Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до Путивльського районного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що між нею та відповідачем 19.05.2012 було зареєстровано шлюб. У шлюбі у них з відповідачем народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10.02.2017 шлюб між сторонами було розірвано. На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться повністю на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу відповідач на утримання їхньої неповнолітньої дочки не надає, хоча є здоровою та працездатною особою, працює та має постійний високий дохід у розмірі 18000 грн. щомісячно, який не декларує офіційно. Інших осіб відповідач на утриманні не має, має нерухоме майно та транспортний засіб. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5500 гривень щомісячно, стягнувши аліменти й за минулий час - з 01.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з тим, що відповідач ухилявся від їх сплати. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 02.12.2020 було відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження. Протокольною ухвалою від 01.02.2021 розгляд справи було відкладено на 16.02.2021 за письмовим клопотанням відповідача. 16.02.2021 в судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неприбуття не повідомив, відзив на позов не подав. За згоди представника позивача Путивльським районним судом Сумської області 16.02.2021 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яку занесено до протоколу судового засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того, представник позивача зазначала, що позивачем вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а саме - вона неодноразово телефонувала відповідачеві та направляла йому смс-повідомлення, однак відповідач ухилився від їх сплати. У зв`язку з чим представник позивача просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме - з 01.10.2019. Крім того, представник позивача звертала увагу суду й на ту обставину, що зазначений позивачем розмір аліментів 5500 грн. щомісячно обґрунтований в тому числі й тим, що позивач змушена нести додаткові витрати, пов`язані з тим, що дитина хворіє, що підтверджується доданими до позовної заяви медичними документами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Так, між позивачем та відповідачем 19.05.2012 зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10.02.2017 (а.с.7-8). Після розірвання зазначеного шлюбу позивачеві було залишено прізвище - « [PERSON] ». Від даного шлюбу у сторін є дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.2012 (а.с. 6). 20.02.2020 позивачем було зареєстровано шлюб з громадянином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.02.2020 (а.с. 9), після реєстрації якого позивачем було обрано прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом ЖЕК від 21.08.2020 (а.с. 10). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При визначенні розміру аліментів з врахуванням положень ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів зазначає, що при визначенні розміру аліментів він керується нормами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-ІХ від 15.12.2020, щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, оскільки відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком від 6 до 18 років станом на дату ухвалення рішення становить 2395 грн. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідачем не надано, а в судовому засіданні не встановлено факту незадовільного стану здоров`я відповідача або будь-яких інших обставин, які б створювали істотні перешкоди відповідачу задля забезпечення дитини товарами першої необхідності, щоб створити усі необхідні умови для всебічного розвитку своєї дитини. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Щодо розміру доходів відповідача, то суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру таких доходів, а також наявності у останнього транспортного засобу та нерухомого майна. Разом з тим, відповідачем не надано, а в судовому засіданні не встановлено факту незадовільного стану здоров`я відповідача, або будь який інших обставин які б створювали істотні перешкоди відповідачу задля забезпечення дитини товарами першої необхідності, щоб створити усі необхідні умови для всебічного розвитку своєї дитини. На думку суду вказаний позивачем розмір аліментів на утримання дитини є частково обґрунтований та повинен становити мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме - 2395 грн. При визначенні розміру аліментів судом також враховано те, що позивач позбавлена можливості одна нести витрати з утримання дитини і за таких обставин обов`язок забезпечення витрат на прожитковий мінімум дитини лягає на відповідача, а відтак дана позовна вимога підлягає до частковому задоволенню. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.03.2020 у справі № 759/10277/1 (провадження № 61-22317св19) зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. З огляду на таке, на думку суду, саме вказаний розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим, та підлягає стягненню з відповідача. При цьому, при визначенні вказаного розміру аліментів суд враховує в тому числі й стан здоров`я дитини, на підтвердження якого позивачем надано відповідні медичні документи, які підтверджують факти неодноразового звернення позивача до медичних закладів, у зв`язку з захворюванням дитини (а.с.11-51). При цьому суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлена права в силу вимог ст. 185 СК України у випадку наявності спору щодо розміру участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані хворобою дитини, звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача зазначених витрат. Щодо вимоги позивача про присудження аліментів на дитину з 01.10.2019 суд зазначає наступне. В силу положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В силу положень ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів позивач звернулася 09.09.2020, що підтверджується відтиском штампу про надходження позовної заяви до суду (а.с.1). В судовому засіданні представник позивача зазначала, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а саме - неодноразово телефонувала відповідачеві з цього приводу, а також відправляла смс-повідомлення, однак, відповідач ухилився від сплати аліментів. Разом з тим, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачем вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. З огляду на таке, суд при ходить до висновку про те, що аліменти з відповідача підлягають стягненню з дня пред`явлення позову - 09.09.2020 і до повноліття дитини, а не з [INFO] , про що просила у заявленому позові позивач. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В зв`язку з частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору 840 грн. 80 коп., від сплати якого позивач була звільнена. На підставі наведеного та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: partial