Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 07.08.2004 року у відділі РАЦСу Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №19. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . 14.12.2020 року рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідач добровільно надати позивачу допомогу на утримання неповнолітніх дітей відмовляється, не приймає участі у її вихованні та утриманні, діти повністю перебувають на утриманні позивача, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Посилається на те, що відповідач офіційно працевлаштований та за станом здоров`я може надавати систематичну допомогу на утримання дітей. Просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні 26.05.2021 року позивач позов підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач матеріально не допомагає, із старшим сином не спілкується, а діти перебувають лише на її утриманні. Представник позивача у судовому засідання позов підтримав та просив такий задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у запереченнях, при цьому додатково пояснив, що згідно Розпорядження Мукачівської РДА Закарпатської області від 10.06.2021 року, встановлено порядок та спосіб участі позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у вихованні дітей, зокрема у рівних частинах. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2004 по 14.12.2020 року. 14.12.2020 року рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно із довідкою №19 від 16.04.2021 року ОСББ «Фабрична 25 Воловець-Оптиміст», неповнолітні [PERSON] 2006 р.н. та [PERSON] 2016 р.н. зареєстровані разом із відповідачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Як вбачається із копії паспорта гр.України [PERSON] , остання з 06.11.2020 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] , однак як встановлено в судовому засіданні фактичного проживає за адресою [ADDRESS] . Крім того, відповідачем в підтвердження своїх заперечень, надав письмові пояснення гр. [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідачем не заявлено клопотання про допит таких свідків, а тому перевірити дійсність викладених пояснень в заявах суд не міг. Разом з тим, як вбачається із Висновку Служби у справах дітей Мукачівської РДА Закарпатської області №237/01-08 від 28.05.2020 року, остання вважає за доцільне розділити в рівних долях між батьками [PERSON] та [PERSON] процес участі у вихованні та утриманні синів. В подальшому, Розпорядженням Мукачівської РДА Закарпатської області №212 від 10.06.2021 року, із врахуванням факту спільного проживання батьків із дітьми, встановлено порядок та спосіб участі у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, суд враховує, що відповідно до наведених вище положень СК України аліменти стягуються на користь того із батьків з ким проживає дитина, за відсутності домовленості між батьками щодо способу та порядку утримання дитини та ухилення одного із батьків від надання відповідної допомоги на утримання. По даній справі встановлено, що на теперішній час сторони проживають разом із дітьми за однією адресою [ADDRESS] та утримуються ними спільно. Будь-яких доказів тому, що відповідач ухилявся від обов`язку з утримання дітей до цього, позивачкою у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України суду не представлено. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Враховуючи викладені обставини, суд, даючи оцінку доказам наявним у матеріалах справи, з огляду на вимоги розумності та справедливості, дійшов висновку про те, що за умови невизначеності місця проживання дітей з одним із батьків у передбаченому законом порядку та сторони разом із дітьми продовжують мешкати разом та спільно їх утримувати, на теперішній час відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання дітей саме з відповідача. В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами. Оскільки позивачку в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору та в зв`язку із відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed