Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вони із відповідачем мають спільних дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають біля неї та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання до досягнення меншою дитиною трьох років не надає, хоча фінансово спроможний, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову і до досягнення дітьми повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дочкою - [PERSON] трирічного віку, тобто [INFO]. Ухвалою суду від 19.12.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В межах визначеного судом строку відповідач не надав до суду заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відзиву на позов, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що батьками дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є сторони спору, в підтвердження чому є свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 4) та серія [NUMBER] (а.с.5). Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути аліменти із відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей до досягненняними повноліття, а також на її утримання до досягнення меншою дитиною трьох років. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Відповідно до ст.84 ч.2, 4 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно довідки виданої Липовецькою міською радою від 23.11.2018 за №5262, діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS]. Встановлені судом обставини свідчать, що позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаними вимогами. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1, 2 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. На пропозицію суду викладену в ухвалі від 19.12.2018 відповідач не надав жодних заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення та які підлягають з'ясуванню при вирішенні питання про розмір аліментів на утримання дитини та дружини. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких протипоказань до роботи не має, інші аліментних зобов'язань не виконує. Наведене свідчить, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу як на утримання дітей так і дружини до досягнення найменшою дитиною віку трьох років. Правилами ч.2 ст.183 СК України, передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З урахуванням встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ч.2 ст.80 та ч. 1 ст. 182 СК України, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання їх спільних із позивачем дітей у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а також на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дочкою - [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, отож підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно правил ст.180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину - до досягнення дитиною повноліття, а у випадку визначення судом частки на кількох дітей - до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На дружину, в силу правил ст.84 СК України, аліменти стягуються до досягнення дитиною трьохрічного віку. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Позивач у позові просила суд вирішити питання про стягнення на її користь витрат на правову допомогу, надавши квитанцію за № 11 за підписом адвоката Гуці О.П. та розрахунок суми, що склав 300 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Зважаючи на те, що при пред'явленні позову позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави. Відповідно до ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Відповідно до ст.139 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Зважаючи на те, що до матеріалів справи позивачем не було додано договору про надання правничої допомоги, суд вважає, що у стягненні судових витрат слід відмовити.

Outcome: approved