Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі від якого у них народилася дитина [PERSON], 08.02.2009р.н. 20 березня 2017р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Згідно довідки Військової прокуратури Донецького гарнізону Військової прокуратури сил антитерористичної операції від 03.04.2017 р. № 343, [PERSON] є майором юстиції, згідно наказу першого заступника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №312 від 08 листопада 2015 року з 2 листопада 2015 року включений до складу сил та засобів, які беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, а відповідно до наказу військового прокурора сил антитерористичної операції №88к від 30 жовтня 2015року призначений та на даний час обіймає посаду прокурора першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону, який розташовується за адресою: Донецька область, м. Покровськ, (Красноармійськ), вул. Соціалістична, 16. На підставі наведеного позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі по 1/4 частині заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 01.09.2017р.. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач, його представник в судовому засіданні позов визнали частково, надали суду заперечення у якому представник зазначив, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно частково відмовити у звязку з їх незаконністю та необґрунтованістю (в частині стягнення аліментів за минулий час). Відповідач регулярно, протягом 2017р. щомісячно переводив на імя [PERSON] (старшого сина позивача) для використання в інтересах малолітнього [PERSON] різні грошові суми від 502.51грн. до 3517.59грн. з метою забезпечення належного рівня життя дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що підтверджується дублікатами квитанцій і платіжними дорученнями ПАТ КБ «Приватбанк». За проханням позивача в жовтні 2017р. [PERSON] за власні кошти придбав для обігріву кімнати [PERSON] нагрівач повітря вартістю 2402,01грн., що підтверджується дублікатом квитанції ПАТ КБ «ПривтБанк», а також за кошти відповідача були придбані предмети одягу для [PERSON] на суму близько 2000грн.. В грудні 2016 року [PERSON] за власні кошти придбав для [PERSON] і передав останньому ігрову приставку «SONY РS4» вартістю 12000грн., що підтверджується рахунком-фактурою, а в червні 2017 р. - велосипед вартістю 2340грн.. З 23 липня 2017 р. по 22 серпня 2017 р. малолітній [PERSON] відпочивав разом із [PERSON] в Запорізькій області і по місцю проживання відповідача у Донецькій області, перебуваючи на повному утриманні останнього, що підтверджується відповідними проїзними документами. Від сплати аліментів відповідач не ухилявся та не ухиляється і готовий і в подальшому брати участь в утриманні дитини. Позивач не надав жодного доказу, який би міг свідчити, по-перше, про вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідача, і, по-друге, про неможливість їх одержання через ухилення останнього від їх сплати, у звязку з чим вимога про стягнення аліментів за минулий час є необгрунтованою та незаконною. На підставі викладеного, просить частково відмовити у задоволенні позовних вимог позивача (в частині стягнення аліментів за минулий час) та згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присудити від дня пред'явлення позову до суду. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувала у шлюбі від якого у них народилася дитина [PERSON], 08.02.2009р.н.. 20 березня 2017р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], батьком останнього записано [PERSON]. [PERSON] постійно надає матеріальну допомогу на утримання сина, що підтверджується доказами. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного: відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст..182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З вимог ч.1 ст.79 СК України вбачається, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Щодо стягнення аліментів за минулий час. По-перше:\~Сімейний кодекс України\~визначає час, з якого присуджується аліменти на дитину в статті 191, а саме: «Час, з якого присуджуються аліменти на дитину. 1. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. 2. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки». Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. В той же час у відповідності до ч. 2\~ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. [PERSON] позивач повинен надати суду докази, того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. За загальним правилом, визначеним\~СК України\~та судовою практикою вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів. Позивачка мала право звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дитини - з моменту її народження і до її повноліття. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати до суду докази того, що вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язку по утриманню дитини. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач з власної ініціативи систематично переказував кошти на утримання дитини, що підтверджується платіжними дорученнями. Позивач не надала жодного доказу, який би міг свідчити про вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача. На підставі вищевикладеного суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини з 01.09.2017р.. Тому суд стягує з відповідача аліменти з 11.10.2017року - з моменту подання позовної заяви.

Outcome: partial