Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В позові зазначає, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Донька протягом кількох років розвиває творчі здібності, грає в театрі, бере участь у постановках спектаклів, в 2016 році її творча група вирушає на гастролі, які будуть відбуватися за межами України. Оскільки для поїздки неповнолітньої особи за межі держави необхідна згода батька, позивач звернулася до відповідача з проханням надати такий дозвіл, на що отримала відмову. Зазначені обставини спонукали її звернутися до суду за захистом права своєї дитини. На підставі викладеного просить ухвалити рішення про дозвіл позивачці на виготовлення проїзних документів на виїзд за кордон [PERSON] та дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітній доньці у супроводі уповноваженої особи. В судове засідання позивач не з'явилася. ЇЇ представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи без його участі, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернувся відповідач. Зазначені обставини в силу ст. ст. 158,169 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення у відсутність осіб, які беруть участь у справі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789 від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно віт того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. В силу із ст. ст. 7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в,їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в,їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. В силу ст. 4 згаданого Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як випливає з п. 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд неповнолітніх осіб за межі України у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому, роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, наслідки прийняття судом визнання позову, знаходить всі підстави для його задоволення.

Outcome: approved