Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» від 05 січня 2015 року за № 41 про звільнення [PERSON] з посади начальника юридичного відділу Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ»;Поновити [PERSON] на роботі, на посаді начальника юридичного відділу Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» з 06 січня 2015 року; Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Позивач в позові посилається на те, що вона на підставі наказу № 9 була прийнята на роботу в Державне підприємство «УКРЕКО-ОЙЛ», що знаходиться за адресою вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, на посаду начальника юридичного відділу з окладом у 6 100,00 грн. 05.11.2014 року її було ознайомлено з наказом «Про скорочення штату працівників та зміни суттєвих умов праці» від 24.10.2014 року за № 29 (Додаток 2), яким було затверджено нову організаційно-штатну структуру Державного підприємства ''УКРЕКО-ОЙЛ'' (Додаток 3) та скорочено штат працівників підприємства з 46 до 28 осіб. 05.11.2014 року позивача, як начальника юридичного відділу отримано попередження про майбутнє звільнення з посади у зв'язку зі скороченням штату Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ», що є додатком 1 до наказу «Щодо скорочення працівників та зміни суттєвих умов праці» від 31.10.2014 року за № 31. 05.01.2015 року, на підставі наказу від 05.01.2015 року за № 41 позивача було звільнено з посади начальника юридичного відділу Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначає, що процедура звільнення відбувалася з чисельними грубими порушеннями норм чинного законодавства. Позивач вказує у попередженні про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штату, було зазначено неправдиві відомості про відсутність вакантних посад на Державному підприємстві «УКРЕК-ОЙЛ» станом на 31.10.2014 р., але відповідно до Штатного розкладу Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» затвердженого наказом «Про затвердження організаційно-штатної структури та штатного розкладу підприємства» від 08.07.2014 р. за № 2 (юридичний відділ державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» складався з 4 (чотирьох) посадових одиниць, а саме:- начальник відділу;- заступник начальника відділу;- юрисконсульт;- головний фахівець з кадрової роботи. Починаючи з 17.07.2014 р. позивач займала посаду начальника юридичного відділу, інші посади були вакантні. Організаційно-штатною структурою Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ», затвердженою Наказом «Про скорочення штату працівників та зміни суттєвих умов праці» від 24.10.2014 р. за № 29 юридичний відділ ліквідовано, проте залишено посаду «юрисконсульт». Позивач зазначає, що наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 жовтня 2007 року № 583 було затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуском 1 встановлено вимоги до професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності. Так, до юрисконсультів передбачені наступні кваліфікаційні вимоги - повна вища освіта відповідного напряму підготовки (спеціаліст) без вимог до стажу роботи. Позивач вказує, що враховуючи те, що вона закінчила Національну юридичну академію ім. Ярослава Мудрого отримавши повну вищу освіту за спеціальністю «правознавство», освітньо-кваліфікаційний рівень - магістр та має майже 4 роки досвіду роботи за спеціальністю, посада юрисконсульта хоч і є посадою, яку може займати особа з нижчою кваліфікацією проте, вона безперечно є підходящою длянеї, а отже, мала бути в першу чергу запропоновано їй, як працівнику, що підлягає скороченню. Також позивач зазначає, загальна чисельність працівників Підприємства станом на 31.10.2014 року складала 26 осіб. У Додатку 1 до Наказу «Щодо скорочення працівників та зміни суттєвих умов праці» від 31.10.2014 року № 31 наведено перелік працівників, що підлягають звільненню у зв'язку зі скороченням штату Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ». Відповідно до вказаного Додатку звільненню підлягає 7 (сім) осіб. Таким чином, при їх звільненні на Підприємстві залишиться працювати всього 19 працівників при 28 посадах, передбачених новим штатним розписом, тобто станом на 31.10.2014 року вакантними були 9 штатних одиниць. Відповідачам було подано до суду 11.03.2015 р. заперечення на позовну заяву, де він зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивача було без узгодження із Департаментом правової допомоги та міжнародної діяльності Мінприроди України було призначено на посаду юридичного відділу Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ», Департамент правової допомоги та міжнародної діяльності Мінприроди України кандидатуру позивача на зайняття начальника