Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачка зазначає, що їй, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26536085 від 09.09.2014; лист №834/6 від 02.04.2014, КП Мелітопольське МБТІ; план будинку; експлікація приміщень до плану будинку). В вказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , який в 2004 році виселився з будинку. Останнє відоме місце мешкання відповідача - [ADDRESS] . Весь вказаний час [PERSON] , не бере участі в утриманні та ремонтах будинку, в оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач вивіз з будинку всі свої речи. Вказані обставини можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] , явку яких до суду позивачка може забезпечити самостійно. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як вбачається зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності/а.с.4/. Відповідно до довідки голови квартального комітету № 24 Гладкової Н.В. від 17.06.2021, відповідач [PERSON] , 1971 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2004 року не мешкає/а.с.8/. Згідно повідомлення відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області №5194 від 30.06.2021, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале непроживання відповідача у вказаному вище житловому приміщенні, а також та обставина, що відповідач не приймає участі в утриманні вищевказаного будинку, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки його реєстрація в належному [PERSON] будинку порушує її право на користування та розпорядження власністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак при звернені до суду з даним позовом позивачем не був сплачений судовий збір, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved