Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який повторно був розірваний в жовтні 2010 року. Від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які за рішенням суду про розірвання шлюбу залишені проживати з матір'ю. Позивач [PERSON], у зв'язку з скрутним матеріальним становищем в 2008 році звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох дітей. Відповідно до рішення суду від 18.11.2008р. було частково задоволено позов [PERSON], визначено розмір аліментів в частці від доходів відповідача, а саме 1/3 частини аліментних платежів зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що на даний час відповідач працює по контракту в Ірландії отримує високу заробітну плату, близько чотирьох тисяч євро, а тому вважає, що він має змогу надавати аліменти на утримання старшого сина, який навчається в Коледжі Івано-Франківського Університету права імені Короля Данила Галицького до закінчення ним навчання та на молодшого сина в твердому грошовому розмірі по 800 євро на двох, або 1/3 його заробітку щомісячно. У зв'язку з чим позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів. В процесі розгляду справи позивачу надавався термін для уточнення позовних вимог, і в заяві від 11.04.2014 року( а.с.29) [PERSON] просила стягнути з відповідача в її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], до закінчення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23 років та [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, аліменти в твердому грошовому розмірі, який становитиме 800 Євро щомісячно, або в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача. В судовому засідання позивач та її представник на запитання суду ще раз усно уточнили позовні вимоги та просили суд стягувати з відповідача на утримання двох дітей по 800 Євро щомісячно. Позивач пояснила, що на виконання рішення суду від 18.11.2008 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист за № 2-4301/2008р. відповідно до якого присуджено стягувати з відповідача в її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 14.12.2007р. Наведене рішення суду на території України не виконується в добровільному порядку з вини відповідача. В подальшому позивач пояснила, що у 2002 році відповідач виїхав по контракту на роботу в Ірландію, де і працює по даний час, у неї є дані про те, що він отримує заробітну плату біля чотирьох тисяч євро, а дітям висилає чотири рази на рік іменними чеками через банк по 350 євро ( на руки отримує по 335 євро) , однак цих коштів їй не достатньо. Крім того на запитання суду позивач пояснила, що кошти в розмірі 350 Євро стягуються з відповідача в її користь на виконання судового рішення про присудження аліментів Регіону м. Келлс, Район №10 від 11.03.2011р. ( а.с. 57-58) відповідно до якого рішення суду України не має юридичної сили в цій країні, судом вирішено стягувати аліменти на двох дітей в розмірі 150.00 євро на утримання кожної дитини, а згодом дане рішення було змінено апеляційним суду Графства Міт, Східний район і рішенням цього ж суду від 01.04.2011р. ( а.с. 59-60) розмір аліментів збільшено до 350 євро ( 175 євро на кожну дитину) . Оскільки наведені рішення на території України не легалізовані, то позивач просить стягувати аліменти на утримання дітей у відповідності до законів України в розмірі по 400 євро на кожну дитину. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав та пояснив, що [PERSON], відповідач по справі, офіційно за рішенням Ірландського суду м. Келлс від 11.03.2011р. , зміненим Ірландським окружним судом з 01.04.2011р. через Ірландську виконавчу службу сплачує на користь позивачки 350. 00 Євро щомісячно на молодшого сина [PERSON], [INFO] та старшого сина, повнолітнього [PERSON], [INFO]. Крім того представник відповідача зауважив, що позивач звернулася з даним позовом до суду про стягнення аліментів, в той час, як існує рішення суду про стягнення аліментів на молодшого сина [PERSON], [INFO] постановленого Івано-Франківським міським судом 18.11.2008р. та на підставі якого було видано виконавчий лист №2-4301/2008р., а отже вважає, що позивач не вправі була звертатися повторно в суд з позовом про стягнення аліментів. Що стосується стягнення аліментів на старшого сина , то представник відповідача пояснив, що відповідач [PERSON] сплачує добровільно на його утримання після досягнення ним 18 років по 175 Євро щомісячно на підставі вищезгадуваного рішення Ірландського суду м. Келлс та зміненого рішення Ірландського окружного суду, де передбачається цими судами про подальше стягнення аліментів після досягнення дитиною вісімнадцяти років. Такі сплати аліментів в добровільному порядку підтверджуються відповідними чеками доданими до матеріалів справи та довідкою про відсутність заборгованості по аліментах на утримання двох дітей. З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши у їхній сукупності всі докази, подані на підтвердження позовних вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що із встановлених обставин випливають правовідносини з приводу стягнення аліментів на утримання дітей. З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне. За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. В судовому засіданні установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.1993 року. Від шлюбу мають двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 8,9), батьками дітей є сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.11.2008р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ( а.с. 12) та вирішено судом стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] одну третю частини аліментних платежів зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с.112) На виконання наведеного рішення суду 22.12.2008р. видано виконавчий лист за №2-4301/2008р., копія якого міститься в матеріалах справи ( а.с. 111). А отже вказане рішення суду на даний час не скасоване, не змінене і є чинним, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Позивач пред'явила вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, їй надавався час для уточнення позовних вимог. При подачі позову до суду та враховуючи уточнення позовних вимог позивач посилається на норму ст.180 СК України, яка зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та на норми ст. 191 ч. 2 СК України , яка регулює питання щодо стягнення аліментів за минулий час ( не більш як за три роки). ( а.с. 1-2) . За змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із змісту позовних вимог позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, в той час як судом уже постановлено рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, зокрема відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду 18.11.2008р. та відповідно видано виконавчий лист за №2-4301/2008р. та яке на даний час є чинним про що ствердили сторони в судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України підставою звільнення від доказування, є обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зсилаючись на норми ст. 191 ч.2 СК України позивач не вказує суму заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача за минулий час, а просить про стягнення аліментів на дітей , які регулюються іншими нормами Сімейного кодексу . В такому випадку позивачу слід було звернутися з позовом про зміну розміру аліментів та з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, натомість позивач звернулася з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей не

Outcome: dismissed