Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, обґрунтовуючи підставність позову таким. 23 квітня 1988 року, відповідно до Договіру купівлі-продажу будинку, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами, місцезнаходження якого: вулиця Коцюбинського, 38, село Щаслива, Липовецького району, Вінницької області. З 1979 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] - [PERSON], яка приходиться їй, [PERSON], рідною матірю. Вказаний будинок був придбаний для усієї сімї для зайняття городництвом. З часу придбання будинку і по теперішній час садибою користується лише вона: [PERSON], а саме: ремонтувала будинок і господарські споруди, підвела електропостачання, висадила фруктові дерева, користувалась земельною ділянкою. 02 червня 1998 року померла її мати [PERSON] - [PERSON], а 23 червня 2001 року помер чоловік матері - [PERSON] Вказану садибу після смерті матері та її чоловіка ніхто не успадкував, спадщина відумерлою не визнана, спір про право власності на дане майно відсутній. Отож вона, [PERSON], є єдиною особою, яка претендує на дане майно. З 23 червня 2001 року вона добросовісно заволоділа вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями, сплачує податки продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років, тобто вказаний обєкт нерухомості перебуває у її власності, однак, позивач вважає, що таке її право не визнається, а відтак потребує захисту судом, тому вона просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Коцюбинського, 38, село Щаслива, Липовецького району, Вінницької області. В судове засідання позивач не з'явилась, в адресованій суду заяві вказала про підтримання нею позовних вимог в заявленому обсязі, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Сільський голова с. Щаслива, Липовецького району Вінницької області, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, відтак підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні за відсутності сторін, в загальному порядку, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно Договору купівлі - продажу посвідченого секретарем Щасливської сільської ради 23 квітня 1988 року [PERSON], житель міста Вінниці, як покупець та [PERSON], як продавець, уклали Договір купівлі-продажу, предметом якого є житловий будинок, який належав продавцеві на підставі запису в погосподарській книзі Щасливської сільської ради за №217. Договір купівлі-продажу посвідчений секретарем Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області(а.с. 8). Факт належності нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в селі Щаслива, Липовецького району по вулиці Коцюбинського за № 38, [PERSON] підтверджується: свідоцтво № 299 про право власності на нерухомість, яке було видане виконавчим комітетом Щасливської сільської ради замість договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Щасливською сільською радою 23 квітня 1988 року, на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконкому Щасливської сільської ради від 28 листопада 2002 року за № 55 (а.с. 13); довідкою виданою виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Липовецького району від 09 грудня 2003 року № 823, відповідно до якої констатовано, що житловий будинок № 38, що розташований по вулиці Коцюбинського, в селі Щаслива, належав на праві власності [PERSON]І.(а. с. 15); довідкою цієї ж сільської ради від 18 лютого 2016 року за № 99 та від 23.02.2016 року за № 111 згідно з якими, земельна ділянка біля вищезазначеного будинку рішенням 10 сесії сільської ради 22 скликання від 19 серпня 1997 року передана безкоштовно у приватну власність [PERSON]І З довідки відділу реєстрації актів громадянського стану (а.с. 12) слід, що [PERSON] помер 23 червня 2001 року в місті Хмельницький. Відповідно до довідок виданих виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Липовецького району від 18.02.2016 року за №99 та від 23.02.2016 року за №111, судом встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 23 червня 2001 року, [PERSON] постійно користується житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, які розташовані за адресою: вулиця Коцюбинського, 38 с. Щаслива (а.с.14, 16). Ці факти також підтверджуються Актом від 23 лютого 2016 року, який складений депутатом Щасливської сільської ради, жителями села Щаслива та затверджений сільським головою (а.с. 17). Квитанції, що додані до матеріалів справи в якості доказів (а.с.18-21) свідчать про те, що позивачем сплачуються податки за земельну ділянку за місцезнаходженням житлового будинку в період її проживання. Із наданого позивачем страхового свідоцтва та договорів (свідоцтв) страхування (а.с. 22-28) вбачається, що [PERSON] починаючи з серпня 2005 року страхувала житловий будинок № 38, що знаходиться по вулиці Коцюбинського в селі Щаслива, Липовецького району. Наведене свідчить про те, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито для інших осіб, безперервно володіти нерухомим майном понад десять років об'єктом нерухомості. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. У ст. 344 Цивільного кодексу України вказано, що набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації , виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За правилами ст.344 ч.4 ЦК України, прямо передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі N 6-27245св07, в якій Верховний Суд України зробив категоричний висновок: визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2011 р. (щодо нерухомого майна). Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач добросовісно заволоділа нерухомим майном, а саме житловим будинком № 38 з господарськими будівлями, що розташований по вулиці Коцюбинського в селі Щаслива, Липовецького району, яке належало [PERSON] і продовжує ним відкрито для сторонніх осіб, безперервно володіти понад десять років, що не заперечується відповідачем - Щасливською сільською радою, Липовецького району. За таких обставин в контексті приведених правових норм регулювання спору, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини щодо набуття нею права власності за набувальною давністю на вищевказане нерухоме майно, а відтак позов обґрунтований та підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного, ст..328, 344 ЦК України та

Outcome: approved