Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.03.1996 померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну частку (пай), що знаходиться на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, розміром 4,95 в умовних кадастрових гектарах. Як спадкоємець померлого вона звернулась до Путивльської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у зв'язку зі спливом шестимісячного строку. Посилаючись на те, що пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки помилково вважала, що як спадкоємець за заповітом немає обмежень в часі для прийняття спадщини, не мала правовстановлюючих документів на майно, не знала про наявність земельної частки (паю), просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не зявилась, справу просила розглянути за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує (а.с.22). Відповідач надав суду письмову заяву про визнання позову, просив справу розглянути за відсутності його представника (а.с.30). Представник третьої особи в судове засідання не зявилась, справу просила розглянути за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.23) Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у \~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено судом і підтверджується матеріалами справи те, що 25.03.1996 в м.Суми померла мати позивача [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована в [INFO] і проживала одна (а.с.5,6, 8,9). Із копії заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області 12.12.1992, зареєстрованого в реєстрі за №129, вбачається, що все своє майно [PERSON] заповідала доньці [PERSON] (а.с.7). Як видно з витягу зі спадкового реєстру від 08.02.2018, довідки Путивльської районної державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.23,27). Крім того, інформація про прийняття спадщини особами, які постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з нею та вважаються такими, що прийняли спадщину, відсутня. Як розяснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У відповідності з пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки строк прийняття спадщини після смерті матері позивача, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, закінчився 25.00.1996 року, немає підстав для застосування пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень нині діючого ЦК України. За правилами ст.525 ЦК УРСР (1963р. ) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст.526 ЦК УРСР). Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України (1963 р.) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. З такою заявою Новослобідська сільська рада, якій було відомо про смерть [PERSON] 25.03.1996, до суду не зверталась. Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/ «законні сподівання» вчиняти певні дії. Зокрема, у рішенні у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X, що згодом відображено і у рішенні «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт 22, ECHR 2011, встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу. Враховуючи те, що відповідач позов визнав, а також виходячи з засад справедливості, виваженості та розумності, суд вважає можливим визначити позивачу, у якій виникли правомірні очікування щодо відповідного спадкового майна, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, інші особи, в тому числі територіальна громада на спадкове майно не претендують, а тому визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved