020 року вона разом з чоловіком через сайт ОЛХ знайшли квартиру для оренди за адресою: [ADDRESS] , яку пропонував [PERSON] з агенції нерухомості «Бест». У серпні між нею та [PERSON] укладено договір оренди вказаної квартири та домовлено, що розмір орендної плати в місяць буде становити 6000 гривень. Зокрема, 10.08.2020, 21.08.2020, 19.09.2020 та 16.10.2020 нею на картковий рахунок [PERSON] здійснено оплату за оренду вкартири по 6000 грн., а всього 24 000 гривень. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Враховуючи вступні слова учасників процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] . Встановлено, що 03.07.2018 [PERSON] надала довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М. Цією довіреністю позивач уповноважила [PERSON] представляти її інтереси у всіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання перед фізичними-особами підприємцями, само зайнятими особами з питань, які будуть стосуватись квартири [ADDRESS] та здійснення відповідного нагляду за цією квартирою, але без права відчуження квартири. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам, строком на три роки, тобто до 03 липня 2021 року. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору. Частиною 1 статті 626 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 5 статті 626 вказаного Кодексу передбачено, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті зобов`язань. У статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами першою, третьою статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина перша, третя статт 238 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, а частиною першою статті 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення і відмова від цього права є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно зі ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч.1 ст.1004 ЦК України). Метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обов`язків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення. З копії договору оренди квартири від 10.08.2020 вбачається, що [PERSON] передала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір відповідачем не підписаний, лише містить номер телефону відповідача. Допитаний судом свідок [PERSON] показав в судовому засіданні, що він і його дружина вирішили винайняти житло, договір підписала його дружина в присутності рієлтора. Ключі від помешкання отримували від рієлтора, гроші перераховували на карту відповідача, якої при підписанні договору не було. З`ясовано, що кошти, які просить позивач примусово стягнути з відповідача, перераховувались третьою особою на картку відповідача по 6000 грн.: 10.08.2020, 21.08.2020, 19.09.2020, 16.10.2020. Тобто ці кошти відповідач отримувала в період дії довіреності, виданої позивачем на ім`я [PERSON] і дію якої припинено тільки 27.10.2020. Суд погоджується з позицією відповідача про те, що вона за усною домовленістю щомісячно переказувала кошти позивачу. До матеріалів справи долучені копії квитанцій, з яких вбачається, що відповідач здійснювала переказ коштів на рахунок позивача, а саме 18.06.2020 в розмірі 4130 грн., 10.08.2020 в розмірі 5000 грн., 21.08.2020 в розмірі 5000 грн., 17.10.2020 в розмірі 4130 грн. Доказів неотримання зазначених сум позивачем суду не надано, відтак доводи відповідача не спростовані і заслуговують на увагу суду. При цьому, позивачем жодними належними доказами не доведено про те, відповідач, діючи на підставі довіреності, здійснючи відповідний нагляд за цією квартирою, зобов`язана здійснити оплату позивачу саме в розмірі по 6000 грн. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч положенням ст.ст. 81, 83, 175, 177 ЦПК України позивач не надав належних, достатніх і допустимих доказів на встановлення обставин для ухвалення рішення з підстав заявленого позову. Позивач, заявляючи позов, обмежилась лише доводами про те, що [PERSON] перевищила свої повноваження, уклала з третьою особою договір оренди помешкання, котре належить позивачу і отримувала від третьої особи безпідставно щомісячно по 6000 грн. Суд зауважує, що укладений договір оренди позивачем в подальшому схвалено, третя особа [PERSON] продовжує орендувати квартиру [ADDRESS] . При цьому, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження існування домовленостей мід сторонами про обов`язковість оплати в конкретному розмірі, тоді як відповідач підтвердила перерахування коштів на рахунок позивачки, але в іншому розмірі, претензій стосовно неналежного нагляду за помешканням з боку позивача не висловлювалось. Враховуючи наведене, у задоволенні заявленого позову слід відмовити. Інші доводи сторін та надані докази не спростовують встановлених обставин та наведених висновків суду.

Outcome: dismissed