Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 23 грудня 1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Жовтоводської міської ради народних депутатів у Дніпропетровській області. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на місяць, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з 23.12.1995 року перебуває у шлюбі із відповідачем. Шлюбні відносини вони припинили через різні погляди на взаємні сімейні права та обовязки подружжя. Припинивши шлюбні стосунки більше вони їх не поновлювали, спільне господарство не вели, примирятися не намагалися. Крім того, позивач зазначала, що їх спільні з відповідачем малолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після припинення шлюбних відносин з відповідачем залишились проживати разом з нею. Діти знаходяться на її матеріальному забезпеченні. Згоди з приводу матеріального утримання дітей між нею та відповідачем не досягнуто, а тому у відповідності до ст. 181 Сімейного кодексу України, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання синів. Позивач у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи їй повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява від [PERSON], в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи йому було повідомлено у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява від [PERSON], в якій він просить справу розглядати за його відсутності, при цьому, проти задоволення позову не заперечує. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Як вбачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.4) сторони знаходяться між собою у шлюбі, що був зареєстрований 23 грудня 1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Жовтоводської міської ради народних депутатів у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 524. Копії свідоцтва про народження свідчить про те, що від шлюбу позивач та відповідач мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO] (а.с.5,6) Позивач та відповідач припинили спільне проживання і перестали підтримувати подружні відносини, причиною чого вважають відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. За таких обставин, позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, вважає що примирення між сторонами не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10\~грудня\~1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Враховуючи вищевикладене те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов у цій частині необхідно задовольнити у повному обсязі. Далі. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд прийшов до висновку, що ці вимоги мають бути задоволені. Судом, як зазначалося вище у рішенні, встановлено, що сторони являються батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Неповнолітні діти мешкають разом із матірю, знаходячись на утриманні останньої. Відповідач, являючись батьком дитини, належної і достатньої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча, як він пояснив, не є платником аліментів на користь третіх осіб, за віком та станом здоровя працездатний. За таких обставин, позивач просила стягнути із останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], до досягнення ними повноліття у розмірі 1/3 частини з доходів відповідача. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обовязків (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обовязок є особистим, індивідуальним обовязком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.1 і\~ ч.3 181 СК України. Відповідно вимог ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги, що [PERSON] платником аліментів на користь інших осіб не являється, є здоровим та працездатним, а відтак, суд вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дітей. Відповідно ст. 367 ЦПК України\~ рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне покласти їх на відповідача. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial