Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач у квартирі не проживає, оскільки у липні 2015 року виїхав в Італію. Добровільно відповідач не знявся з реєстрації місця проживання. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовільнити, оскільки відповідач уже тривалий час житлом не користується, постійно проживає в Італії. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. З дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 2000 року, що видане ВК Рівненської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до адресної картки мешканців [ADDRESS] у даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до актів від 01 серпня 2018 року, 07 вересня 2018 року, які складені мешканцями будинку №13 по вулиці Коперника [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [INFO] дійсно не проживає за даною адресою з 12.09.2015 року. Як вбачається із повідомлення, що надане позивачем [PERSON], що народився у м. Рівне (Україна) прописаний у м.Корчано (провінція Перуджа) за адресою вул.. Артуро Графф № 40 у якості сина [PERSON]. (а.с. 20) Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач [PERSON] як співвласник квартири може вільно володіти, користуватися квартирою і не може бути обмеженою у праві користування квартирою. Не проживання відповідача в квартирі, не може слугувати підставою для позбавлення його права користування квартирою. Оскільки, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути позбавлений права користування квартирою Таким чином, до співвласника квартири, яким є [PERSON] вимоги про позбавлення його права користування квартирою не можуть бути задоволені. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. У відповідності до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 ЖК УРСР. З врахуванням викладеного, позовні вимоги позивача в частині зняття відповідача з реєстраціє знайшли своє підтвердження та підлягають задоволення; а у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача права користування спірною квартирою слід відмовити.

Outcome: partial