юридичного відділу Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» не погодив за відсутністю відповідного стажу роботи,а щодо посади юрисконсульта, ця посада також передбачає обов'язкове погодження претендента на зайняття вакантної посади із Департаментом правової допомоги та міжнародної діяльності Мінприроди України. Позивачем було надано до суду додаткові письмові пояснення, де вона зазначила, що на момент звільнення вона відпрацювала на підприємстві відповідача шість місяців, нарікань до якості роботи не було, не було її також звільнено ні після закінчення випробувального терміну - 2 місяці, ні після відмови у погодженні її кандидатури на посаду начальника юридичного відділу Департаментом правової допомоги та міжнародної діяльності Мінприроди України. Також позивач зазначила, що на посаду юрисконсульта взагалі відсутня необхідність погодження юридичною службою органу виконавчої влади претендента на цю посаду. Також 22.05.2015 р. позивач подала до суду заяву про доручення документів та додаткових письмових пояснень, де зазначила, що ознайомившись з Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 26-09-47/28 вона вважає, дана перевірка проведена не в повному обсязі, а її висновки здійснені на підставі документу, який став причиною для порушення справи за ст. 366 Кримінального Кодексу України, оскільки: законність звільнення двох співробітників, а саме [PERSON] та [PERSON], звільнених на підстав ст. 28 КЗпП України як таких, що не пройшли випробування, відповідно до інформації, зазначеної в Акті, взагалі не перевірялась;державним інспектором праці у п. 1.4.5.1. Акту поставлено відмітку «Так». Дана позначка свідчить про те, що при звільненні працівників, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, не було можливості переведення таких працівників на іншу роботу. До такого висновку перевіряючий інспектор дійшов оглянувши Додатки за № 1 до Наказу від 31.10.2014 р. № 31 за назвою «Попередження про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штату Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» у якому зазначалось і зазначалось про відсутність вакансій на ДП «УКРЕКО-ОЙЛ». Вказаний Документ саме і був підставою для відкриття кримінального провадження і проведення даної перевірки. Крім того, адвокатом одного з незаконно звільнених співробітників було подано запит з проханням повідомити про наявність вакансій на ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» та надати перелік вакантних посад. У відповідь на вказаний запит Відповідачем було повідомлено про наявність 18 вільних посад станом на 31 жовтня 2014 р., 12 вакантних посад станом на 5 січня 2015 р. та надано перелік посад за назвами ; допущені при перевірці порушення слідчим слідчого відділу Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві старшим лейтенантом міліції Осипенко О.Ю. 12 травня 2015 р. було винесено Постанову про проведення повторної перевірки стосовно дотримання процедури та законності звільнення працівників ДП «УКРЕКО-ОЙЛ». Проте, державний інспектор з праці з 15.05.2015 р. не може здійснити дану перевірку у зв'язку з ухиленням та ненаданням документів представниками ДП «УКРЕКО-ОЙЛ». Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву, у якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився. Про причини неявки не повідомив. Заяву про розгляд справи без його відсутності не надав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач 17 липня 2014 року, на підставі Наказу № 9 була прийнята на роботу з випробувальним терміном в Державне підприємство «УКРЕКО-ОЙЛ», що знаходиться за адресою вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, на посаду начальника юридичного відділу з окладом у 6 100,00 грн./а.с.5/. Наказом № 29 від 24.10.2014 року «Про скорочення штату працівників та зміни суттєвих умов праці» з 27.10.2014 року на підприємстві була введена нова організаційно-штатна структура, а наказом №31 від 31.10.2014 року був затверджений новий штатний розклад від 28.10.2014 року, що потягло за собою скорочення штату працівників з 46 до 28 осіб/а.с.6/. На підставі наказу № 29 від 24.10.2014 року та нового штатного розкладу від 28.10.2014 року позивач 05.11.2014 року отримала про своє майбутнє вивільнення письмове попередження, згідно зі змістом якого у зв'язку з відсутністю згідно з організаційно-штатної структури та штатного розкладу підприємства вільних вакансій на день попередження /а.с.8/. 31.10.2014 року наказом ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» №31 позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України було звільнено з займаної посади/а.с.9/. За правилами ст. 40 КЗпП України самі по собі зміни в організації виробництва і праці не є підставою для звільнення, якщо не скорочується штат або чисельність працівників, оскільки припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Так, при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів» при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника, зокрема чи є докази того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу; власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Крім того, відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає - іншу роботу (як вакантну посаду, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантну посаду, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров'я. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Строк попередження про майбутнє звільнення має бути не меншим 2-х місяців. З цього випливає, що обов'язок власника або уповноважений ним органу пропонувати працівникові іншу роботу також діє на протязі всього терміну дії попередження, а не лише при врученні такого попередження. Відповідно до попередження про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штату Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ», позивач було звільнена у зв'язку зі зміною організаційно-штатної структури та зв'язку з відсутністю вільних місць/а.с.8/ Позивач надав до суду копію листа від 19.02.2015 р., який надавався відповідачем на запит адвоката, відповідно до якого, відповідача зазначає, що є в наявності 18 вакантних посад станом на 31 жовтня 2014 року відповідно до штатного розкладу та про наявність 12 вакантних посад станом на 05 січня 2015 року відповідно до штатного розкладу/а.с.63-64/. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, при звільненні позивача відповідачем було допущено порушення вимог ст.49-2 КЗпП України щодо обов'язку запропонувати йому іншу роботу на підприємстві, оскільки вакансії на той час існували. Щодо доводів відповідача, які вказані в запереченнях про те, що позивач була звільнена оскільки її кандидатура не було утверджена Департаментом правової допомоги та міжнародної діяльності Мінприроди України на посаду юридичного відділу Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ», оскільки відсутній стаж роботи, вони судом відхиляються, оскільки підставою звільнення позивача було саме скорочення штату. Суд також вважає помилковими та передчасними твердження представника відповідача, що позивач не відповідає освітньому рівню та кваліфікаційним вимогам, які пред'являються до кандидатів на вільні посади відповідно до посадових інструкцій, виходячи з того, що адміністрація навіть не вчинила такі дії на виконання свого обов'язку щодо обговорення питання про переваги переведення позивача на роботу на інші вакантні посади, враховуючи відповідність його спеціальності, освіті та досвіду, вимогам до стану здоров'я, а також відповідно до Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої служби, державного підприємства, установи та організація від 26.11.2008 р. № 1040, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України не передбачається необхідність погодження юридичною службою органу виконавчої влади претендента на посаду юрисконсульта. При цьому питання щодо можливості переведення позивача на вакантні посади з врахуванням наявного у нього фаху, спеціальності, освіти, стажу та досвіду роботи та інших вимог, які ставляться до можливого кандидата, повинні бути обговорені і остаточно вирішені після того, як вакантні посади будуть йому фактично запропоновані. Отже, вказані вище обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог ст.ст.40 та 49-2 КЗпП України, що призвело до порушення встановленого порядку звільнення працівника за п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки відповідач допустив звільнення за скороченням позивача, якому вакантні робочі місця не були запропоновані. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник має бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір. Крім того, ст. 367 ЦПК України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Між тим, в своїх вимогах позивач, окрім поновлення на посаді, з якої була звільнена, просила також визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №41 про звільнення її з роботи. Однак, виходячи з того, що з точки зору трудового законодавства видавати та скасовувати накази віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до компетенції суду належить їх перевірка на предмет законності чи незаконності та зобов'язання до вчинення певних дій, то суд вважає, що наказ від 05 січня 2015 р. № 41 про звільнення позивача має бути тільки визнаний незаконним, а позивач поновлений на роботи з дати звільнення.

Outcome: partial