Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала тим, що позивач з 19.07.2010 до 19.10.2012, фактично в продовж 2 років та 3 місяців, перебувала під слідством та обвинувачувалась у вчиненні тяжкого злочину, а також з 22.07.2010 до 17.09.2010 в продовж двох місяці перебувала в Слідчому ізоляторі у зв'язку з застосуванням до неї міри запобіжного заходу тримання під вартою. Неправомірні дії (органів дізнання, досудового слідства) завдали моральної шкоди [PERSON], призвели до порушення її нормальних життєвих зв'язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Через такі дії у неї виникли негативні зміни у психічному стані, яких вона зазнала внаслідок завданих фізичних і душевних страждань. З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з Державного бюджету України завдану моральну шкоду у розмірі 1500000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених підстав. Представники відповідачів Генеральної прокуратури України, прокуратури м. Києва в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, відповідно до яких просить справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.03.2010 була порушена кримінальна справа №49-2928 за фактом зловживання службовими особами Державного казначейства України службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки для ТОВ «Нортіма», ТОВ «Фрунзе Флора» і державі та за фактом перешкоджання службовими особами Державного казначейства України виконанню рішень господарського суду м. Києва від 25.12.2009 у справі №32/688 та від 14.12.2009 у справі №44/661, що заподіяло істотну шкоду вказаним юридичним особам, за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України. 19.07.2010 старшим слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Єнєвим A.B., в рамках кримінальної справи №49-2928 порушено кримінальну справу відносно колишнього заступника Державного казначейства України [PERSON], за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 22.07.2010 [PERSON] пред'явлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Того ж дня, Печерським районним судом м. Києва було обрано позивачу міру запобіжного заходу - тримання під вартою. 17.09.2010 старшим слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Єнєвим A.B. винесено постанову про зміну обвинуваченій [PERSON] міри запобіжного заходу на підписку про невиїзд. 10.09.2010 заступником Генерального прокурора України Кузьміним P.P. строк досудового слідства у кримінальній справі №49-2928 продовжено до 4-х місяців, тобто до 17.11.2010, а 16.11.2010 першим заступником Генерального прокурора строк досудового слідства у кримінальній справі №49-2928 продовжено до 6-ти місяців, тобто до 17.01.2011. 17.11.2010 досудове слідство у кримінальній справі №49-2928 було зупинено на підставі п. 1 ст. 206 КПК України та відновлено 12.12.2010. 31.12.2010 досудове слідство у кримінальній справі №49-2928 було зупинено на підставі п. 1 ст. 206 КПК України, 28.02.2011 досудове слідство було відновлено. 28.02.2011 досудове слідство у кримінальній справі №49-2928 було зупинено на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 28.02.2011 кримінальна справа №49-2928 об?єднана в одне провадження з кримінальною справою №49-3086, порушеною Генеральною прокуратурою України за фактом перевищення своїх службових повноважень службовими особами Державного казначейства України та Міністерства фінансів України, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками складу злочинів, передбачених ч. З ст. 365, ч. 2 ст. 210 КК України. В подальшому кримінальна справа №49-2928 направлена для проведення досудового слідства до слідчого відділу прокуратури міста Києва і 26.09.11 прийнята старшим слідчим слідчого відділу прокуратури міста Києва Недільком О.В., до свого провадження. 28.12.2011 за результатами проведення досудового слідства винесено постанову про закриття кримінальної справи № 49-2928 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] і службових осіб Державного казначейства України та Міністерства фінансів України ознак складу вищевказаних злочинів. 03.01.2012 прокурором відділу прокуратури міста Києва скасовано постанову про закриття кримінальної справи №49-2928, а матеріали направлені для подальшого проведення досудового слідства до слідчого відділу прокуратури міста Києва. 19.10.2012 за результатами проведення досудового слідства старшим слідчим слідчого відділу прокуратури міста Києва Недільком О.В. винесено постанову про закриття кримінальної справи №49-2928 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] і службових осіб Державного казначейства України та Міністерства фінансів України ознак складу вищевказаних злочинів. За твердженням позивача, вона дізналася про закриття кримінальної справи щодо неї, лише з листа прокуратури міста Києва від 13.05.2014 № 17/1/1-12043-10 на ім'я її адвоката Добідовського О.М., тобто, через 1,5 року після винесення постанови про закриття кримінальної справи. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Сам порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994, відповідно до п. 1 ст. 1, п. 2 ст. 2, п. 5 ст. 3 якого передбачено право на відшкодування моральної шкоди в разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 13 вказаного закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Тобто, розмір відшкодовуваної шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Окрім того, відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, саме по собі закриття кримінальної справи з реабілітуючих підстав, що включає у діянні відсутність складу кримінального правопорушення (п. 2 ст. 6 КПК України) свідчить про порушення кримінальної справи з порушеннями вимог законодавства, які перешкодили досягненню мети такого процесуального рішення (притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності) та є достатніми підставами для порушення питання про відшкодування моральної шкоди. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З врахуванням наведеного, беручи до уваги особу позивача та розмір заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Тобто Державна казначейська служба України тільки виконує зобов'язання держави в деліктних правовідносинах, а тому вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України на користь позивача. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та про стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн. та про відмову в задоволенні решти позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial