Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини без позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні сина [PERSON] [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що вона із відповідачем перебувала у шлюбно-сімейних відносинах з 2002 року, який офіційно зареєстровано 28 квітня 2006 року, 16 січня 2003 року народилась дитина - син [PERSON] В подальшому між подружжям взаємовідносини не склалися, поведінка відповідача стала протиправною, деспотичною відносно позивача та сина, небезпечна для суспільства. Відповідач шість разів притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, а саме - вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.07.2008 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України. В період випробувального строку він знову скоїв злочин, за який вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.05.2009 року засуджений до 3 років позбавлення волі. Звільнившись із місць позбавлення волі відповідач заселився в належну позивачу квартиру [ADDRESS]. Однак на шлях виправлення не став. Вони з дитиною жили в постійному жаху, його поведінка становила небезпеку для життя та морального виховання дитини. Позивач неодноразово з цього приводу зверталася до поліції. Відповідно до висновку психологічної консультації, з бесіди з дитиною стало відомо, що він відчуває різні страхи через деспотичну поведінку батька в сім»ї. Батько проявляє рукоприкладство відносно матері, маніпулює відчуттями дитини. Напружена ситуація в родині, викликана поведінкою батька, спричинила погіршення навчання в школі. 01.05.2017 відповідач, без згоди позивача забрав сина, та виїхав з місця проживання дитини. На теперішній час ховається з дитиною. Їх місце перебування їй невідоме. В судовому засіданні позивач відмовилась від позову в частині - визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матір»ю [PERSON] Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року - закрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] 3-тя особа Управління служби у справах дітей та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в частині - визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з його матір»ю [PERSON]. Інші позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд відібрати у відповідача без позбавлення його батьківських прав неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] та передати на виховання матері - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], яка представляє інтереси позивача, відповідно до договору № ХВ-25 про надання правової допомоги від 06.06.2017 року, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що відповідач всупереч встановленим нормам діючого законодавства не виконує свої обов»язки батька, не має власного житла, самостійного заробітку, раніше неодноразово судимий. Відповідно дитина не має нормальних умов життя, належного утримання, ті умови, в яких дитина виховується, створюють реальну загрозу його здоров»ю та подальшому розвитку. Вважає, що є достатні підстави для відібрання у відповідача без позбавлення його батьківських прав неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та передання його на виховання матері - [PERSON] Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись не те, що, дитина забезпечена житлом, має спільні інтереси та погляди на життя разом із батьком. Відповідач весь час намагався зберегти сім»ю. Син постійно перебував у стресовій ситуації, оскільки хотів мати повну родину. Представник 3-ї особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в судовому засіданні просила прийняти рішення на розсуду суду, врахувати думку дитини. Суд, вислухавши сторони, свідків, врахувавши думку неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, і приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Сторони у справі мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON]. та [PERSON], що підтверджується відповідної копією свідоцтва про народження (а.с.10). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 170 Сімейно кодексу України передбачено - суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до частини 1 п.2-5 ст. 164 Сімейного кодексу України - 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України - якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вислухавши в судовому засіданні думку дитини - [PERSON], [INFO], який пояснив, що бажає мешкати разом з батьком, оскільки вони мають багато спільного, з матір»ю взаєморозуміння він не має, ця вся ситуація робить негативний вплив на його психо-емоційний стан. Він не бажає спілкуватися з матір»ю, оскільки вважає її винною у розпаді їх сім»ї, у разі передання його матері - він втече. Також [PERSON] пояснив суду, що батько добре про нього піклується, готовить йому сніданки, обіди, відводить його до школи, купує йому речі, відвідує батьківські збори. Крім того, у них з батьком гарний ємоційний зв»язок та повне взаєморозуміння. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що між подружжям неприязні відносини, в свою чергу цей факт їм відомий зі слів позивача по справі. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON], [INFO], затвердженого начальником служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 19.02.2018 року, за адресою: [ADDRESS], ізольована квартира зі всіма зручностями, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка. Умови задовільні. У дитини є спальне місце, стіл для навчання. Шафа для речей. Зі слів [PERSON] дана квартира ним орендована (а.с. 90). Суд не приймає до уваги посилання позивача та представника позивача на те, що залишення дитини [PERSON], [INFO], у відповідача [PERSON] є небезпечним для її життя, здоров»я та морального виховання, оскільки це не підтверджується матеріалами справи та думкою дитини, висловленою в судовому засіданні. Доводи позивача та її представника про наявність багатьох судимостей у батька дитини та відповідно можливість поганого впливу на дитину також не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, оскільки наявність у [PERSON] двох судимостей у 2008-2009 роках за ч.1 ст.286 та ч.4 ст.296 КК України не свідчить, що на даний час він не став на шлях виправлення, так як станом на даний час він працює без офіційного працевлаштування, має постійне місце проживання, не має наявних непогашених судимостей та адміністративних стягнень. Суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, оскільки судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] бажає мешкати разом із батьком, будь-яких обставин щоб свідчили про наявність небезпеки для життя, здоров»я, морального виховання дитини, у разі її проживання з батьком судом не встановлено.

Outcome: dismissed