Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 24 березня 2006 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 03. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак, подружнє життя у них не склалося, в сім`ї постійно виникали сварки, оскільки вони з відповідачем мають різні характери та погляди на сімейне життя. Відповідач постійно зловживає алкогольними напоями та вчиняє скандали, ображаючи її нецензурними словами у присутності дитини. Крім цього відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків, належним чином не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, а зароблені кошти витрачає на власні потреби. Оскільки відповідач не є офіційно працевлаштованим і на момент подачі позову не має офіційного доходу, працюючи будівельником на заробітках, тому просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного просить розірвати шлюб між ними та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно.\~\~\~ Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку. У судове засіданні відповідач [PERSON] також не з`явився, хоча про день, час та\~ місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив. У судовому засіданні 10 липня 2020 року зазначав, що визнає позов лише у частині розірвання шлюбу, а стягнення аліментів визнав лише у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину.\~ Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 3, про що свідчить повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 02 серпня 2011 року (а. с. 8). Також встановлено, що [INFO] у сторін народилося донька [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 травня 2020 року (а. с. 9). Як встановлено наявними матеріалами справи, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Крім цього, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) (далі Конвенція) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі 2 000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Натомість відповідач проти стягнення такого розміру аліментів заперечував, просив стягувати суму, що відповідає п`ятдесяти відсоткам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У той же час згідно повідомлення Дубриницької сільської ради Перечинського району вих № 05-02/167 від 06 серпня 2020 року, комісією сільської ради під час обстеження умов проживання батьків дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , виявлено, що за вищевказаною адресою зареєстрований лише батько дитини [PERSON] , мати дитини за вказаною адресою не зареєстрована. Зі слів бабусі дитини [PERSON] , мати дитини на даний час знаходиться на заробітках в Угорщині, а батько, який певний час проживав із співмешканкою у селі Зарічево Перечинського району повернувся до місця реєстрації (а. с. 36).\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 грудня 2020 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2 395 гривень. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Крім цього при визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність відомостей про офіційне та постійне місце роботи та щомісячного доходу відповідача, відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоров`я, матеріальне становище відповідача, і матеріальне становище позивача, та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 1 197 гривень щомісячно, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Тому,

Outcome: partial