Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якому посилається на те, що вона є власником житлового будинку у м. Чернівці по провулку Староленківському, 25. Зазначає, що разом із нею у вказаному будинку проживає її онук, який є відповідачем по справі, проте він не проживає разом з нею вже протягом семи років, не вносить плату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, а тому позивач просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 662632 від 25.01.2005 року та згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач по справі є власником житлового будинку у м. Чернівці по провулку Староленківському, 25. (а.с.5-6) Згідно довідки виданої ПП «Садгора Сервіс» № 2716 від 18.05.2015 року у будинку № 25 по вул. по провулку Староленківському у м. Чернівці з 2006 року зареєстрований відповідач [PERSON], який приходиться позивачу онуком, та є членом її сімї. (а.с.11). Згідно довідки № 35 органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Ленківці» від 18.05.2015 року встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, проте фактично там не проживає. (а.с.7) Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. У відповідності до ст. 156 ЖК УРСР Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла за законом. Таким чином встановлено, що [PERSON], онук позивачки, без поважних причин більше року не проживає за місцем своєї реєстрації, не бере участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та між ним і позивачем по справі не було ніякої домовленості щодо користування будинком. За таких умов, відповідач являється таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved