Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] Позивач мотивує позов тим, що відповідачка [PERSON], як колишня дружина її сина,[PERSON], після реєстрації шлюбу була зареєстрована у спірному будинку, але ніколи в ньому не проживала. Син,[PERSON] та відповідача, його дружина,[PERSON]. Як молода сім»я, проживали окремо,орендуючи житло. В 2015 році сім»я сина розпалася, шлюб розірвали,а відповідачка разом із сином,її онуком-[PERSON], виїхала з смт. Іванків на інше місце проживання. Наскільки їй відомо,то це м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, але точної адреси її проживання вона не знає. Рішення про зміну місця проживання відповідачка прийняла самостійно,ніхто її не примушував. Однак, формально визнається її право користування вказаним житлом,що суттєво порушує її права власника, оскільки вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю. Стаття 391 Цивільного кодексу України передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника(або колишній член сім»ї власника) житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. За клопотанням позивачки справа розглядається в заочному провадженні,порядку ст..ст.224-226 ЦПК України. В судовому засіданні позивач підтримала позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Судом повідомлена відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України за допомогою оголошення в газеті «Час Київщини» №14 від 14 квітня 2017 року. Свідок [PERSON]. суду пояснила,що знає позивачку [PERSON] та відповідачку [PERSON]. Син [PERSON] дружив з її сином. З [PERSON] вона познайомилася тоді,коли син позивачки з нею одружився. [PERSON] не місцева, але звідки вона,їй не відомо. Після одруження її з [PERSON], ті проживали в орендованому житлі,що розташоване в смт. Іванків навпроти районної поліклініки,але адресу вона не знає. В будинку [ADDRESS],за місцем проживання [PERSON], [PERSON] не проживала. В смт. Іванків [PERSON] не проживає досить давно. Свідок [PERSON] суду пояснила,що [PERSON] її сусідка. Знає,що син [PERSON] -[PERSON] ,- одружився з [PERSON], але в будинку [ADDRESS] його сім»я не проживала. Вона бачила,що син з дружиною та їх дитиною приїжджали до [PERSON] в гості,але де вони жили, вона не знає. Вислухавши позивача,допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України(далі-ЦК) правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб. З Договору дарування від 21.07.1993 року слідує,що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] Договір посвідчено державним нотаріусом [PERSON],за реєстром №1036 та зареєстровано в Києво-Світошинському БТІ. З копії свідоцтва про одруження слідує,що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано 11 жовтня 1996 року у виконкомі Ладижицької сільської ради, актовий запис №7.Дружині та чоловіку присвоєно прізвище-Василенко. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Отже,з огляду на вимоги ст. 316 ЦК України, [PERSON] своє право власності здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб,проте, позивач не може в повній мірі за своєю волею розпорядитися спірним будинком,тобто,скористатися своїм правом розпорядитися будинком,оскільки в ньому зареєстрована відповідачка,що свідчить про її формальне право на користування вказаним житлом. Право власності є непорушним та захищається законом( ст. 41 Конституції, ст. 321 ЦК України). З норми ст. 319 ЦК України слідує,що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також власник зобов»язаний дотримуватися закону та моральних засад суспільства. З будинкової книги слідує,що в будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON],[INFO], уродженка м.Кіровоград. З актів підтвердження фактичного проживання на території Іванківської селищної ради від 18.11. 2015 р., від 26.03. 2015 р., від 13.08.2015 р., від 06.09.2016 року, від 15.03. 2017 року слідує,що комісія, яка перевіряла факт проживання [PERSON] за місцем її реєстрації- [ADDRESS],- встановила,що [PERSON],яка зареєстрована в [ADDRESS],за місцем реєстрації не проживає. З довідки Іванківської селищної ради, витребуваної судом в порядку ст..122 ЦПК України, слідує,що [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS], але за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічна норма закріплена в ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України. Отже, [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу з [PERSON],- перестала бути членом його сім»ї,але не є членом сім»ї [PERSON],оскільки в судовому засіданні встановлено,що [PERSON] у спірному будинку не проживала, її місце проживання зберігалося формально, лише шляхом реєстрації у спірному будинку. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила статті 162 цього Кодексу. З пояснень позивачки та свідків,письмових матеріалів справи, слідує,що відповідачка у спірному житлі не поживала і не мала наміру повертатися в нього для проживання. Отже, [PERSON],1980 р.н. понад один рік відсутня в будинку [ADDRESS] а тому позов слід задовольнити. Оскільки відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору(постраждала 1 категорії,посвідчення [NUMBER]),судові витрати слід стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України,ст.ст. 316,317,319,321,405 Цивільного кодексу України, ст. 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved