Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2002 року, за рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 03.04.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач залишив родину у квітні 2012 року, і став мешкати окремо у іншому місті. [PERSON] ухилявся від обов'язку утримувати свою сім'ю та неповнолітню дитину, тому позивач була змушена звернутися в суд з заявою про стягнення аліментів на дочку. 28.05.2012 року рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу з відповідача були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Проте, станом на 30.06.2015 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 26459,87 гривень. [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з донькою взагалі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Крім того, відповідач не дає дозволу на виїзд доньки за кордон для оздоровлення. 05.06.2015 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], якого донька позивачки називає татом, та який має бажання її усиновити. Такі обставини у сукупності позивач вважає підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON], 2003 року народження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що лише у грудні 2015 року відповідач заплатив аліменти; з дитиною батько не бажає спілкуватися. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив те, що йому позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, тисне на доньку, не дає наодинці з нею спілкуватися. Позивач із донькою та новим чоловіком живуть в його квартирі, але замки вона поміняла. Коли працював він не мав можливості приїжджати до іншого міста; він кожного дня намагається спілкуватися з донькою в комп'ютерних мережах. На даний час відповідач працює офіційно; з-за виконавчої служби не може регулярно сплачувати аліменти; його ніхто не притягав ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності за неналежне виховання дитини, несплату аліментів. Він вчиняв дії щодо участі у вихованні дитини, але позивач відхиляє його пропозиції по відвідуванню школи та спілкуванні з дитиною наодинці. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відповідач не ухиляється від своїх батьківських обов'язків, піклується про доньку; він не зловживає алкоголем, сплачує аліменти дитині, але з-за помилки виконавчої служби виникла заборгованість. Представник третьої особи - виконавчого комітету Саксаганської районної у м.Кривий Ріг ради до суду не з'явився, третя особа надала листа, в якому просить справу розглядати у відсутність свого представника, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. В судовому засіданні надала пояснення [PERSON], 2003 року народження, яка вже не бажає, щоб батько про неї піклувався. Батько не приймав ніякої участі в її житті, про неї піклувалися і піклуються мати, її чоловік, бабуся. Останній раз вона бачила батька рік потому, спілкуватися з ним вона не бажає. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, його представника та неповнолітню [PERSON], перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для витку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2002 року, за рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 03.04.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.10,11). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сторони на даний час проживають у різних містах, дитина проживає з матір'ю. Згідно п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Тому, виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, достатніх належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків суду не надано. Навпаки, відповідач заперечує своє ухилення від виконання батьківських обов'язків стосовно дитини та бажає брати участь у її вихованні. Суд вважає, що позивачем не доведено факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, та враховуючи наявність конфліктних стосунків між сторонами, відсутність негативних характеристик на відповідача, його бажання брати участь у вихованні дочки та виконувати свої батьківські обов'язки, те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Викладені в позовній заяві доводи про те, що відповідач не дає своєї згоди на виїзд дитини за кордон для оздоровлення спростовуються наданими відповідачем поясненнями-запереченнями та поясненнями представника позивача, що така згода в 2014 році надавалась. Відповідно до ч. 2 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. На виконання вказаної норми закону судом була надана можливість неповнолітній [PERSON] висловити свою думку при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав її батька. Неповнолітня [PERSON] не заперечувала, щоб позов був задоволений, оскільки такого батька вона не потребує. Відповідно до ч.3 ст.171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Враховуючи те, що відсутні докази ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, суд, всупереч думці неповнолітньої дитини, приходить до висновку про відмову в позові, оскільки вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не сприятиме інтересам дитини. При цьому, суд враховує дані про особу відповідача, який має позитивні характеристики з місця роботи та місця проживання. Також, суд виходить із вимог ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11. 1989 року, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками, крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду не було надано висновку органу опіки та піклування про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON], та в листі представника третьої особи (а.с.71) зазначено, що питання позбавлення батьківських прав батьків дитини є крайньою мірою, третя особа при вирішенні спору покладається на розсуд суду. При цьому, в матеріалах справи інформація щодо невиконання батьком [PERSON] своїх батьківських обов'язків відсутня, про перебування на обліку в службі у справах дітей також такі дані відсутні. Відомостей в матеріалах справи щодо звернень позивача про проведення профілактичної роботи з батьком дитини немає; та матеріали справи не містять даних про застосування до відповідача превентивних заходів впливу, у зв'язку з не виконанням ним своїх батьківських обов`язків (попередження з боку органів опіки та піклування, притягнення до адміністративної відповідальності). Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення батьківських прав відповідача не надано. Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про дочку, участі у її вихованні не бере, не відвідує дитину та не цікавиться її життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче відвідувати дитину, піклуватися про неї, проявляти турботу та бажає брати участь у її вихованні. Суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дочки та застосування до [PERSON] крайнього заходу - позбавлення батьківських прав є передчасним. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed