Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який уточнила 14.01.2020, про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 100 000 грн., спричиненої моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Обґрунтовує позов тим, що 15 листопада 2017 року вона досягнула усної домовленості з відповідачем про купівлю приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим передала відповідачу авансовий платіж 500 доларів США. Наступного дня 16.11.2017 позивач передала відповідачу залишок суми різними валютами та номіналами на загальну суму 100 000 грн., отримала ключ від приміщення. В подальшому приміщення відповідач їй не передав, будь-які договори купівлі-продажу, оренди підписано не було, вона дізналась, що вказане приміщення не перебуває у власності відповідача. Оскільки позивач зрозуміла, що відповідач її ошукав, тому вона звернулась за захистом своїх прав до правоохоронних органів. Після тривалого розслідування з незрозумілих причин кримінальне провадження №12017140090005313 від 23.12.2017 закрите постановою від 09.10.2018. У жовтні 2018 року позивач надіслала відповідачу претензію про повернення коштів, однак така залишилась без відповіді і без задоволення, на постійні та неодноразові звернення позивача щодо повернення коштів відповідач не реагує, гроші не повернув, тому змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просить стягнути з відповідача кошти, які відповідач отримав від неї без правових підстав за продаж приміщення, яке не перебувало у його власності в розмірі 100 000 грн.. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивач, будучи особою з інвалідністю, отримала негативні емоції, не отримала приміщення, позбулась грошей, змінився ритм її життя, переживала, погіршився стан її здоров`я, тому просить стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 200 000 грн. та відшкодувати понесені витрати на правову допомогу. Ухвалою від 23.03.2020 позовну заяву прийнято до провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що дізналась від відповідача про те, що він хоче продати нежитлове приміщення, яке вона оглянула і відповідач оцінив таке в 100 000 грн. і за яке слід розрахуватись терміново. Тому вона передала через свою доньку відповідачу як аванс 500 доларів США, а наступного дня відповідач приїхав до неї додому і отримав від неї решту суми за нежитлове приміщення, передав їй ключ від приміщення і запевнив про оформлення всіх документів в майбутньому, пояснив, що залишає все устаткування, морозильні камери, прилавок, пообіцяв посприяти у переоформленні касового апарату. Передача коштів відбулась в неї в помешканні. Отримавши ключ, вона за допомогою майстрів розпочала проводити ремонтні роботи. Несподівано через два - три дні у нежитлове приміщення прийшов директор ринку [PERSON] , від якого вона дізналась, що саме він є засновником ТОВ «Володар», директором товариства і відповідно власником нежитлового приміщення. Від директора вона дізналась про те, що вона передала відповідачу кошти за приміщення, яке вона може оформити тільки в оренду, укладену з директором ринку, а не з відповідачем. При цьому, ключ від приміщення в неї забрав директор, ремонтні роботи припинились, вона позбавилась можливості мати доступ до приміщення. Незважаючи на це, вона стала збирати документи, необхідні для оформлення договору оренди цього приміщення, в подальшому звернулась в правоохоронні органи стосовно шахрайських дій з боку відповідача. У січні 2018 року з невідомих їй причин директор уклав договір оренди цього приміщення з іншою особою. У жовтні 2018 року вона дізналась про закриття кримінального провадження відносно відповідача, оскільки спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Просить врахувати, що відповідач заволодів її коштами, при цьому він прискорював її дії для передачі таких, запевняв її про те, що він вчинить всі необхідні дії в майбутньому для оформлення на неї прав на приміщення. Після передачі коштів вона не має доступу до приміщення, до металевих поличок, морозильних камер, устаткування, кондиціонеру, відповідач не передавав їй технічну документацію на техніку, касовий і кавовий апарати. Просить врахувати, що вона є особою з інвалідністю 2-ї групи. Внаслідок дій відповідача, котрий її ошукав, її хвороба стала прогресувати, погіршився її стан, вона душевно страждала, порушився ритм її життя, вона передала кошти і нічого не отримала, змушена звертатись в поліцію, суд за захистом своїх прав. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] , діючи згідно договору -доручення про надання правової допомоги, уточнені позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у 2017 році він орендував нежитлове приміщення для роздрібної торгівлі продуктами харчування в магазині «Продукти», що розташований на ринку «Володар». Вказав, що під час розмови повідомив [PERSON] про свої наміри припинити свою підприємницьку діяльність в цьому приміщенні і продаж всього устаткування за 4000 доларів США. В магазині залишались вітрини, полиці, кавовий апарат, холодильники від різних фірм для продажу пива, води, кондиціонер. Він отримав згоду від позивача, повідомив її про необхідність прибути до головного бухгалтера ринку, повідомив позивача про те, що в майбутньому орендна плата буде збільшуватись. Визнав, що отримав спочатку 500 доларів США, про що написав розписку, а наступного дня отримав від позивача решту суми на загальну суму 3500 доларів США різними купюрами і різними номіналами. Наполягає, що він за цю суму отримав від позивача кошти за розкручений ним бізнес і обладнання. Вказав, що йому відомо від позивача, що вона не займає спірне приміщення, причини не укладення договору оренди між позивачем і директором ринку не відомі. В останнє судове засідання 08.07.2020 відповідач не з`явився, відзив на позов не надав, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, представника позивача, враховуючи те, що відповідач визнавав в минулому судовому засіданні отримання ним коштів від позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Встановлено, що кримінальне провадження, внесене за № 12917140090005313 від 23.12.2017 закрите у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. (а.с.4) Будучи допитаним як свідок в межах кримінального провадження, відповідач вказував, що не є власником спірного приміщення, отримав кошти від [PERSON] за обладнання, яке залишав, а саме, вітрину холодильник, кавовий аарат, електронну вагу, набір меблів торгівельних полиць, тумби, вітрини, кондиціонер. (а.с.8-9) Згідно копії розписки, 15.11.2017 відповідач отримав 500 доларів США за приміщення від [PERSON] , дочки позивача, а 16.11.2017 отримав від позивача решту суми на загальну суму 100 000 грн. За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який одна сторона договору видає іншій стороні, підтверджуючи отримання певної грошової суми. Таким чином, надана розписка є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин. При цьому, факт отримання коштів від позивача і їх розмір [PERSON] визнає, оспорює мету одержання таких. Встановлено, що відповідач не є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] . Тому правовідносини, що склалися між сторонами, не врегульовані на рівні правочину (довіреності), що не виключає застосування положень ст. 1212 ЦК України. Отже, правовідносини, що склалися між сторонами щодо отримання [PERSON] від позивача грошових коштів за приміщення, котре йому не належить за своєю правовою природою не є договірними правовідносинами, а тому не регулюються положеннями ст. 570 ЦК України. Таким чином, наявні ознаки безпідставного набуття відповідачем майна за рахунок позивача. Покликання відповідача на те, що кошти він отримав за устаткування, яке він залишив в приміщенні магазину, не заслуговують на увагу суду. З`ясовано, що позивач не користується ні поличками, ні кондиціонером, ні морозильними камерами, не орендує спірне приміщення, жодна технічна документація на техніку, яку залишив відповідач у приміщенні магазину, позивачу не надавалась, доступу до приміщення позивач не має, договір оренди укладено з іншою особою, не позивачем. Відповідач визнав в судовому засіданні, що холодильники надавались йому у тимчасове використання, він підписував договори оренди, після припинення ним торгівлі у спірному приміщенні холодильне устаткування забрали менеджери фірм -постачальників. Також вказав, що не передавав позивачу технічну документацію на таке обладнання. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що відповідач, не будучи власником приміщення, не маючи повноважень на укладання договору оренди, отримав від позивача 100 000 грн., тим самим збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, що вказує про те, що грошові кошти в сумі 100 000 грн. відповідачем набуті без достатньої правової підстави. Під час розгляду справи судом встановлено порушення прав позивача, а відповідачем, в свою чергу, такі доводи позивача суду не спростовані. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 100 000 грн. Окрім, відшкодування майнової шкоди, позивач просить суд стягнути з відповідача також моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 200 000 грн. Частина 1 статті 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 23 ЦК України) Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 23 ЦК України) Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної Постави визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, тривалості часу, протягом котрого позивач намагалась повернути власні кошти, погіршення стану її здоров`я, про що вказують копії медичної документації, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути завдану моральну шкоду. При цьому, розмір моральної шкоди слід зменшити до 2 000 гривень. В решті заявленому розмірі моральної шкоди слід відмовити. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 4950 грн. (а.с.6), згідно з ст.141 ЦПК України слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі ст.ст.23, 1212 ЦК України,

Outcome: partial