Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом в якому вказала, що з відповідачем [PERSON] вона вступила до шлюбу 11 лютого 2009 року. Під час подружнього життя народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 815/12492/2012 від 13 вересня 2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, між сторонами не досягнуто. Останній відомий адрес проживання відповідача [ADDRESS]. За час шлюбу позивачка з відповідачем за спільні кошти придбали й мають на праві спільної сумісної власності: земельну ділянку площею 0,1179 га, розташовану на території с. Костянтинівка Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, надану для присадибної земельної ділянки. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач за час подружнього життя за договором купівлі-продажу придбав торгівельний павільйон «[INFO]», розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, площею 0,0080 га, кадастровий номер земельної ділянки 2320355100:006:0037, що підтверджується копією розписки про отримання коштів від чоловіка [PERSON] за торгівельний павільйон. Вказує, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю та просить при поділі майна врахувати, що у неї на утриманні знаходиться малолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Розмір же аліментів, які присудженні до стягнення відповідача, є недостатнім. Станом на 30 вересня 2014 року відповідач [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 18875,00 грн. Посилаючись на ч. 3 ст. 70 СК України просить суд при поділі майна нажитого під час шлюбу між нею та відповідачем, збільшити її частку з врахуванням тих обставин, що з нею проживає малолітня дитина, а відповідач аліментів на її утримання не сплачує. В зв'язку з вищевикладеним, просить суд розподілити в натурі майно, нажите під час шлюбу, між нею та [PERSON], виділивши їй: земельну ділянку площею 0,1179 га, розташовану на території с. Костянтинівка Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, надану для присадибної земельної ділянки; ? частину торгівельного павільйону «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, площею 0,0080 га, кадастровий номер земельної ділянки 2320355100:006:0037. В судове засідання позивач не з'явилась надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з'явився, причини його неявки суду невідомі, суд вважає за можливе на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч 1. ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частиною 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.1,3 ст. 70 СК України у випадку розподілу майна, яке є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, долі майна жінки та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, або чоловіка може бути збільшена, якщо з ним нею проживають діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що 11 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області був зареєстрований шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] За час шлюбу сторонами було набуте майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: земельна ділянка площею 0,1179 га, розташована на території с. Костянтинівка Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, надана для присадибної земельної ділянки. Разом з цим, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на ті обставини, що торгівельний павільйон «[INFO]», розташований за адресою: [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так позивачем не надано належних доказів, щодо набуття її чоловіком права власності на зазначений об'єкт нерухомості, посилання позивачки на наявність копії договору купівлі-продажу та копії розписки про отримання коштів від чоловіка [PERSON] за торгівельний павільйон, суд вважає неналежними доказами. Крім того, позивачкою не надано в якості доказу відповідної розписки на яку вона посилається в позові. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Також, встановлено, що за час подружнього життя позивач та відповідач мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти в розмірі 972,00 грн. щомісяця на утримання дитини, однак відповідач аліменти не сплачує, в зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментам в розмірі 18875,00 грн. . Згідно до п.30 Постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та вважає необхідним розподілити майно подружжя відступивши від рівності часток, збільшивши частку позивачки, виходячи з інтересів малолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial