Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 166100,0 гривень та судових витрат у розмірі 1661,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Відповідачем була надана відповідна розписка про отримання коштів у розмірі 5000,0 Євро, що в еквіваленті становило 166100,0 гривень. [PERSON] зобов`язався повернути отриману суму коштів до 01 січня 2019 року. Незважаючи на визначені терміни повернення позики, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. На звернення про повернення суми позики не реагує жодним чином. Станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою кошти не повернені. На підставі наведеного, просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 166100,0 гривень, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду у розмірі 1661,0 гривні. Справа поступила до суду 08 липня 2019 року. Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 15 липня 2019 року матеріали позовної заяви залишено без руху та надано термін для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається, з представленої розписки про отримання позики, складеної 22 лютого 2018 року (а.с.5), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, [PERSON] отримав від [PERSON] , у день її складання грошові кошти у розмірі 5000,0 Євро, що в еквіваленті становить 166100,0 гривень та зобов`язався повернути отримані кошти до 01 січня 2019 року. Також встановлено, що [PERSON] не повернув боргу за договором позики від 22 лютого 2018 року по даний час. Договір позики відповідачем не оспорювався, письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів, та сплати відсотків відповідачем не надано. Верховний Суд України у своєму правовому висновку щодо застосування норм права, за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, який у відповідності до положень ст.263 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, визначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, факт отримання відповідачем від позивача позики підтверджується написаною відповідачем розпискою, жодних доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Водночас, у відповідності до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачем зобов`язань за договором позики від 22 лютого 2018 року не виконано, строк виконання завершився 01 січня 2019 року, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про підставність заявлених позовних вимог позивача, а тому позов [PERSON] слід задовольнити. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1661,0 гривень судового збору.

Outcome: approved