Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача в якій посилається на те, що вона є власником будинку у м. Чернівці по вул. Лінійній, 14. Зазначає, що разом із нею у вказаному будинку зареєстрований відповідач. Вказує, що [PERSON] являється колишнім її колишнім чоловіком та з 2005 року не проживає разом з нею у будинку, не вносить плату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, відповідач є сторонньою особою для власника квартири. У звязку із викладеним позивач просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. У судовому засіданні позивач дала пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на спадщину серії ВМІ № 292370 від 17.09.2009 року та згідно відомостей із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач є власником 5/8 частин будинковолодіння по вул. Лінійній, 14 у м. Чернівці. Згідно довідки виданої ПП «Садгора-Сервіс» № 5623 від 21.11.2016 року у будинку № 14 по вул. вул. Лінійній у м. Чернівці окрім інших, зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-МИ 003846 від 14.09.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14.09.2005 року. Згідно акту № 87 від 23.11.2016 року, затвердженого директором ПП «Садгора-Сервіс», [PERSON], який зареєстрований у будинковолодінні по вул. Лінійній, 14 у м. Чернівці, фактично не проживає там протягом 10 років. Таким чином встановлено, що відповідач дійсно тривалий час, із 2005 року не проживає у вищевказаній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Так, подаючи до суду негаторний позов, позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користування своєю власністю, які заважають їй здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. З метою визначення кола членів сімї власника житла беруться до уваги положення ст. 64 ЖК України де до них відноситься дружина наймача, їх батьки і діти. За умови розірвання шлюбу між сторонами, враховуючи той факт, що останній не проживає у вказаній квартирі та не повязаний спільним побутом із її мешканцями, [PERSON] не може належати до членів сімї власника. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї, а тому в даному в випадку власник обгрунтовано звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. Що стосується позовних вимог про примусове зняття з реєстрації варто зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи або остаточного рішення суду. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «знаття з реєстрації» нерозривно повязане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право такого користування, виселення із займаного приміщення та інше). У звязку із цим, обовязок щодо зняття з реєстрації за місцем проживання особи можливий для застосування при вирішенні спору про житлові права. Враховуючи викладене, обовязок уповноважених на те органів зняти з реєстрації особу, виникає з моменту остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому відсутні підстави примусового знятті відповідача з реєстрації місця його проживання. Таким чином,

Outcome: partial