Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок в порядку спадкування. Позовну заяву мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 22.04.2017 року зроблено відповідний актовий запис №378, місце державної реєстрації Франківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . Даний садибний (індивідуальний) житловий будинок належав померлому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності посвідченого державним нотаріусом Львівської нотаріальної контори 15.09.1955 року та зареєстровано на №8274; Дозволу №203-527 від 05.09.1958 року на проведення робіт та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду. [PERSON] набув право власності на даний житловий будинок лиш належним чином його не зареєстрував. Спадкоємцями майна після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON] Позивачка [INFO] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стецко Т.Л. про відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] [INFO] нотаріусом надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] спадщину після смерті батька не приймала та не збирається приймати. Просить позов задовольнити. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та нотаріально посвідчену 13.03.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Філатовою А.О. заяву про визнання позовних вимог, поросить позов задовольнити. Представник третьої особи - Львівської міської ради в своїх поясненнях на позовну заяву зазначив, що заперечують проти позову, оскільки даний будинок не придатний для проживання і не може використовуватись як житло. Технічний паспорт будинку складений 11.03.1987 року, станом на пред`явлення позову немає доказів, що будинок не зазнав змін. З акту складеного 03.02.2020 комісією ЛКП «Львівський ліхтар» зафіксовано, що в будинку [ADDRESS] ніхто не проживає та спостерігаються наслідки пожежі, внаслідок якої зруйновані конструктивні елементи покрівлі. Також, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об`єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. В судове засідання представник третьої особи - Львівської міської ради подала заяву про завершення розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах,п росить врахувати наведені вище письмові та надіні в судових засіданнях усні пояснення. Представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради подав заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи. Розглянувши вищезгадані заяви суд приходить до наступного висновку. Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 23 квітня 2018 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові шляхом подачі заперечень на позов, письмових пояснень та заперечень на ці пояснення тощо. Станом на час судового розгляду справи (30.07.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше трьох місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України). Щодо посилання на звернення Ради суддів України з проханням «утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи», то дана справа не передбачає обов`язкової присутності в судових засіданнях її учасників. Враховуючи, що учасниками у справі як в судових засіданнях так і в письмових заявах надані пояснення, суд приходить до переконання, що такими чітко висловлена їх позиція щодо заявленого позову та додаткової аргументації не потребує. За вищенаведених обставин суд вважає можливим завершувати судовий розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі даних та наданих суду доказах. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали судової справи, письмові заяви з висловленою позицією учасників щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.04.2017 року, актовий запис 3378. З копії повторно виданого свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис №1607, її батьками є - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії договору від 15.09.1955 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до п`яти включно, [PERSON] надано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Згідно дозволу на виконання робіт №203-527 від 05.09.1958 року, дозволено виконання будівельних, санітарно - технічних і спеціальних робіт з будівництва будинку. Згідно спадкової справи №4/2018 до майна померлого [INFO] . [PERSON] , відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Т.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ (одну другу) частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса від 11.04.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав не надання правовстановлюючого документу на дане нерухоме спадкове майно. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення господарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення господарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. В даному випадку, спірний житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] було побудовано при наявності дозволу на його будівництво №203-527 від 05.09.1958 року та договору від 15.09.1955 року про надання у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Відповідно до п. 42 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Враховуючи, що [PERSON] своїм майном не розпорядився, відповідно усі спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово в порядку ч. 1 ст. 1258 ЦК України. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Частиною 1 ст. 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивачка має право на звернення до суду з даним позовом. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року N 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, аналіз норм нормативно - правових актів, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved