Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду 25.06.2019р. з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.01.2002 року. В даному будинку також зареєстровані і відповідачі по справі, якими є цивільна дружина сина та її діти. Останні не проживають за вищевказаною адресою понад 8 років. Будь-яких відносин пов`язаних із веденням спільного господарства позивач та відповідач не підтримують і реєстрація відповідачів в домоволодінні створює перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном для позивача. До того ж, в домоволодінні відсутні особисті речі відповідачів, між позивачем та відповідачем не укладено жодних цивільно-правових угод, які б давали право відповідачам користуватися житловим приміщенням, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду за захистом своїх цивільних прав та законних інтересів як власник майна. Відповідно до ухвали суду від 12.07.2019 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, в тому числі через оголошення на вебпорталі судової влади України згідно положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомили, своїм правом подання до суду відзиву на позов не скористалися,а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.01.2002 року. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку, що підтверджується довідкою Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 1848 від 13.06.2019 року. Відповідно до акту обстеження домоволодіння від 07.06.2019 року складеного за участю депутата сільської ради та сусідів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] з 2011 року. Також факт не проживання відповідачів за вказаною адресою підтверджується і актом обстеження факту не проживання від 13.12.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім`єю спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Крім цього, суд бере до уваги приписи ч. 2 ст. 406 ЦК України, згідно яких сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже,

Outcome: partial