Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам та пені, в обґрунтування якого зазначила, що відповідач за первісним позовом [PERSON] зобов'язана відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2008 року, яким [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], [PERSON] зобов'язана починаючи з 15.08.2008 року до настання повноліття сплачувати на користь установи, де буде розміщено дитину аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку на утримання [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що відповідач не сплачує аліменти в належному розмірі, позивач зазначила, що виникла заборгованість, яка складає - 35273,00 грн., яку позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача, а також просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за вказаний період у розмірі 23 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, відмовивши одночасно в задоволенні зустрічних позовних вимог за їх безпідставністю. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала та просила задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року її поновлено в батьківських правах відносно неповнолітнього сина, що на її думку є підставою для звільнення її від сплати заборгованості по аліментам та пені. Суд, вислухавши сторони, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2008 року, яким [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], [PERSON] зобов'язана починаючи з 15.08.2008 року до настання повноліття сплачувати на користь установи, де буде розміщено дитину аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку на утримання [PERSON], [INFO] Згідно довідки державного виконавця за боржником - [PERSON] значиться заборгованість по сплаті аліментів. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року [PERSON] поновлено в батьківських правах відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] 08 листопада 2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції було складено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку із поновленням [PERSON] в батьківських правах. Даючи оцінку вимогам позивача за первісним позовом [PERSON] стосовно пред'явлених позовних вимог про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості по аліментам та пені, суд виходить з наступного. Відповідно до рішення виконкому Павлоградської міської ради у місті Павлограді від 12.11.2008 року №1395 [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та опікуном призначена бабуся [PERSON] . Однак, судом встановлено, що стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на виконання виконавчого листа №2-5606/08 виданого Павлогадським міськрайонним судом Дніпропетровської області, є установа, куди буде розміщено дитину згідно направлення відділу освіти Павлоградської міської ради на повне державне утримання, а саме - школа-інтернат №1. Після призначення опікуна, стягувача у виконавчому провадженні замінено не було, у встановленому законом порядку опікун - позивач за первісним позовом не подавав до суду позовів про стягнення аліментів з боржника (відповідача за первісним позовом) на її користь. Вказані обставини встановлені Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року по справі за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця, яка набрала законної сили та у відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України має преюдиційне значення при розгляді даної цивільної справи. Частиною 1 статті 194 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. У відповідності з ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у позивача за первісним позовом [PERSON] законних підстав для стягнення заборгованості по аліментам та пені, оскільки остання не була одержувачем аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] Даючи оцінку вимогам [PERSON] за зустрічним позовом про звільнення її від сплати заборгованості по аліментам та пені, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 3,4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України та у разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України, а також державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до ст. 197 Сімейного кодексу України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Тобто частина друга даної статті передбачає повне або часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами у разі якщо через тяжку хворобу боржника він не може погасити заборгованість або у зв'язку з іншою обставиною, що має істотне значення, частина третя даної статті передбачає звільнення від сплати заборгованості за аліментами якщо заборгованість виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Згідно змісту позову та пояснень наданих позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні, вона просить звільнити її від сплати заборгованості та пені по аліментам на підставі ст.197 Сімейного кодексу України, не уточнюючи підстави позову. Водночас, суд враховує, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпорпетровської області від 04 жовтня 2013 року [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України , а саме за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Позивачем за зустрічним позовом не наведено при розгляді даної цивільної справи належних, допустимих, достовірних доказів, які б доводили наявність підстав, що встановлені ст.197 Сімейного кодексу України, для звільнення її від заборгованості за аліментами. Позивач за зустрічним позовом не навів належних, допустимих, достовірних доказів, які б доводили наявність обставин для звільнення його від заборгованості по аліментам, що встановлені законом, а сам по собі факт поновлення її в батьківських правах відносно сина, не може свідчити про виконання аліментних зобов'язань за рішенням суду і не підміняє виконання таких зобов'язань, враховуючи обізнаність позивача про пред'явлений до примусового виконання виконавчий лист, враховуючи обізнаність позивача про обов'язок сплачувати аліменти та розміром заборгованості. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed