Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 14688,55 гривень та компенсації у розмірі 5011,85 гривень, середнього заробітку у розмірі 13136,74 гривень з дня звільнення по день звернення до суду та за час розгляду справи у суді по день ухвалення рішення суду, моральної шкоди в розмірі 1000 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 292,32 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що працював в ПрАТ «АзовЕлектроСталь». 13.02.2015 року була звільнена за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. Роботодавець при звільненні не провів повний розрахунок з позивачем. У ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з ПрАТ «АзовЕлектроСталь» середній заробіток в розмірі 13136,74 гривень, моральну шкоду в розмірі 200 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 14688,55 гривень та компенсації в розмірі 5011,85 гривень, а також середнього заробітку за час розгляду справи в суді по день ухвалення рішення суду позивач залишила без розгляду, про що постановлена ухвала. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку за відсутності представника відповідача. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надіслав до суду заперечення на позов, у яких позовні вимоги не визнав. Зазначив, що розмір середньої заробітної плати позивача визначається відповідачем у розмірі 86,43 гривень. Розрахунок кількості робочих днів з 14.02.2015 року по 15.09.2015 року не відповідає графіку роботи позивача № 1 на 2015 рік. Згідно з графіком цей період складає 144 робочих дні. Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначає, що позивач повинна була довести наявність обставин, за яких вона була вимушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя, що виникли внаслідок затримки розрахунку з нею та взагалі мали місце. Також вважає необґрунтованим стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх необґрунтованими та завищеними. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 11.06.2007 року на підставі наказу від 07.06.2007 року № 23к працювала у ковально-пресовому цеху № 192 ПрАТ «АзовЕлектроСталь» провідним інженером з праці. 01.02.2013 року на підставі наказу № 122к переведено в тому ж цеху № 192 начальником бюро організації праці і заробітної плати. 13.02.2015 року була звільнена за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату відповідно до наказу № 47к. Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП України та інших актів законодавства України. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно зі ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із змісту наведених норм, право працівника на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати підприємством звільненому працівникові усіх сум, що йому належать, як компенсація порушеного права на своєчасне отримання винагороди за працю при звільненні, знаходиться у залежності від вини підприємства. На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі № 6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч. 3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно даних зазначених позивачем в позові розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 86,43 грн. Відповідач в своїх письмових запереченнях повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 86,43 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно з вимогами ст. 61 ЦПК. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 86,43 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 86,43 грн. За даними представленого позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середньостатистична кількість робочих днів за графіком 01-1 за період з дня після звільнення з 14.02.2015 року по 15.09.2015 року складає 152 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.02.2015 року по 15.09.2015 року складає 13136,74 гривень (152 дні х 86,43 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 13136,74 гривень. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За п.8 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання своєчасного повного розрахунку, чим спричинив їй моральну шкоду, тому суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої при розрахунку грошової суми та строку невиплати позовні вимоги в цій частині з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 23 ЦК України, задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 200 гривень. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивачем суду надано договір про надання правової допомоги № 198 від 26.08.2015 року, укладений з адвокатом [PERSON], акт виконаних робіт від 26.08.2015 року № 198, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26.08.2015 року № 198 на суму 292,32 гривень, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON], витяг з єдиного реєстру адвокатів України, вищевказані судові витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, розмір якого становить 243,60 гривень, тому в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved