Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 19.08.2010 року вони з відповідачем по справі, зареєстрували шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 1170 (свідоцтво серії [NUMBER] від 21.01.2020 року - видано повторно а.с. 4). Від даного шлюбу у них є одна дитина - неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у сторін протилежні погляди на шлюбні відносини, сімейне життя у них з часом почало погіршуватися, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У шлюбі фактично не проживають з травня 2019 року, їхній шлюб носить виключно формальних характер. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб, щодо поділу сімейного майна та місця проживання дитини у сторін спору немає. 05.08.2020 року ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, якою вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 19.08.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 1170, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з`ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги на користь позивача і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків повертаються позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved