Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було зареєстровано з відповідачем 09.02.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 133. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], який проживає з позивачем. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що останніх три місяці сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не знаходять спільної мови щодо подружнього життя. Позивач зазначила, що збереження шлюбу та подальше спільне життя неможливе. Також, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище Юрчук. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Уточнила вимогу щодо стягнення аліментів та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 09.02.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 098398 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 133 (а.с. 3). Сторони по справі мають малолітню дитину (сина) [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 211878 виданого 28.01.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с. 4). Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, не проживають разом, за час окремого проживання подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки, сімя існує формально, на примирення позивач та відповідач не згодні та подальше спільне життя і збереження сім'ї вважають неможливим. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Отже, встановлення даних обставин, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень ст. 182 Сімейного кодексу України. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобовязані його утримувати. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив щодо сплати аліментів на утримання сина. Тому, при вирішенні спору суд виходить з доводів позивача щодо можливості відповідачем сплачувати аліменти та вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, за подання вимоги про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовна вимога про розірвання шлюбу задоволена, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання вказаного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved