Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12.08.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] від цього шлюбу у сторін народився син, [PERSON] . З лютого 2017 року між сторонами фактичні шлюбні відносини припинилися, а 14.03.2019 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб було розірвано та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач перестав піклуватися про сина, брати участь у його вихованні, дитина повністю перебуває на утриманні позивача. Судовим наказом, виданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя 04.06.2018 року №334/3605/18, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання малолітнього сина, розмір заборгованості по аліментам станом на 01.07.2020 року складає 67\~987,00 грн. Усі питання, пов`язані з розвитком і вихованням дитини позивач змушена вирішувати самостійно, що підтверджують довідки з дитячого садочка та від лікаря педіатра. Ставлення батька до сина, також демонструє тривала відмова відповідача на проведення реєстрації місця проживання дитини за будь-якою адресою, у зв`язку з чим позивачу довелося звертатися до суду з заявою про визначення місця проживання дитини. Таким чином, відповідач більше ніж три роки не виявляє батьківської турботи та не піклується про фізичний та духовний стан сина, що свідчить про умисне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. 30.10.2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву з пропуском строку на його подання, а також подана зустрічна позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, проте судом ухвалою від 05.11.2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви у зв`язку з пропуском строків її подання. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, були подані заяви про розгляд справи за відсутності представників третіх осіб. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2016 року по 14.03.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2019 року №334/5487/18. 30.11.2016 року від шлюбу у сторін народився син, [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2019 року №334/5487/18 було розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Судовим наказом від 04.06.2018 року №334/3506/18 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії розрахунку заборгованості від 23.06.2020 року, який було зроблено державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя, станом на 01.07.2020 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів складає 67\~987,00 грн. Також, щодо боржника [PERSON] встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальним снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується копіями постанов державного виконавця від 21.09.2018 року. Згідно довідки №30 від 04.05.2020 року Запорізького навчально-виховного комплексу №19 [PERSON] , [INFO] є вихованцем молодшої групи №3 вказаного навчального закладу з 02.03.2020 року. З дитячого садочка дитину забирає мати або бабуся, батька дитини вихователі та адміністрація жодного разу не бачили. Згідно копії довідки КНП «Центр первинно медико санітарної допомоги № 8№» №960/01-10 від 24.06.2020 року [PERSON] , 2016 року народження, спостерігається у лікаря педіатра з лютого 2020 року. У разі хвороби дитини за медичною допомогою звертається мати, піклується про оздоровлення дитини, виконує поради та призначення лікарів також мати. Під час лікування лікарем педіатром вдома з дитиною завжди була присутня мати. Згідно копії посвідчення [NUMBER] [PERSON] має статус учасника бойових дій, згідно довідки №1283/ООС від 09.12.2019 року , виданої командиром військової частини [NUMBER] , [PERSON] в період з 11.08.2019 року по 13.11.2019 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період зазначених заходів в м. Вугледар Донецької області. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району було здійснено обстеження умов проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] , складено відповідний акт від 09.10.2020 року, згідно якого матір`ю створено належні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку дитини. Згідно копії ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2021 року №333/483/21 було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Відповідно до пояснень сторін розгляд вказаного цивільного позову не закінчений. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 05.02.2021 року орган опіки та піклування дійшов висновку про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На думку позивача [PERSON] відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не здійснює жодних активних дій для спілкування з дитиною, протягом трьох років ніякої цікавості щодо розвитку та навчання дитини не проявляв. Також, відповідач не забезпечує дитини матеріально, має борг зі сплати аліментів. Відповідач не спілкується з дитино, не поздоровляє її з святами та не виявляє інтересу до нього, хоча йому добре відомо місце проживання позивача та дитини. Крім того, відповідач тривалий час не надав згоду на реєстрацію місця проживання дитини у будь-якому місці. Відповідач у своїх поясненнях стверджує, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що йому не було відомо місце проживання позивача та сина. У лютому 2017 року дружина забрала дитину та зникла. Через деякий час він дізнався, що дружина з сином у її батьків, тому приїхав до них на свято 08.03.2017 року, тоді бачив сина останнього разу. Крім того, колишня дружина є військовослужбовцем, тому у нього обмежена можливість спілкуватися з нею. Відповідач пояснював, що не міг спілкуватися з сином, оскільки йому не завжди було відоме його місце проживання, з цього приводу він звертався до органів поліції у 2018 році. У судовому засіданні відповідач пояснював, що має намір спілкуватися з сином, приймати участь його вихованні, проте наразі існують об`єктивні перешкоди останнього разу він бачив сина, коли йому було кілька місяців, тому на теперішній час для сина він зовсім стороння особа. Судом встановлено, що 06.02.2017 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, позивач забрала сина та переїхала до батьків. З метою налагодження стосунків, 08.03.2017 року відповідач приїхав до батьків позивача, де і бачився з сином останнього разу, якому на той час було трохи більше трьох місяців. 29.08.2018 року до відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява [PERSON] щодо скарг на свою дружину [PERSON] , яка перешкоджає йому бачитися з дитиною, [PERSON] , 2016 року народження, що підтверджується наданою інформацією Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/5487/18 від 14.03.2019 року було розірвано шлюб між сторонами, визначено місце проживання дитини разом з матір`ю. Згідно описової частини вказаного рішення [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги про визначення місця проживання сина визнає за умови, що позивач не буде чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Також, суд враховує, що [PERSON] звернувся з позовом до суду щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, розгляд справи наразі не закінчений. На думку суду, вказані обставини свідчать про те, що батько не втратив інтерес до дитини та свідчать про його намір і бажання піклуватися про свого малолітнього сина. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 01.07.2020 року сума заборгованості складає 67\~987,00 грн. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач частково погасив заборгованість з аліментів у розмірі 2000 грн. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 05.02.2021 року, його висновки ґрунтуються на довідці ЗНВК №19 від 04.05.2020 року та КНП «Центр первинної медико- санітарної допомоги №8» від 24.06.2020 року, які наявні в матеріалах справи. При цьому, суд вважає слушними зауваження представника відповідача, що з моменту прийняття дитини до дитячого садочка до дати видачі довідки минуло лише два місці, під наглядом лікаря педіатра дитина до моменту видачі довідки перебувала чотири місяці. Інших обставин, щодо непридатності батька виконувати свої батьківські обов`язки чи наявність обставин, що свідчать про неблагополучність батька, висновок органу опіки та піклування не містить. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що органом опіки та піклування було зроблено передчасний висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] . Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки, що призвело до втрати між батьком та сином сімейних стосунків. Проте, батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При визначенні найкращих інтересів дитини необхідно враховувати, що інтересам дитини якнайкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною. Матеріали справи не містять даних про порушення [PERSON] громадського порядку, зловживання спиртними та (або) наркотичними засобами, негативну характеристику його особистих якостей та способу життя. Батько дитини бажає спілкуватися з дитиною, проти позбавлення батьківських прав заперечує, ініціював питання щодо вирішення способу часті батька у вихованні дитини, а факт позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. При цьому позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що поведінка батька може бути виправлена, а сімейні стосунки між батьком та сином можуть бути поновлені, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України) і позбавлення допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо та лише при наявності вини в діях батьків.

Outcome: dismissed