Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про про оплату вимушеного прогулу за затримку виконання рішення про поновлення на роботі. Свої вимоги мотивує тим, що 12.02.2015 року наказом №7-к/тр директора ДП «Центр громадської безпеки 112» її звільнено з посади заступника начальника планово-економічного відділу, у зв'язку зі скорочення штату. 12.03.2015 року вона звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 14.08.2015 року рішенням суду в задоволенні позову, відмовлено. 06.10.2015 року Апеляційний суд м. Києва скасував рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2015 року та частково задовольнив її позов. Відповідно до цього рішення, встановлено середній заробіток позивача у розмірі 389,57 грн. 24.12.2015 року суд касаційної інстанції постановив ухвалу, якою відхилив касаційну скаргу відповідача і залишив рішення Апеляційного суду від 06.10.2015 року без змін. 25.01.2016 року наказом №5 т.в.о. директора ДП «Центр громадської безпеки 112» позивача поновлено на роботі з 12.02.2015 року. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за вимушений прогул за затримку виконання рішення, про поновлення на роботі в сумі 31 944,74 грн. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 9201(дев'ять тисяч двісті одна) грн. 28 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити. Відповідач ДП «Центр громадської безпеки 112» в судове засідання свого представника не забезпечив, проте був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Апеляційного суду від 06.10.2015 року визнано незаконним та скасовано наказ №7к/тр від 12.02.2015 року про звільнення [PERSON] у зв'язку зі скороченням штату та поновлено її на посаді заступника начальника планово-економічного відділу з 12.02.2015 року. Стягнуто з ДП «Центр громадської безпеки 112» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 077 грн. 77 коп. На підставі наказу №5 від 25.01.2016 року т.в.о. директора ДП «Центр громадської безпеки 112» [PERSON] поновлено на роботі з 12.02.2015 року. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. У відповідності до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Тому змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) - ДП «Центр громадської безпеки 112» наказу про поновлення її на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення, тобто з 06.10.2015 року. Оскільки у період з 06.10.2015 року по 25.01.2016 року рішення суду про поновлення позивача на роботі ДП «Центр громадської безпеки 112» всупереч зазначеним вимогам закону не виконувалося, тому цей період часу є вимушеним прогулом, який підлягає оплаті на підставі статті 236 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду від 06.10.2015 року встановлено розмір середньоденної заробітної плати позивача [PERSON], що становить 389,57 грн. У відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Кількість днів вимушеного прогулу за період з 06.10.2015 року по 25.01.2016 року складає 82 робочих дні. Таким чином сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить - 31 944,74 грн. (389 грн. 57 коп. ? 82 дні). Суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з відповідача на користь позивача на підставі ст. 236 КЗпП України. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку, але не більше ніж за один місяць, що становить 9201 грн. 28 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 319 грн. 45 коп. так, як позивач від його сплати звільнена. Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved