Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 3 листопада 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №268. Від шлюбу мають дочку [PERSON], 2010 року народження. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, подальше сумісне життя і збереження сімї стали неможливими, між ними часто виникають конфлікти на ґрунті побутового непорозуміння, біля 6 місяців разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують, дочка проживає разом із нею та знаходяться на її утриманні. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 768,40 грн. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно ст.128 ЦПК України, в суд не зявився, до суду повернувся поштовий конверт з судовою повісткою надісланий відповідачу з відміткою «за місцем обслуговування відсутній». Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 03.11.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №268, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач примирення не бажає. Відповідно до квитанції №122 від 18.02.2019 року позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача і свідчили про необхідність збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved