Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визначити частки співвласників [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в спільній сумісній власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:028:0108, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0439 га, по ј частці земельної ділянки кожному. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка по [ADDRESS] , що належить їй, чоловіку та донькам [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Оскільки частка у земельній ділянці, яка належала померлому чоловіку на праві спільної сумісної власності, не визначена, не може реалізувати своє право на спадкування та оформити спадщину. Ухвалою від 6 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунені. Ухвалою від 11 листопада 2020 року суд прийняв позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. 10 грудня 2020 року представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій просить позов задовольнити. 24 листопада 2020 року суд отримав клопотання відповідача [PERSON] про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача. 24 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] , в якому позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглянути за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що земельна ділянка площею 0,0439 га, яка знаходиться в [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] (позивачу), [PERSON] (відповідачу) та [PERSON] (відповідачу), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 056350 від 4 жовтня 2004 року. Як свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 1 листопада 2012 року та витяг про державну реєстрацію прав № 36077974 від 1 листопада 2012 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по ј частці кожному квартира [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 березня 2020 року. Позивач та їх спільні з померлим чоловіком доньки [PERSON] і [PERSON] відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка та батька. Відповідачі відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на користь позивача, про що свідчить довідка державного нотаріуса Першої Рівненської державної нотаріальної контори № 1206/02-14 від 23 вересня 2020 року. 22 вересня 2020 року державний нотаріус Першої Рівненської державної нотаріальної контори видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку квартири [ADDRESS] . Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено, оскільки за відсутності домовленості між співвласниками щодо поділу земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, у випадку смерті одного із співвласників, нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не може самостійно вирішити питання щодо поділу земельної ділянки чи визначення частки. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). За правилами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п.«г» ч.1 ст.87 ЗК України). За нормами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Докази, що між співвласниками земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , існувала будь-яка домовленість щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку у справі відсутні. Беручи до уваги, що квартира, яка розташована на земельній ділянці, належить співвласникам на праві спільної часткової власності по ј частці кожному, частки кожного співвласника у праві спільної власності на земельну ділянку є пропорційними до часток у праві власності на квартиру та становлять ј частки для кожного. Таким чином, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved