Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнила, відповідного до якого просить визнати незаконним наказ відповідача від 13.01.2016 р. № 6 «К». Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток в розмірі 81 941 грн. за час вимушеного прогулу через відсторонення від роботи редактором із зупинкою виплати заробітної плати. Стягнути оплату вимушеного прогулу в розмірі 13 597 грн. через видання незаконного наказу, невиплачену частину вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку в розмірі 20 033 грн. Стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду в розмірі 17 353 грн. Винести та направити відповідним органам і особам окрему ухвалу про виявлення фактів порушення її конституційних прав, порушення законодавства про працю та перевищення службових повноважень. Допустити негайне виконання рішення суду. Посилається на те, що на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України наказом № 57 «к» від 08.06.2016 року її звільнено з ДУ «ІПХС ім. проф. М.І. Сітенка НАМН» з 09.06.2016 року. Станом на день звільнення перед нею з боку відповідача існує грошова заборгованість з виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. З 01.07.2011 р. наказом № 157 «к» від 01.07.2011 р. та з 01.09.2011 р. наказом №299 «к» від 23.12.2011 р. відповідач незаконно звільнив її від виконання обов'язків літературного редактора журналу та відмінив доплату 45 % до окладу. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.10.2012 року скасовано рішення суду першої інстанції та поновлено їй попередні умови праці з 01.07.2011 р. Відповідачем дотепер не видано наказу про відновлення їй обов'язків літературного редактора журналу та не здійснено відповідних доплат, а отже, відповідач затримує виконання рішення суду. Посилається на те, що за умовами трудового договору оплата її роботи літературним редактором журналу дорівнює 45 % від її посадового окладу наукового співробітника 15 розряду і складає у квітні 2016 р. - 1292 грн.; у травні 2016 р. - 1376 грн. У квітні-травні 2016 року було 40 робочих днів. Фактично відпрацьовано протягом квітня-травня 2016 р. 20 робочих днів. Середньоденна заробітна плата за квітень-травень 2016 р.: (1292+1376)?50%:20=67 грн. Кількість робочих днів за весь час затримки з 01.07.2011 р. до 09.06.2016 р. - 1223 дні. Середній заробіток як літературного редактора журналу за весь час затримки виконання судового рішення 67?1223=81 941 грн. Із січня 2016 року відповідач скоротив тривалість її робочого часу на 50% на місяць та у двічі зменшив її посадовий оклад. При перевірці головним управлінням держпраці у Харківській області виявлено, що про зміну істотних умов праці її не було повідомлено за 2 місяці під особистий підпис з наказом від 13.01.2016 р. № 6 «к» її не ознайомлено, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Також у порушення вимог ч. 1 ст. 56 КЗпП України їй встановлено неповний робочий час без її прохання, про що свідчить відсутність її заяви на встановлення їй скороченого робочого часу. Неправильні дій адміністрації позбавили її можливості повноцінно працювати і призвели до вимушеного прогулу. Наказ від 13.01.2016 № 6 «к» дискримінаційний, прийнятий в односторонньому порядку, погіршує її становище порівняно із законодавством України. З усіма доплатами її заробітна плата у квітні 2016 року повинна становити 5026 грн., у травні 2016 р.: 5350 грн., разом за два місяці 10356 грн. Заробітна плата за фактично відпрацьовані дні 5178 грн., середньоденна заробітна плата 259 грн. З 01 січня до 09 червня 2016 року 105 робочих днів. Таким чином, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 13 597 грн. Компенсація за невикористану відпустку 3 975 грн. та вихідна допомога в розмірі 16 058 грн. З урахуванням проведених з нею розрахунків у день звільнення сума заборгованості відповідача станом на 09.06.2016 р. становить 107 425 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в обсязі уточнених позовних вимог, позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Посилався на те, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Від самого початку трудових відносин позивача не приймали на роботу до редакції журналу, до цього ж ця редакція не перебуває в штаті Інституту, доплата 45% посадового окладу не має обов'язкового характеру, тобто не є обов'язковою виплатою, а встановлюється роботодавцем згідно ст. 98 КЗпП України. Вона здійснювалась тимчасово, але згодом через модернізацію й комп'ютеризацію процесів, тодішній молодший науковий співробітник відділ науково-медичної інформації з патентно-ліцензійною групою позивач перестала вести цю наукову роботу, практичні обсяги виконуваних нею робіт суттєво зменшилися тому й доплату було знято. Позивач не була звільнена з роботи за ініціативою роботодавця, а подала заяву про розірвання трудового договору, яка була задоволена у червні 2016 року. Встановлення режиму неповного робочого часу й переведення на 0,5 ставки через обмежене бюджетне фінансування з боку розпорядника бюджетних коштів стосується не лише позивача, але й інших працівників. Виходячи з табелю обліку робочого часу з січня по день звільнення фактично працювала не більше 4 годин на день, при цьому мали місце прогули, що документально зафіксовано. При звільненні позивачу було виплачено компенсацію за невикористану відпустку в день звільнення, а також здійснено виплату вихідної допомоги. З метою збереження наукового потенціалу трудового колективу було підготовлено наказ про встановлення науковим співробітникам неповного робочого часу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Наказом ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. М.І. Сітенка НАМН України» від 08.06.2016 р. за № 57 «к» [PERSON] наукового співробітника відділу науково-медичної інформації звільнено 09.06.2016 р. за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з виплатою трьохмісячного середнього заробітку за ст. 44 КЗпП України, та виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку. Як вбачається з платіжного доручення № 0000167 від 08.06.2016 року ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. М.І. Сітенка НАМН України» проведено відповідні розрахунки з позивачем при звільненні. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.10.2012 року скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.04.2012 року. Задоволено частково позовні вимоги [PERSON] Визнано незаконним наказ директора Державної установи «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І. Сітенка Національної академії медичних наук України» № 157 «к» від 01.07.2011 р. в частині відміни [PERSON], науковому співробітнику відділу науково-медичної інформації, надбавки 45 % за розширений обсяг роботи з 04.07.2011 року у зв'язку зі зменшенням обсягу робіт. Визнано незаконним і скасовано наказ директора Державної установи «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І. Сітенка Національної академії медичних наук України» № 299 «к» від 23.12.2011 року в частині припинення виплати 45 % [PERSON] за розширений обсяг роботи з 01.09.2011 р. Поновлено попередні умови праці [PERSON] зі здійсненням доплати 45% від посадового окладу за розширений обсяг роботи (обов'язків літературного журналу «Ортопедія, травматологія та протезування»). Вимоги позивача про стягнення із ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенка НАМН України» середнього заробітку у розмірі 81 941 грн. за час вимушеного прогулу через відсторонення її від роботи літературного редактора із невиплатою заробітної плати, вже вирішено апеляційним судом Харківської області, про що постановлено рішення від 03 жовтня 2012 року. Вказану обставину сторони не оспорюють, тому вона в силу положень ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Обставини, на які посилається позивач, як на обґрунтування свого позову, тотожні тим обставинам, що були предметом розгляду при ухваленні рішення апеляційним судом Харківської області від 03 жовтня 2012 року. Рішенням суду апеляційної інстанції, що набрало законної сили встановлено, що оплата у розмірі 45% від посадового окладу наукового співробітника відділу науково-медичної інформації [PERSON] є не суттєвою умовою безстрокового трудового договору, а встановлюється роботодавцем самостійно, як заохочення, відповідно до ст. 98 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-59 цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На прохання вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням, або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. В ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенка НАМН України» відбулися зміни в організації виробництва на виконання Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», та згідно Лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2016 рік, виданою Національною академією медичних наук України, КВК 656, інституту було виділено за загальним фондом 5 млн. 26 тис. 90 грн. Відповідно до затверджених кошторисів Інституту на 2016 рік встановлено, що за КПКВ 6561040 (Розділ «Наука») від 08.02.2016 року, вказаний кошторис не перекриває фонд заробітної плати, що визначений штатним розписом. Згідно розрахунку фонду заробітної плати на повну потребу для використання науковим персоналом необхідна сума 7911,5 тис. грн., але фактично виділено із Держбюджету України 3963,8 тис грн., що становить 50% від потреби. З викладеного вбачається, що відбулась зміна істотних умов праці і вона має бути визнана законною, тому, що доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Встановлення неповного робочого часу відбулося відповідно до ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України. При цьому оплата роботи проводиться відповідно до розміру виконаної роботи, і це не є зменшенням встановленої заробітної плати, а встановлення неповного робочого дня у порядку зміни істотних умов праці не потребує погодження з профспілковим органом. Відповідно до ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Вимогами ст. 56 КЗпП України під встановленням неповного робочого дня або неповного робочого тижня на підставі угоди сторін мається на увазі неможливість для роботодавця самостійного (без повідомлення працівника) встановлення неповного робочого часу. Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Як вбачається з листа Головного управління Держпраці у Харківській області Державної служби України з питань праці від 18.05.2016 р. № Ч-279/Ч-320/02/12.-14/3707 в ході перевірки встановлено, що згідно з наказом від 13.01.2016 р. № 6 «к» на виконання вимог НАМН України відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р № 928-VIII та листа НАМН України для упорядкування системи оплати праці з метою цільового використання коштів за КПКВ 6561040 «Наука», з метою економного та раціонального використання бюджетних коштів, недопущення перевитрат та заборгованості по заробітній платі, утримання чисельності співробітників інституту в межах виділених коштів, відповідно затвердженого 08.02.2016 р. тимчасового кошторису на І квартал 2016 року з 12.01.2016 р. наукові співробітники переведені на скорочений робочий час. Про істотну зміну умов праці [PERSON] не було повідомлено за 2 місяці під особистий підпис з наказом від 13.01.2016 р. № 6 «К» не ознайомлено, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення [PERSON] за два місяці про зменшення розміру заробітної плати (переведення на неповний робочий день до 0,5), як і жодного доказу ознайомлення її із відповідними наказами. Після змін в організації виробництва і праці (наказ №6 « К» від 13.01.2016 року), [PERSON] продовжувала працювати до червня 2016 року та була звільнена за власним бажанням. Позивачка із заявою про припинення трудового договору до ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенка НАМН України» на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України не звертався, а ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенка НАМН України» продовжував облікувати її робочий час та виплачувати заробітну плату після видання наказу № 6 «К» від 13.01.2016 року. Таким чином, після встановлення змін суттєвих умов праці, а саме зменшення заробітної плати та перехід на неповний робочий час з 13.01.2016 року, позивачка не звернулась із заявою про припинення трудового договору, як того вимагає закон, а продовжила фактично трудовий договір на запропонованих відповідачем змінених суттєвих умовах. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині стягнення заробітної плати за попередніми умовами за передбачений законом строк попередження. На підставі ст. 21 КЗпП України, де, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, трудові умови були продовжені за взаємною згодою сторін, виходячи із фактичних обставин, та влаштовували як роботодавця, так і робітника до часу його звільнення за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження. Тому при розрахунку заборгованості з невиплаченої заробітної плати слід врахувати, що ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенка НАМН України» без попередження змінив умови праці та розмір заробітної плати, тому при обчисленні заборгованості з невиплаченої заробітної плати працівник вправі вимагати нарахування протягом передбаченого законом строку попередження-два місяці нарахування заробітної плати за попередніми умовами, саме, з 13.01.2016 року по 13.03.2016 року. Фактично сплачено 5109,14 грн., що становить 0,5 ставки посадового окладу відповідачки, а необхідно 10218,28грн., що становить 100% ставки посадового окладу, недоплачений розмір нарахування заробітної плати за попередніми умовами становить 5109,14 грн.

Outcome: partial