Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька залишилися спадкоємці першої черги: дружина [PERSON], син- [PERSON], донька [PERSON] і донька, позивач у справі, [PERSON]. Всі спадкоємці у встановлений законом шестимісячний строк звернулися с заявами до державного нотаріуса про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, в тому числі земельна ділянка площею 7,000 га на території Варварівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.11.2004 року, виданий на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.06.2003 р., акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. 01 жовтня 2008 року відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКТ № 299794 на 1/4 частину земельної ділянки площею 7,000 га на території Варварівської сільської ради призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.11.2004 року, котрий був виданий на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.06.2003 р.,акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. Інші спадкоємці, тобто [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. В грудні 2016 року позивачці із відповіді ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Синельниківського відділу №1261/2-76 від 14.12.2016 р. стало відомо про те, що на земельну ділянку ( кадастровий номер [NUMBER]) загальною площею 7,000 га на території Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області було виготовлено державний акт [NUMBER] від 30.01.2009 року на ім'я [PERSON] на частку площі , а саме на 1,7288 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2759 від 01.10.2008 року, кадастровий № [NUMBER] і відбулась державна реєстрація права власності на земельну ділянку 1,7288 га за кадастровим номером [NUMBER] за [PERSON] . Позивач тривалий час позбавлена можливості зареєструвати належне їй право власності на вказане нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 7,000 га на території Варварівської сільської ради призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.11.2004 року. У зв'язку з викладеним позивач просить суд визнати недійсним державний акт про право власності на землю серії [NUMBER] від 30.01.2009 р. виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7288 га ( кадастровий номер [NUMBER]), розташовану на території Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області; скасувати державну реєстрацію право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7288 га ( кадастровий номер [NUMBER]), яке було зареєстровано на підставі державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] від 30.01.2009 р. Сторони і треті особи в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, позовні вимоги підтримали і не заперечували проти їх задоволення. Судом ухвалено про проведення судового розгляду за відсутності сторін і третіх осіб. Суд дослідив матеріали цивільної справи. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке було видано виконкомом Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області 05 січня 2008 року, актовий запис №1. За життя [PERSON] належала земельна ділянка площею 7,000 га , яка розташована на території Варварівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.11.2004 року, який був виданий на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.06.2003 р.,акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКТ № 299794 від 01 жовтня 2008 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримала право на 1/4 частину земельної ділянки площею 7,000 га на території Варварівської сільської ради призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.11.2004 року, котрий був виданий на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.06.2003 р., акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. В грудні 2016 року ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Синельниківського відділу надало позивачці лист №1261/2-76 від 14.12.2016 р. в якому зазначено про те, що на земельну ділянку ( кадастровий номер [NUMBER]) загальною площею 7,000 га на території Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області було виготовлено державний акт [NUMBER] від 30.01.2009 року на ім'я [PERSON] на частку площі , а саме на 1,7288 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2759 від 01.10.2008 року; вказаній частці земельної ділянки був присвоєний кадастровий № [NUMBER] і відбулась державна реєстрація права власності на земельну ділянку 1,7288 га за кадастровим номером [NUMBER] за [PERSON] . Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України- право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Крім того, статтею 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно до ст.364 ЦК України- співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір про виділ частки нерухомого майна в натурі між спадкоємцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].- не укладався, в судовому порядку це питання не вирішувалось, межі земельної ділянки в натурі не визначались. З 01 січня 2002 р. набрав чинності Земельний Кодекс України . Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України (з 01 січня 2002 року) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи права користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 02 травня 2009 року - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки ( п. 7 розд. Х «Перехідні положення» ЗК), одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди у розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Крім того, у ст. 126 Земельного Кодексу України, чинного на час видачі державного акту, передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку , на момент видачі державного акту серії ЯЖ № 827938 від 30.01.2009 р., тобто в 2009 році регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року №43 ( Інструкція втратила чинність 23.08.2013 року) на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства N 404 від 03.07.2013) . Відповідно до пунктів 1.12, 1.13 цієї Інструкції складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам всіх видів проводиться після перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженим в установленому законом порядку відведення цієї ділянки. Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Пунктом 2.1 .Інструкції передбачено, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Згідно з пунктом 2.3. зазначеної Інструкції - межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. При проведенні землевпорядних робіт для оформлення державного акту на землю на ім'я [PERSON] - не були виконані вимоги Інструкції від 04 травня 1999 року щодо відновлення меж земельних ділянок з закріпленням межовими знаками встановленого зразка, не виконані вимоги ст. 55 Закону України « Про землеустрій» , якою передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Ці положення Інструкції відповідають нормі, яка закріплена в статті 107 ЗК України « Відновлення меж». Таким чином, суд приходить до висновку про те, що виділ ідеальної ? частки земельної ділянки в натурі відбувався без укладення договору про виділ частки майна між співвласниками і без встановлення меж виділеної земельної ділянки за погодженням з іншими співвласниками. Отже, правовстановлюючий документ на ? частку земельної ділянки- державний акт серії [NUMBER] від 30.01.2009 р. був виданий відповідачці [PERSON] з порушенням порядку, встановленого законом. Внаслідок того, що відповідач [PERSON] отримала державний акт на земельну ділянку площею 1,7288 га за кадастровим номером [NUMBER], яка не була виділена в натурі за згодою інших співвласників і зареєструвала на неї своє право власності - інші спадкоємці позбавлені можливості зареєструвати належне їм на праві власності в порядку спадкування майно, а саме земельну ділянку, оскільки у спадкового майна ( земельної ділянки) був інший кадастровий номер , а саме [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їм земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки встановлено, що державний акт був оформлений в порушення процедури, передбаченої законом і порушує права інших власників земельної ділянки, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню в повному обсязі, тобто державний акт необхідно скасувати і підлягає скасуванню реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7288 га за кадастровим номером [NUMBER] на підставах , передбачених ст.27 Закону України « Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». На підставі викладеного,

Outcome: approved