Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що є власником квартири , що за адресою : [ADDRESS]. В квартирі на даний час зареєстрована її колишня невістка, [PERSON], яка з 2008 року після розірвання шлюбу з її сином [PERSON] в квартирі не проживає і місце її знаходження не відомо. Враховуючи те, що відповідач понад строки визначені законом в квартирі не проживає, а вона несе додаткові витрати за оплату житла просила суд визнати [PERSON] такою , що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою : [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позов підтримала , з обставин викладених в позові та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явилася, про розгляд справи повідомлена своєчасно та у встановленому порядку, суд за згодою позивача вважає за можливе провести розгляд справи без її участі. Ухвалою суду до участі в розгляді справи в якості третіх осіб залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON] Треті особи [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити. Третя особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ордеру № 026224 позивач отримала квартиру [ADDRESS] на себе, [PERSON] - чоловіка, [PERSON] - сина. Як убачається з довідки форми № 3 виданої ЖБК «Октава» вищевказана квартира є кооперативною та в ній зареєстровані [PERSON], [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - колишня невістка, [PERSON] та [PERSON] - онуки. (а.с.5) Шлюб між подружжям [PERSON] розірвано в 2007 році(а.с. 8) Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснювали, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2007 року, після розірвання шлюбу з [PERSON] зібрала свої речі та виселилася з квартири. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об*єктом права власності особи може бути , зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В ході розгляду справи встановлено , що на даний час відповідач не належить до члена сім*ї власника , спірну квартиру залишила добровільно та понад строки визначені ч.2 ст.405 ЦК України в ній не проживає. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім*ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі) , що йому належить , користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Беручи до уваги те , що право власника на розпорядження належним йому майном закріплене законом суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved