Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька та оформлення і видачу проїзних документів, який мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] (далі-відповідач), який було розірвано 25.07.2013 року. В шлюбі з відповідачем у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею. Відповідач з дочкою не спілкується, участі у її вихованні та розвитку не приймає. У звязку з тим, що дочка скаржиться на пульсуючий біль в районі серця, позивач хоче щоб її обстежили в профільних клініках м. Москви (Російська Федерація). Крім цього, відпочинок дитини за кордоном під час літніх канікул в школі відповідатиме її інтересам та сприятиме всебічному та гармонійному розвитку. Для того щоб виїхати з дитиною за межі України без супроводу батька, позивачу необхідно оформити документи на виїзд дитини, на що потрібна згода відповідач, який її безпідставно не надає. Вказане стало приводом для звернення до суду за захистом прав дитини. За заявою позивача про залишення позовної вимоги без розгляду, ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області постановленою в судовому засіданні 07.07.2015 року, вимогу [PERSON] про надання їй дозволу, без згоди батька, на оформлення та виготовлення проїзних документів на право тимчасового виїзду за кордон в Російську Федерацію, терміном на чотири роки, неповнолітньої дочки - [PERSON], на підставі ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України, залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав в повному обсязі. Представник Липовецької районної державної адміністрації (орган опіки і піклування) в судовому засіданні повідомив суд, що виїзд дитини за кордоном для відпочинку і оздоровлення, відповідає інтересам дитини та сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Представник Липовецького районного сектору Державної міграційної служби України у Вінницькій області в судовому засіданні повідомив, що для виготовлення проїзних документів на дитину згоди батька не потрібно, щодо решти заявлених вимог, проти їх задоволення не заперечував. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для справи і вирішення спору по суті, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON], з яким мають спільну малолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 159330 від 22.05.2002 року (а.с. 7). 25.07.2013 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області (справа № 136/1345/13-ц) шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8-10). З пояснень представника позивача суд встановив, що дитина впродовж року скаржиться на пульсуючий біль в районі серця. Мати дитини хоче щоб дочку обстежили в профільних клініках м. Москви (Російська Федерація), крім цього, відпочинок дитини за кордоном відповідатиме її інтересам та сприятиме всебічному та гармонійному розвитку. Відповідач, будучи батько дитини, безпідставно не дає згоди на її виїзд за межі України та оформлення документів, тим самим ігноруючи інтереси самої дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 150 ч.2 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч.3 ЦК України). За змістом ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів малолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. При цьому, суд приймає до уваги той факт, що неможливість отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою медичного обстеження та відпочинку, шкодить інтересам дитини.

Outcome: approved