Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним, в якому просила суд: визнати недійним договір поруки без номера від 20.12.2007 р., укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»), з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», що виникли з кредитного договору №820/П/99/2007-840 від 20.12.2007 р.; Визнати виконавчий документ, а саме - Виконавчий лист у справі №761/5524/14-ц виданий Шевченківським районним судом м. Києва 09.06.2016 р. (боржником за яким виступає [PERSON], [INFO]) таким, що не підлягає виконанню та скасувати вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачем було отримано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі №761/5524/14-ц від 15.04.2014 р. за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. З позовної заяви по вищевказаній справі, позивачу стало відомо, що між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №820/П/99/2007-840 від 20.12.2007 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», що виникли з кредитного договору №820/П/99/2007-840 від 20.12.2007 р. між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» було укладено договір поруки без номера від 20.12.2007 р., який, як зазначає позивач, вона не підписувала та не знала про його існування, волевиявлення на вчинення такого договору не виявляла. В подальшому позивач дізналася, що Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №761/5524/14-ц від 09.06.2016 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості у розмірі 327 431,51 доларів США, 519 522,81 грн. та судового збору у розмірі 1 218,00 грн. У зв'язку з чим, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач ПАТ «КБ «Надра» свого представника в судове засідання не направив, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У своєму відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, своїх пояснень на позовну заяву до суду не надали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, 20.12.2007 року між ПАТ «КБ «Надра», що є правонаступником ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №820/П/99/2007-840, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах заборгованості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 187 338,64 доларів США, які позичальник разом з нарахованими відсотками у розмірі 10,7 % річних, зобов'язується повернути не пізніше 20.12.2032 року. 20.12.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір поруки за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору 820/П/99/2007-840. Ухвалою суду від 08.11.2017 р. по даній справі була призначена судово-почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта №1917?1919/18-32 від 18.05.2018 р., підписи від імені [PERSON], що містяться у договорі поруки б/н від 20.12.2007, укладеного від імені [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» (до кредитного договору №820/П/99/2007-840 від 20.12.2007), виконанні не [PERSON], а іншою особою з налідуванням підпису [PERSON] Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 та 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 3 та 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З вищевикладеного вбачається, що в момент укладання оспорюваного договору поруки не були додержані вимоги, встановлені ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, оскільки, позивач не відписувала договір поруки, не бажала укладати оспорюваний договір поруки, не бажала, що настали пов'язані з цим договором правові наслідки, а тому, договір поруки б/н від 20.12.2007 р. слід визнати недійсним. Вимога позивача про визнання виконавчого документу, а саме - виконавчого листа у справі №761/5524/14-ц виданого Шевченківським районним судом м. Києва 09.06.2016 р. (боржником за яким виступає [PERSON], [INFO]) таким, що не підлягає виконанню та скасувати вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, не підлягає задоволенню, оскільки вона підлягає розгляду в порядку ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial