Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом по тих підставах, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Їх спільне життя не склалося з різних причин, у зв'язку з чим вони припинили шлюбні стосунки з березня 2015 року. На теперішній час відповідач вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає, що й стало підставою для позивача із зверненням до суду з вказаним позовом. Представник позивача за дорученням [PERSON] в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. На позові наполягає, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не відомі, про день слухання справи повідомлений належним чином. Таким чином, відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, 23 жовтня 2010 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] за актовим записом № 74 (а.с. 7). Від даного шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Статтею 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З заяви позивача вбачається, що вона просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я [PERSON] існує лише формально та ухвалює рішення про задоволення цих позовних вимог. Стосовно позовних вимог щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Як вбачається з матеріалів справи дитина мешкає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с. 9). Позивач на даний час ніде не працює, соціальну допомогу не отримує (а.с. 10). Відповідач відмовляється у добровільному порядку матеріально допомагати дитині не зважаючи на те, що він працездатний. Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 614,00 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 31.10.2029 року. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача загальну суму судових витрат в розмірі 1351,20 гривень. У зв'язку з тим, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то в силу положень ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Суд не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з відповідача витрат, які пов'язані з розірванням шлюбу у відділі РАЦС, оскільки відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial