Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Промекономбанк» про захист прав споживачів, розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми депозиту та відсотків за договором банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21.06.2013 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу № 48483-183 «Подарунок UAH», згідно умов якого нею були внесені готівкою в касу Банку грошові кошти в сумі 100000 грн. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 21.06.2012 року по 26.06.2013 року. В свою чергу відповідач зобов'язався щомісяця, починаючи з 21 числа, виплачувати їй відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 22 % річних. Додатковою угодою №1 від 26.06.2013 року до вказаного договору банківського вкладу сторони збільшили розмір відсотків, які повинен сплатити банк позивачу з 26.06.2013 року до 23,5 % річних та продовжили термін зберігання внеску, ще на 370 днів, тобто з 26.06.2013 року по 01.07.2014 року. Крім того, 15.01.2014 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу № 75160-501 «Класичний UAH», згідно умов якого нею були внесені готівкою в касу Банку грошові кошти в сумі 55000 грн. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 15.01.2014 року по 20.01.2015 року. В свою чергу відповідач також зобов'язався за вказаним договором щомісяця, починаючи з 15 числа, виплачувати їй відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 19,40 % річних. Додатковою угодою №1 від 15.02.2014 року до вказаного договору банківського вкладу сторони збільшили розмір відсотків, які повинен сплатити банк позивачу з 15.02.2014 року до 24,50 % річних. З січня 2014 року відповідач припинив виплату їй відсотків за вказаними договорами, у зв'язку із чим вона неодноразово зверталась до відповідача із заяви з вимогою виплати їй відсотків, які передбачені договорами, але жодної відповіді від відповідача не отримала. Також вона зверталась до відповідача із заявами про повернення депозитних внесків та відсотків за ними 28.01.2014 року, 29.01.2014 року, 04.02.2014 року, але до теперішнього часу грошові кошти відповідач їй не повернув, відсотки не сплатив. Вважає, що вказаними діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду, суму якої оцінює у 15500 гривень. Просить суд розірвати договір банківського вкладу № 48483-183 «Подарунок UAH» від 21.06.2013 року та договір банківського вкладу № 75160-501 «Класичний UAH» від 15.01.2014 року, стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № 48483-183 «Подарунок UAH» від 21.06.2013 року у розмірі 100000 грн. та відсотки, що будуть нараховані їй станом на день виплати відсотків, суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № 75160-501 «Класичний UAH» від 15.01.2014 року у розмірі 55000 грн., та відсотки, що будуть нараховані їй станом на день виплати відсотків. У відшкодування моральної шкоди просить суд стягнути з відповідача на свою користь 15500 грн. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, неодноразово надавав суду заяви з проханням відкласти розгляд справи, але доказів підтверджуючих поважність причин неявки в судове засідання суду не надав, заперечень проти позову також суду не надав. Зазначену позицію відповідача суд розцінює як зловживання своїм правом. При таких обставинах, зі згоди позивача суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. Стаття 1060 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Так, у судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2012 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «Промекономбанк» був укладений договір банківського вкладу № 48483-183 «Подарунок UAH», сума вкладу становить 100000 гривень. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 21.06.2012 року по 26.06.2013 року (а.с.6). За умовами договору (п.3.1.3) банк зобов'язується щомісяця, починаючи з « 21» числа виплачувати вкладнику відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 22 % річних. Додатковою угодою №1 від 21.06.2012 року до договору банківського вкладу № 48483-183 від 21 червня 2012 року сторони внесли зміни, а саме збільшили розмір відсотків, які відповідач зобов'язався нараховувати на поточний залишок внеску позивачу до 23,5 % річних (п. 3.1.3 Договору) та продовжили термін зберігання внеску з 26.06.2013 року по 01.07.2014 року (п. 2.3 Договору (а.с.7). На виконання умов договору позивач передала готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 100000 гривень, що підтверджується копією квитанції № 27491 від 21 червня 2012 року (а.с.8). Також, 15 січня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «Промекономбанк» був укладений договір банківського вкладу № 75160-501 «Класичний UAH», сума вкладу становить 55000 гривень. