Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на ту обставину, що виконавче провадження №31206436, яке перебувало на виконанні у відділі Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та було відкрите на підставі виконавчого листа №2-4516/09 виданого Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованості в розмірі 120 114,16 грн., завершено, а матеріали виконавчого провадження знищено у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання. При цьому, накладений арешт на все належне нерухоме майно боржника, в рамках зазначеного виконавчого провадження, всупереч вимогам ч.ч.1 та 2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) не скасовано, що порушує її право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Крім того, позивач посилається на відсутність договірних зобов'язань між нею та ПАТ КБ «НАДРА» та судових рішень про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованості, а відтак, і відсутність у неї будь-яких фінансових зобов'язань. У зв'язку з викладеним, просить скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні №31206436 від 14.02.2012р. про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту та виключити запис про обтяження, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 05.03.2012р. Херсонською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 12244553. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.04.2018 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач, у визначений в ухвалою суду строк, відзив на позовну заяву не надав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 14.02.2012р. постановою відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту відкрито виконавче провадження №31206436 з виконання виконавчого листа №2-4516/09 виданого Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованості в розмірі 120 114,16 грн. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №110654466 від 15.01.2018 року, 05.03.2012р. на підставі вказаної постанови, Херсонською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано арешт на все нерухоме майно [PERSON], реєстраційний номер обтяження 12244553. На звернення позивача про зняття арешту з усього належного йому нерухомого майна, Корабельним районним відділом державної виконавчої служби м. Херсон головного територіального управління юстиції у Херсонській області відмовлено. Відповідно до інформації наданої заступником начальника відділу Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон головного територіального управління юстиції у Херсонській області Муценко Д.О. №20438 від 28.03.2018р., 31.08.2012р. державним виконавцем завершено виконавче провадження №31206436 на підставі п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а матеріали виконавчого провадження, у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р., знищено у зв'язку з закінченням трирічного терміну зберігання. Відмовляючи у знятті арешту, заступником начальника відділу Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон головного територіального управління юстиції у Херсонській області Муценко Д.О. в листі №20438 від 28.03.2018р., повідомлено про те, що відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставою для зняття арештів з майна, є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми заборгованості за виконавчим документом, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. Позивачем в позові зазначено, що між нею та ПАТ КБ «Надра» відсутні жодні договірні зобов'язання та, відповідно, відсутні судові рішення про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ КБ «Надра». Вказане підтверджується довідками Херсонського міського суду Херсонської області вих. №39628/2018 від 02.04.2018р. та вих. №41682/2018 від 05.04.2018р., з яких вбачається, що цивільна справа за позовом ПАТ КБ «НАДРА» до [PERSON] про стягнення заборгованості згідно алфавітного покажчика цивільних справ Комсомольського районного суду м. Херсона за 2009р. не значиться. Також вказано, про відсутність відомостей щодо видачі виконавчого листа № 2-4516/09. Так, відповідно до п.2 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент відкриття виконавчого провадження) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу в тому числі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. У ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведення інших дій, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження можливе у разі закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.3 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції на момент повернення виконавчого листа). В даному випадку виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 вказаного Закону, тобто виконавче провадження закінчене не було. Разом з цим, відповідно до інформації голови Херсонського міського суду, справа №2-4516/09 за позовом ПАТ КБ «НАДРА» до [PERSON] в Комсомольському районному суді не значиться, відомості про видачу виконавчого листа відсутні. З огляду на зазначене, докази наявності у позивача зобов'язань зі сплати заборгованості за виконавчим документом, сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження відсутні. В той же час, реалізувати своє право на звільнення майна з під арешту шляхом звернення до державної виконавчої служби позивач не має можливості, оскільки відсутність виконавчого провадження (його знищення) унеможливлює проведення виконавчих дій, зокрема винесення постанови про скасування арешту майна. Відсутня можливість і відновлення знищеного виконавчого провадження, адже згідно із пунктом 14.1. розділу XIV «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи державного виконавця відновленню підлягають: втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов'язана виконати рішення національного суду. Проте, жодний із передбачених Інструкцією №512/5 випадків не є наявним в розглянутому спорі, отже, й відсутні підстави для відновлення знищеного виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. З огляду на встановлені обставини у справі, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивача, наявність арешту майна позивача, що перешкоджає йому вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, а ніж того, що ним обрано, за встановлених у справі обставин не вбачається, ураховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та зняти арешт з майна, що належить [PERSON].

Outcome: approved