Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на ті обставини, що відповідач є матір»ю малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти є її онуками та тривалий час проживають в її сім»ї. Мати не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться станом їх здоров'я, не виявляє до них ніякого інтересу, не працює, вживає спиртні напої на наркотики. Посилаючись на факти ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно дітей, з метою захисту їх інтересів просила позбавити її батьківських прав відносно синів і призначити її опікуном над онуками. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснила, що позивач опікується дітьми протягом всього їх життя. Діти проживають з позивачем в орендованій квартирі в місті Києві, де позивач та її чоловік працюють з метою забезпечення належного утримання дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Представник органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області вважає заявлений позов обґрунтованим в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Вказала, що органом опіки та піклування питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав детально вивчено, такий захід є доцільним в інтересах малолітніх дітей. В решті позов є необґрунтованим, оскільки позивач не надала необхідних письмових доказів для вирішення питання про призначення її опікуном. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідка, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється матір»ю малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 02 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16 листопада 2010 року Вікторівською сільською радою Миронівського району Київської області. Відповідач [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Квартира на праві власності належить позивачу. За вказаною адресою відповідач постійно не проживає, в квартирі з»являється рідко, сусідами характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, пиячить, вживає наркотики, не виконує обов'язків по вихованню дітей. Діти відповідача [PERSON] та [PERSON] з матір»ю не проживають, мешкають з бабусею [PERSON] в [ADDRESS]. Вікторівська сільська рада Миронівського району Київської області, на території якої зареєстрована та періодично з»являється відповідач, вивчила питання виконання нею батьківських обов'язків щодо малолітніх дітей, обстежила житлово-побутові умови в будинку, де зареєстровані сторони, та вважає доцільним застосувати щодо матері захід у виді позбавлення її батьківських прав. Вказані обставини підтверджуються довідками та довідками-характеристиками Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-37/142 від 06.05.2015, № 02-37/584 від 13.10.2015, № 02-33/585 від 13.10.2015, № 02-31/588 від 21.10.2015, повідомленням сільського голови Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-31/287 від 02.10.2015, договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу 02.10.2006 за реєстром № 3656, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.11.2006, довідкою ГО « Наркологічна асоціація «Ренесанс» № 21 від 10.03.2015, епікризом наркологічного відділення № 3. За місцем проживання [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 455 Дніпровського району міста Києва, що підтверджується довідкою завідувача закладом № 132 від 08.09.2015. Зі змісту психолого-педагогічної характеристики [PERSON], виданої практичним психологом та завідувачем дошкільного навчального закладу 20.10.2015 за № 170 дитина відвідує заклад регулярно, приводить дитину до садка та забирає бабуся, вона ж відвідує батьківські збори. Мати участі у вихованні дитини не приймає, дитячий заклад не відвідувала, вчителі не мали можливості поспілкуватися з нею. [PERSON] з 01.09.2009 по 30.05.2013 навчався в ПСЗШ «Досвітня Зоря», з 01.09.2013 по даний час навчається середній загальноосвітній школі № 328 Оболонського району міста Києва. Успіхами та поведінкою сина [PERSON] відповідач не цікавилася, батьківські збори не відвідувала, не підтримувала зв'язок з класним керівником. Позивач [PERSON] систематично відвідувала шкільні заходи, фінансувала навчання та утримання дитини в закладі, саме вона займається вихованням онука. Дані обставини підтверджені довідками вказаних навчальних закладів № 20 від 08.05.2015, № 70 від 25.05.2015, № 116 від 20.10.2015, характеристикою [PERSON], складеною 20.10.2015 класним керівником та директором закладу, в якому він навчається. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON], який є чоловіком позивача та вітчимом відповідача, показав, що їх сім»я орендує квартиру в місті Києві, оскільки в селі Матвіївка Миронівського району Київської області вони з дружиною не можуть працевлаштуватись. На їх утриманні перебуває троє дітей, з яких двоє - діти відповідача [PERSON] та [PERSON]. Вони з дружиною виховують та утримують їх, влаштовують у дитячі та шкільні заклади, опікуються ними, оскільки відповідач веде аморальний спосіб життя, вживає наркотики, пиячить. Протягом тривалого часу вони застосовували заходи як для лікування так і виховання самої відповідача, проте вони виявилися безрезультатними, лікуватися вона не бажала, втікала, крала у них речі. Відповідач неспроможна виховувати та утримувати дітей. Відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органу опіки та піклування Миронівської РДА Київської області № 6/27-2548 від 23.06.2015 вказаний орган вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], та [PERSON] Висновок вмотивований тим, що відповідач безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям та навчанням дітей, обов'язки по вихованню та утриманню дітей, створенню належних умов для їх проживання виконує їх бабуся. Висновок є достатньо обґрунтованим. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на ті обставини, що відповідач не виконує батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей та їх утриманню, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми обов'язками. Будучи зобов'язаною створити умови для отримання синами освіти, готувати їх до самостійного життя, відповідач самоусунулась від піклування та виховання синів, постійного спілкування з ними. Така поведінка матері є винною по відношенню до синів [PERSON] та [PERSON]. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є навмисним, відомості, що відповідач не розуміє наслідки своєї винної поведінки, відсутні. З урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх синів [PERSON] та [PERSON]. Вона не забезпечує їх необхідними благами, що потрібні для життя та виховання, байдужа до їх долі, і єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є позбавлення їх матері батьківських прав щодо них. Вказаний захід є крайнім, проте єдиним для захисту прав дітей з урахуванням ставлення до них матері, інші заходи не дали позитивних результатів. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав має стати засобом захисту прав дітей та заходом впливу на матір, яка неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки. Вимога позивача про призначення її опікуном малолітніх дітей відповідача не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Опіка над дітьми встановлюється, в тому числі, у випадку, коли батьки позбавлені судом батьківських прав. Згідно з частиною 3 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Позивач та її представник не надали суду подання органу опіки та піклування про можливість призначення позивача опікуном малолітніх дітей відповідача. Представник органу опіки та піклування пояснила, що рішення про призначення позивача опікуном малолітніх дітей не прийнято, оскільки нею не подано необхідних письмових документів для прийняття вказаного рішення. Подання для призначення її опікуном в судовому порядку не надавалось. Вказана обставина є перешкодою до вирішення питання про призначення позивача опікуном. За умов неможливості передати дітей іншому з батьків, враховуючи ту обставину, що опікун дітей ще не визначений, суд вважає доцільним передати малолітніх під опіку органу опіки та піклування з тим, щоб були прийняті міри для захисту прав та інтересів дітей та вибрано найбільш кращий спосіб подальшого влаштування долі дитини. Згідно з правилами статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 150, 152, 155, 164, 166, 171, 180, 182, 184, 243 Сімейного кодексу України, ст. 60 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial