Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд визнати [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Центральним РВ м. Одеси 27.03.1997 року) таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Зняти [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Центральним РВ м. Одеси 27.03.1997 року), з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Позивач до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на заочний розгляд справи згодна. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.02.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.М., номер в реєстрі 139. Підставою звернення до суду із позовом стали посилання позивача на те, що відповідач по справі, який не є членом її сім`ї та не проживає за адресою: [ADDRESS] в ній зареєстрований з 2008 року по даний час. Позивач посилається на те, що реєстрація відповідача, в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, обмежує позивача в праві розпоряджатись своєю власністю, . На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379, 382 ЦК України). Пунктом 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику у справах про захист прав власності та інших речових прав» зазначено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 ч.1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстраційного обліку. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає та не є членом сім`ї позивача, у зв`язку із тим, що він не вжив дій щодо зняття з реєстрації свого місця проживання у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] права позивача, як власника приміщення, де зареєстрований відповідач порушуються. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, відповідач втратили право користування зазначеною квартирою, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд відмовляє в частині вимог про примусове знання є реєстраційного обліку відповідача по справі, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для знаття з реєстраційного обліку, отже у даній частині вимог права позивача станом на теперішній час на порушені, а суд не може вирішувати спори на майбутнє. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного й

Outcome: approved