Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22.09.2000 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. Подружні відносини між ними припинені, спільне життя не склалося через різницю характерів, відсутність спільних інтересів, поглядів на життя та взаєморозуміння. Втрачено почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведуть, На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідач коштів на утримання дітей та її утримання не надає. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює господарську діяльність у сфері торгівлі, доходи витрачає на власні потреби. Просила суд з урахуванням заяви від 12.10.2016 р. (а.с. 50): розірвати шлюб; стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття; стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частина від усіх видів доходів щомісячно з моменту предявлення позову і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а саме до 07.08.2017 р. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги з наведених підстав підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що з 2000 р. з відповідачем перебуває у шлюбі. У березні 2016 році відповідач залишив родину пішов із дому, виявив бажання жити окремо і проживає на базі «Камаз» яку викупив за 1 000 000 грн. Діти проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. 05.03.2016 р. припинили подружні стосунки з відповідачем, проживають окремо. Спільного бюджету не мали ніколи, у кожного були свої доходи, вона проживає на допомогу по народженню дітей і соціальну допомогу. З 2003 року їй коштів на продукти та одяг для дітей відповідач ніколи не давав, а купляв продукти харчування і речі. З березня 2016 р. відповідач придбавав продукти харчування і речі для дітей, 07.07.2016 р. привіз останній раз продукти на 500 грн. до цього також щонеділі привозив продукти, коштів не надавав. Вказує, що відповідач має дохід який дозволяє йому сплачувати аліменти, бере участь у тендерах, стає їх переможцем, має в оренді автомобіль зареєстровану на фірму, сплачує за неї оренду 3400 грн. щомісяця. Він приховує свої доходи від податкової подає звіти про відсутність прибутків. Оскільки стало відомо, що відповідач має місце роботи і офіційний заробіток, то вона змінила вимоги і просить стягувати аліменти не у твердій грошовій сумі, а у відсотковому відношенні. Просила шлюб розірвати і стягувати з відповідача аліменти у заявленому нею розмірі на утримання трьох неповнолітніх дітей та її утримання до досягнення сином трирічного віку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримала і просила задовольнити. Суду зазначила, що відповідач має значний дохід, бере участь у тендерах через третіх осіб. Надав старшій дочці банківську картку, але так щоб позивач про це не знала. Згідно наданих відповідачем доказів він має стабільний дохід з цих підстав вони уточнили позовні вимоги. У судовому засіданні представника відповідача [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечував. Вимоги про стягнення аліментів не визнав, оскільки позивач не довела перебування дітей на її утриманні. Протягом березня- серпня 2016 р. щомісяця сплачував за харчування дітей у школі, інші шкільні потреби та кишенькові, щомісяця придбавав продукти харчування на суму 1000 грн., а з березня 2016 р. передавав продукти позивачу. Вказує, що на дітей щомісяця витрачає приблизно 1000 грн., тому відсутній спір щодо утримання дітей, який повинен вирішуватися у суді. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. 22.09.2000 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Зарічної районної в м. Суми ради, актовий запис № 298 (а.с. 7). Подружжя має трьох дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8 - 10). Малолітні діти сторін проживають разом з матірю [PERSON], що не спростовується відповідачем. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 05.03.2016 року проживають окремо, не підтримують подружні стосунки, спільного бюджету не ведуть, що свідчить про фактичне припинення шлюбу між ними. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч.ч. 3 і 4 статті 56 СК України). У відповідності до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Оскільки сторони з 05.03.2016 р. проживають окремо, припинили подружні стосунки, їх сімя фактично розпалася, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідач надав суду Довідку Товариства з обмеженою відповідальності «ОМК-СВ» № 041016/1 від 04.10.2016 р. відповідно до якої [PERSON] працює у вказаному товаристві на посаді заступника директора з 02.04.2014 р., його середньомісячний заробіток становить 2060 грн. (а.с. 46). Згідно Довідки Сумського ЦРВ ПАТ «Мегабанк» № 595 від 03.10.2016 р. [PERSON] відкрито картковий рахунок та видана платіжна картка в рамках зарплатного проекту ТОВ «ОМК-СВ» від 06.07.2016 р. (а.с. 45). 25.08.2016 р. [PERSON] припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 47 - 48). Відповідно до повідомлення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області від 29.08.2016 р. інформація щодо задекларованого доходу СПД-ФО [PERSON] за 2016 рік відсутня (а.с. 32). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Як докази на підтвердження відсутності спору та надання у добровільному порядку допомоги на утримання дітей у виді придбання продуктів харчування представник відповідача надав фіскальні чеки (а.с. 39, 40). Проте суду надано чеки лише за квітень та червень 2016 року, доказів на підтвердження надання допомоги на утримання дітей у березні, травні, липні 2016 року відповідачем суду не надано. Передача неповнолітній дочці банківської карти, виданої в рамках зарплатного проекту лише 06.07.2016 р. також не є належним та допустимим доказом на підтвердження надання коштів на утримання трьох неповнолітніх дітей подружжя. Передача зарплатної картки ПАТ «Мегабанк» дитині свідчить про те, що заробітна плата отримувана у ТОВ «ОМК-СВ» не є єдиним джерелом доходу відповідача. Отже, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що відповідач [PERSON] працює в ТОВ «ОМК-СВ», має регулярний дохід. З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, оскільки відповідач [PERSON] має постійне місце роботи і регулярний щомісячний дохід, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити - стягнути з нього аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивач не працює, здійснює догляд за сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку, відповідач працює та може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Відтак суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином - [PERSON], [INFO] трьох років, тобто по 07.08.2017 року. При цьому суд зазначає, що загальний розмір аліментів стягнутий на утримання дітей та дружини, не перевищує розмір, визначений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.ст. 79, 191 СК України аліменти на дитину та утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти підлягають стягненню від дня предявлення позову 20.07.2016 року. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача: на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., а на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved