Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі, зазначеному у заяві (а.с. 188) 15698,88 грн. та заборгованості по заробітні платі в розмірі 1706, 40 грн., моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Мотивує свій позов тим, що за трудовим договором від 01.09.2016р., укладеного між нею та ФОП [PERSON], вона була прийнята на посаду менеджера (управителя) із збуту. 05.08.2016 р. позивачка вирішила звільнитись за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Проте, 09.08.2016 року наказом №2 її було звільнено з роботи з підстав, передбачених п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри з боку роботодавця. Вважає, що процедура її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, визначена законом, не була дотримана відповідачем. Тому позивач вважає, що її звільнення із займаної посади є незаконним та безпідставним з огляду на те, що вона займала посаду, яка не передбачає безпосереднього обслуговування грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей. При звільнені її з посади з нею не було здійснено повний розрахунок по заробітній платі, а саме не виплачено заробітну плату за липень 2016 року та з 1 по 9 серпня 2016 року. В свою чергу відповідач подала зустрічну позовну заяву про стягнення з [PERSON] 70983,20 грн. відшкодування завданої шкоди. Мотивуючи свою заяву тим, що після перевірки документації вона виявила, що [PERSON] привласнила кошти, які були прийняті нею від замовників, для виконання замовлень на загальну суму 70983,20 грн. У зв'язку із цим вона звернулась до правоохоронних органів про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ознаками злочинів, передбачених ст. 190, 191 КК України. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили їх задовольнити, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. У зустрічних позовних вимогах просили відмовити у зв'язку з їз недоведеністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та вказав, що позивачка здійснювала операції з прийому коштів від замовників продукції, яка підлягала реалізації, а тому виявивши факт привласнення коштів, які отримувала позивачка у зв'язку з виконанням своїх обов'язків, звільнила її у зв'язку із втратою довіри. Водночас просив задовольнити зустрічний позов та стягнути [PERSON] шкоду заподіяну нею при виконанні трудових обов'язків. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 01.09.2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) був укладений трудовий договір. Відповідно до наказу № 2 від 09.08.2016 року [PERSON] було звільнено з посади менеджера за п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри з боку роботодавця. Підставою для звільнення зазначено акт перевірки № 01 від 09.08.2016 року.( а.с. 39). Із даним наказом ознайомлена [PERSON] про що свідчить її підпис. Судом досліджені заяви [PERSON] про надання їй відпустки з 05.08.2016 року та про звільнення її з 05.08.2016 року. (а.с.86,87). Вказані заяви не містять відміток про їх реєстрацію за вхідною кореспонденцією, а тому суд не бере їх до уваги як такі що підтверджують бажання [PERSON] звільнитись саме з підстав зазначених у заяві. Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Статтею передбачено що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п.2 ст. 41 КЗпП України). Пленум Верховного Суду України у пункті 28 Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпПпро строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Отже, при вирішенні питання щодо дотримання вимог закону при звільненні працівника відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України встановленню підлягають обставини щодо трудової функції працівника, а саме чи пов'язана вона з безпосереднім обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей, при цьому закон не визначає чіткого кола працівників, які можуть здійснювати вказані функції. Крім цього встановленню підлягає наявність винної поведінки працівника незалежно від форми вини. Судом досліджені умови трудового договору укладеного з [PERSON], пунктом 2 якого визначено, що [PERSON] зобов'язана була виконувати обов'язки менеджера (управителя) із збуту, а саме: організовувати збутову діяльність відповідно до замовлень і укладених договорів, забезпечувати постачання продукції споживачам у встановлені терміни в повному обсязі, вносити пропозиції щодо коригувань цін на продукцію, виконувати роботу з укладення договорів на постачання продукції, складати заявки, зведені відомості замовлень, організовувати і контролювати своєчасне відвантаження готової продукції відповідно до укладених договорів, одержувати та аналізувати претензії від покупців щодо невідповідності якості, кількості і комплектації продукції, яка постачається, порушення термінів постачання. Крім цього дорученням від 01.09.2015 року ФОП [PERSON] уповноважує [PERSON] на укладення від її імені договорів поставки та монтажу металопластикової продукції на суму в межах 50000 грн. по кожній угоді та приймати готівкові кошти в якості розрахунку згідно укладених договорів. Доручення видане строком на 1 рік. (а.с.116) Прибутковими касовими ордерами (а.с. 117-154) підтверджується, що [PERSON] на постійній основі здійснювала приймання готівкових коштів від замовників, про що свідчить її підпис у графі «одержав касир». Вказаний факт не заперечується представниками позивача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що свого часу вона створила торгівельну марку та здійснювала підприємницьку діяльність з реалізації метало пластикових виробів, а потім ці функції вона передала своїй мамі на підставі договору франчайзингу від 01.07.2015 року. На підставі доручення від 01.07.2015 року вона була повіреною у справах ФОП [PERSON] по здійсненню юридичних дій від її імені в підприємницькій діяльності. Пояснила, що [PERSON] спочатку працювала у неї, а потім була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] Обов'язки [PERSON] залишались ті самі. Вони їй довіряли. [PERSON] постійно працювала з готівкою. У них був сейф. Ключі від сейфу та офісу були у [PERSON] Договори підписувала її мама [PERSON] На той момент бухгалтер їх не обслуговував. Книгу доходів вела її мама. Їй відомо, що зателефонував замовник [PERSON] та повідомив, що він у лютому 2016 року уклав договір та вніс кошти, проте після перевірки виявилось, що вказаний договір не зареєстрований, а замовлення не запущено до роботи. Коли вони почали проводити перевірку, то знайшли договір за липень 2016 року, проте замовник [PERSON] сказав, що підпис у договорі йому не належить. Після чого з ним був підписаний новий договір та виконане його замовлення, за яке він вніс кошти. Після чого була проведена перевірка та було з'ясовано, що це був непоодинокий випадок привласнення коштів [PERSON] Їй нічого не відомо про те що [PERSON] бажала звільнитись за власним бажанням. Її заяви вона не бачила. Знає, що [PERSON] зникла з міста Світловодська. Беручи до уваги з'ясовані обставини, суд приходить до переконання, що трудова функція [PERSON] у ФОП [PERSON] була пов'язана з безпосереднім обслуговуванням грошових коштів. Факт вчинення діяння, яке стало підставою для недовіри з боку роботодавці [PERSON] підтверджується такими доказами. 08.08.2016 року замовник [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] із заявою (а.с.64) за змістом якої він просить розібратися із неправомірними діями співробітника [PERSON], яка отримала від нього кошти згідно договору № 010306 від 02.02.2016 року. В день підписання договору він вніс кошти у сумі 6000 грн. згідно прибуткового касового ордеру, який отримав від [PERSON] 18.06.2016 року, 19.06.2016 року, 20.06.2016 року, сплатив кошти у загальній сумі сумі 14000 грн., а саме сплатив відповідно - 7000 грн., 3000 грн. та 4000 грн. Не зважаючи на проведену ним оплату виконання замовлення так і не було розпочато. При спілкуванні з [PERSON] остання відстрочувала початок робіт, посилаючись на велику зайнятість. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] у якості свідка суду пояснив, що він 02.02.2016 року уклав договір, замовив та оплатив металопластикові вікна, а потім поїхав у Грузію. Коли звернувся з приводу невиконання замовлення, то йому показали другий договір від 18.06.2016 року, не з тими розмірами вікон, які він замовляв. Підпис у договорі від 18.06.2016 року йому не належав. Він підписував договір від 02.02.2016 року. Вікна йому поставили на підставі договору від 08.08.2016 року. Договором № 010306 від 02.02.2016 року підтверджується, що [PERSON] замовив у ФОП [PERSON] металопластикові вироби (а.с.106-110). Прибутковими касовими ордерами підтверджується приймання касиром [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 6000 грн. - 02.02.2016 року, 7000 грн. - 18.06.2016 року, 3000 грн. - 19.06.2016, 4000 грн. - 20.06.2016 року.(а.с.65) Квитанціями до прибуткового ордеру від 02.02.2016 року вбачається, що [PERSON] вніс до ФОП [PERSON] через касира [PERSON] 6000 грн. від 19.06.2016 року 3000 грн. 20.06.2016 року 4000 грн.(а.с.199) Договором № 00022 від 08.08.2016 року укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] (а.с.66-68) підтверджується, що з метою підтримання ділової репутації, яка постраждала у зв'язку із неправомірними діями [PERSON], а саме отримання нею грошових коштів від [PERSON], ФОП [PERSON] зобов'язується передати у власність [PERSON] металопластикові вироби згідно параметрів узгоджених сторонами та провести їх монтаж. Актом приймання-передачі від 24.08.2016 року (а.с. 73) підтверджується факт виконання зобов'язання за даним договором. Із змісту акту перевірки № 01 від 09.08.2016 року складеного у присутності [PERSON] та замовника [PERSON] (а.с.38) встановлено, що [PERSON] користуючись своїм службовим становищем та печаткою внаслідок неправомірних дій заволоділа грошовими коштами в загальній сумі 20000 грн. Із пояснень [PERSON] зазначених у даному акті, вбачається, що [PERSON] заперечує факт привласнення нею грошових коштів. [PERSON] ознайомився із вказаним актом та зазначив, що факти, викладені в акті, зазначені вірно. На підставі вказаного акту перевірки та наказу про звільнення [PERSON], ФОП [PERSON] видала наказ про утримання із заробітної плати [PERSON] суму середнього заробітку у рахунок відшкодування шкоди спричиненої нею при виконанні трудових обов'язків, направлення до правоохоронних органів заяви про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності та звернення до суду із позовом про стягнення заподіяної шкоди. Від підпису про ознайомлення із вказаним наказом та його отримання [PERSON] відмовилась, про що зазначену в акті (а.с.41) Із заяви [PERSON] (а.с.42) вбачається, що вона звернулась до правоохоронних органів з повідомленням про злочин, вчинений [PERSON] З повідомлення про початок досудового розслідування встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог закону внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2016 року за № 12016120270001497. (а.с.43) Даючи оцінку зазначеним доказам у їх сукупності, суд приходить до переконання, що [PERSON], здійснюючи безпосереднє обслуговування грошових коштів, своїми винними діями надала достатній привід для недовіри до неї з боку роботодавця [PERSON], а тому наказ про звільнення [PERSON] суд вважає таким, що відповідає вимогам закону. У зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання наказу № 2 від 09.08.2016 року про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та морально ї шкоди не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Із довідки від 20.05.2017 року (а.с. 178 ) вбачається, що [PERSON] за липень 2016 року до сплати належить заробітна плата у сумі 1308,24 грн. Згідно відомості на виплату грошей № ВЗП - 000014 за липень 2016 року їй виплачена заробітна плата у сумі 581 грн. 91 коп. (а.с. 198) Таким чином за липень 2016 року сума невиплаченої заробітної плати складає 726 грн. 33 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо зустрічних позовних вимог відповідача ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної працівником, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з такого. Як вбачається із зустрічного позову ФОП [PERSON] в обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час перевірки своєї документації вона виявила, що кошти, які були отримані [PERSON] по приходним касовим ордерам на загальну суму 70983, 20 грн. були привласнені нею та не передані їй. На її думку в діях [PERSON] наявний склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 191 КК України. Вважає що своїми діями [PERSON] заподіяла їй шкоду на суму привласнених коштів. Питання щодо гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, регулюються главою ІХ КЗпП України. Зокрема ст.130 КЗпП України передбачені загальні підстави та умови матеріальної відповідальності працівників. Із змісту вказаної норми випливає, що притягнути працівника до матеріальної відповідальності можливо лише за одночасної наявності наступних умов: 1)порушення працівником, покладених на нього трудових обов'язків, 2)наявності прямої дійсної шкоди, 3)вини працівника, 4)причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями чи бездіяльністю працівника та заподіяною шкодою. А відповідно до ст. 138 КЗпП України обов'язок доказування наявності зазначених умов покладається на власника або уповноважений ним орган; Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку доказам наданим ФОП [PERSON] на підтвердження своїх вимог, суд не може прийняти їх як такі, що підтверджують умови, за яких можливе настання матеріальної відповідальності працівника за заподіяну шкоду підприємству. А саме ФОП [PERSON] не доведено, які саме посадові обов'язки були порушені [PERSON], які призвели до наслідків у вигляді матеріальної шкоди. Не доведена наявність прямої дійсної шкоди, а саме реальних втрат підприємця. Надані суду документи, які долучені до зустрічної позовної заяви не можуть бути доказом реальних збитків підприємця, оскільки вказана обставина повинна підтверджуватись даними бухгалтерського обліку. Крім цього не надано доказів на підтвердження причино-наслідкого зв'язку між діями чи бездіяльністю [PERSON] та наслідками, що настали. Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадку, коли між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Беручи до уваги вказані обставини, суд дійшов висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається відповідач ФОП [PERSON], не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. На підставі викладеного та п. 2 ст. 41, ст.ст.130, 134, 138 КЗпП України,

Outcome: partial