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 15.01.2014 року по 20.01.2015 року (а.с.9). За умовами договору (п.3.1.3) банк зобов'язується щомісяця, починаючи з « 15» числа виплачувати вкладнику відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 19,40 % річних. Додатковою угодою №1 від 15.01.2014 року до договору банківського вкладу № 75160-501 від 15 січня 2014 року сторони внесли зміни, а саме збільшили розмір відсотків, які відповідач зобов'язався нараховувати на поточний залишок внеску позивачу до 24,50 % річних (п. 3.1.3 Договору (а.с.10). На виконання умов цього договору позивач передала готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 55000 гривень, що підтверджується копією квитанції № 25205 від 15 січня 2014 року (а.с.11). 28.01.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про дострокове повернення їй суми банківського вкладу за договором банківського вкладу № 75160-501 «Класичний UAH» від 15.01.2014 року (а.с.13). 04.02.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про дострокове повернення їй суми банківського вкладу за договором банківського вкладу № 48483-183 «Подарунок UAH» від 21.06.2012 року (а.с.15). Відповідно до п. 3.1.4 вказаних договорів відповідач зобов'язався виплатити суму внеску і відсотки, нараховані на внесок на першу вимогу позивача на умовах даних договорів. Втім, відповідач не виконує умови зазначених договорів, до теперішнього часу депозитні вклади за договорами банківського вкладу позивачу не повернуті, відсотки не сплачені. Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. При таких обставинах, з огляду на вказані вимоги Закону, суд вважає необхідним розірвати договір банківського вкладу № 48483-183 «Подарунок UAH» від 21.06.2013 року та договір банківського вкладу № 75160-501 «Класичний UAH» від 15.01.2014 року, які були укладені між позивачем [PERSON] та відповідачем, стягнути з відповідача на користь [PERSON] за договором банківського вкладу № 48483-183 «Подарунок UAH» від 21.06.2013 року суму банківського вкладу у розмірі 100000 грн. та суму відсотків, що будуть нараховані їй станом на день виплати відсотків, за договором банківського вкладу № 75160-501 «Класичний UAH» від 15.01.2014 року суму банківського вкладу у розмірі 55000 грн. та суму відсотків, що будуть нараховані їй станом на день виплати відсотків. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. У відповідності зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності її вини. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яка виражається у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав споживача, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя та при настанні інших негативних наслідків. Судовій гілці влади надано виключні повноваження: захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб на відшкодування моральної шкоди. Стаття 3 ЦПК України, визначає що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в кожному випадку індивідуально, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. Враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Якщо заподіяно моральну шкоду спільно особами (взаємопов'язаними сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність. Так, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Але у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При вирішенні питання компенсації моральної шкоди слід враховувати чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана ВР України, так як ст.9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України. Зокрема до них належать ратифікована ВР України Конвенція про захист прав людини та основних свобод, яка як і інші міжнародні договори, підлягає застосуванню при розгляді справ судами. Отже, встановлена Конституцією та Законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. У судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилась в завданні моральних страждань та переживань за свої грошові кошти. Остання позбавлена можливості отримати не лише відсотки за користування її грошовими коштами банком, на які вона розраховувала, а навіть повернути свої грошові кошти, якими вона має право розпоряджатися на свій розсуд. Банком порушено умови укладеного договору із позивачкою та ігноруються її законі права, наслідком чого є погіршення матеріального стану останньої, що відповідно негативно впливає на її душевний стан. Вирішуючи питання про розмір заподіяної моральної шкоди, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, із стягненням на її користь 1500 грн., виходячи при цьому із принципу розумності та справедливості. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1705 гривень. На підставі ст.ст. 525, 526, 536, 611, 651, 1058, 1060, 1167 ЦК України,

Outcome: partial