Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача: Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області, про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав на дитину, яким просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, що був встановлений рішенням Білозерського районного суду Херсонської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON], [INFO] та покласти на відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказала, що 14 листопада 2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] року народилася донька [PERSON]. 29.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 20.09.2011 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.07.2011 року до повноліття дитини. Даний виконавчий лист перебував на виконанні у виконавчій службі Нижньогірського районного управління юстиції АР Крим, проте у зв'язку з окупацією АР Крим відсутня можливість надати копії будь-яких постанов, що були сформовані державними виконавцями в ЄДРВП. На даний момент неповнолітня донька сторін [PERSON] потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Тож позивач вважає за доцільне змінити спосіб стягнення стягнутих з відповідача аліментів в твердій грошовій формі у розмірі 1000 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, оскільки на даний час позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої [PERSON] одягом, харчуванням, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби її лікування, відвідування необхідних гуртків, а відповідач мешкає на тимчасово окупованій території АРПК, не приймає участі у вихованні та розвитку дитини ні в матеріальному, ні в психологічному плані, ухиляється від сплати аліментів, має мінливий дохід. Відомостей про його заробітну плату у позивача немає. На обґрунтування вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав позивач вказала, що [PERSON] з 2011 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню доньки, аліменти не сплачує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує їй належного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток дитини, не спілкується з нею. Відповідач не бере участі й у вихованні доньки, не відвідує батьківські збори, не забирає дитину зі школи. Окрім того, у 2011 році перед від'їздом до АР Крим, відповідач надав [PERSON] заяву, якою не заперечував проти задоволення позову щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки. Позивач в судовому засіданні підтвердила викладені в позові обставини, просила задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідно до порядку, визначеному ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, в судові засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Представник Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Бондаренко Г.І. не заперечувала проти задоволення позову, вважає його таким, що відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2018 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області 27 квітня 2010 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Дніпровською сільською радою Білозерського району Херсонської області 14.11.2009 року, [PERSON] та [PERSON] з 14 листопада 2009 року перебували у шлюбі, який був розірваний 29.11.2011 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області № 2-1002/2011. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області № 2-1014/11 від 20.09.2011 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів, в тому числі, про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 22.07.2011 року до повнолітня дитини. З листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с. 15) вбачається, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавче провадження за параметрами пошуку «ПІБ стягувача - [PERSON]», виконавчі документи, за якими стягувачем є позивач зареєстрованими в органах державної виконавчої служби АР Крим не значаться. Разом з тим, в Автоматизованій системі виконавчого провадження значиться зареєстрованим ВП № 29741716 за яким стягувач фізична особа російською мовою «[PERSON]». Зокрема, в АСВП міститься інформація що по виконавчому листу Білозерського районного суду Херсонської області № 2-1014/11 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ніжньогірського районного управління юстиції АР Крим 10.11.2011 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до виконавчого документа стягувачем не додано заяву про прийняття до виконання виконавчого документу, а також у підставах відмови у відкритті провадження міститься посилання на обов'язковість пред'явлення до виконання оригіналу виконавчого документу. Інша інформація щодо виконання вказаного виконавчого документу відсутня. У зв'язку з окупацією АР Крим відсутня можливість надати копії будь-яких постанов, що були сформовані державними виконавцями в ЄДРВП. З довідок виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 1087 від 27.03.2018 року, № 1582 від 09.03.2017 року, характеристики на ученицю БЗПЗСО №2 [PERSON], [INFO], вбачається, що позивач зареєстрована та проживає разом зі своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Дитина знаходиться на утриманні матері. З листа Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 05.11.2018 року вбачається, що за період звітності з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року інформації про доходи ф/о [PERSON] в ЦБД ДРФО немає. Відповідно до положень ст. 180 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 ч. 3 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ст.ст. 182 ч.2, 184 ч.1 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Правовою позицією ВСУ по справі за № 143цс13 визначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (Зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року внесено зміни до ст. 182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789ХІІ (789912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з метою захисту права дитини на належне утримання, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження,

Outcome: approved