Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею [PERSON], право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою:Полтавська область, [ADDRESS], що є їх спільною сумісною власністю як подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.08.2002 між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом 177. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею [PERSON], право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] право власності на 1/3 частки вищезазначеною квартири, так як на її утриманні знаходиться неповнолітня дочка-інвалід [PERSON], [INFO], а відповідач на даний час на утримання дитини та на утримання квартири матеріальної допомоги не надає. Позивач та її представник в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягали, надали суду чеки витрат на лікування неповнолітньої дитини, витяг з амбулаторної картки неповнолітньої дитини, копії рішень суду про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, довідка про розрахунок заборгованості по аліментам. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, зазначені позивачем обставини не спростував, доказів на заперечення позову суду не надав. Позивач та її представник проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували. Суд ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 10.08.2002, що його було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом 177 (а.с.4). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.05.2016 шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.100). Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка є дитиною-інвалідом дитинства (а.с.8,9,26-30,33). [PERSON] потребує постійного домашнього догляду та дорогого лікування (зворотній бік а.с.8, а.с.31, 32,41-51), на підставі чого її матір [PERSON] не має змоги працювати та отримувати постійний дохід. Єдине джерело доходу останньої - це державна соціальна допомога на дитину - інваліда та надбавка на догляд за дитиною інвалідом, яка складає 13 240 грн. 80 коп. у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року, що підтверджується довідкою № 557 від 12.04.2016, виданою УПСЗН м. Горішні Плавні (а.с.25). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.06.2016 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму, щомісячно, починаючи з 11.04.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.99). Як вбачається із довідки - розрахунку від 16.11.2016, виданої Горішньоплавнівським міським ВДВС № 7015, заборгованість за несплату [PERSON] аліментів складає 16 515 грн. 29 коп. за період з 11.04.2016 по 16.11.2016 (а.с.98). Судом встановлено, що позивач разом із неповнолітньою дочкою [PERSON], 2004р.н., зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (зворотній бік а.с.4). Зазначена квартира була придбана у шлюбі [PERSON], що підтверджується договором купівлі - продажу від 24.12.2007 (а.с.6) та згідно довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є єдиним власником даної квартири (а.с.7). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено в ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ст.368 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Тобто, за наявності певних обставин суд може відступити від принципу рівності часток подружжя в праві на майно. Сімейний Кодекс України передбачає дві можливі підстави для такого відступлення: - наявність обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї (ч.2 ст.70 СК України); - наявність дитини (дітей), а також непрацездатних повнолітніх сина, дочки, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3 ст.70 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що поділ квартири не в рівних частках має своє обґрунтовування в наступних свідченнях, на утриманні позивача знаходяться неповнолітня дочка інвалід дитинства [PERSON], 2004р.н., яка потребує коштовного лікування та постійного домашнього догляду, відсутність змоги позивачу постійно працювати та отримувати заробіток, відповідач на даний час матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість у зв'язку з несплатою аліментів, а тому суд враховуючи інтереси позивача та дитини вважає за необхідне відступити від рівності часток. У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що підлягають задоволенню у повному об'ємі. Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved