Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації вимушеного простою. В обгрунтування позову посилається на те, що працювала у відповідача на посаді заступника директора, при звільненні їй не була виплачена заробітна плата. Крім того, з 01.11.2013 по 31.01.2014 їй примусово була надана відпустка без збереження заробітної плати та мав місце вимушений простой без її згоди 9 листопада 2013 по січень 2014. Таким чином, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 171 день в розмірі 38 817 грн. 86 коп.; нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 45 524 грн. 16 коп., компенсацію вимушеного простою в розмірі 18 333 грн. 06 коп. та інфляційні втрати в розмірі 7 504 грн. 57 коп. Позивач в судове засідання не з»явилась, про час та місце судового засідання повідомлена, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, був повідомленим про час та місце судового засідання, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти позову та просить його задовольтнити повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що з 01.01.1997 позивачка працювала у відповідача на посаді заступника директора. З 05.02.2014 року позивача наказом №Мі/к-12 від 05.02.2014 року було звільнено за ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Встановлено, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач в день звільнення не виплатив позивачу заробітну плату в розмірі 45 524 грн. 16 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України підприємство, установа, організація згідно з частиною 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено вище, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, а тому на підставі статті 117 КЗпП України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки, а саме з 05.02.2014 до дня подачі позовної заяви становить 171 день в розмірі 38 817 грн. 86 коп. (227,02Х171), а також нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 45 524 грн. 16 коп. Також судовим розглядом встановлено, що позивачу примусово була надана відпустка з ініціативи адміністрації у період з 01.11.2013 по 31.01.2014, а тому за цей період загальна компенсація вимушеного простою складає 18 330 грн. 06 коп. та інфляційні витрати в розмірі 7 504 грн. 57 коп. Розрахунки надані позивачем є вірними, з ними погодився представник відповідача в письмовій заяві, а тому можуть бути використані судом при вирішенні даної справи по суті. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору 1 101, 75 грн.

Outcome: approved