Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що 16 серпня 2011 року померла мати позивача [PERSON], у встановлений законом шестимісячний термін [PERSON]. подала заяву до Другої синельниківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері. У 2013 році відповідач [PERSON] повідомив позивача , що мати залишила житловий будинок який розташований за адресою : Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а», йому і сестрі [PERSON], а саме що 1/2 будинку належить йому на підставі заповіту посвідченного державним нотаріусом [PERSON], інша частина (1/2) ніби-то сестрі позивачки, яка померла 12.05.2012року, і яка відмовилась від своєї частини на користь відповідача , таким чином будинок, що знаходиться в с.Іларіонове, Синельниковськогоp-ну Дніпропетровської обл., вул. Р.Люксембург 6 а повністю належить [PERSON] Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 191/6138/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] від 17 квітня 2014 року про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на 12 частину житлового будинку - позов був задоволений частково, а саме: визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON]., 08.09.2006 року виданого на ім'я [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а» , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 21.02.2005 року. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 року [PERSON]І 05.11.2015року, звернулась до Реєстраційної служби Синельниківського МРУЮ, де їй було відмовлено в реєстрацій прав власності на частку 1/4 житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а», на підставі того, що в реєстрі прав власностівже міститься запис про зареєстроване право власності на 5/6 частки житлового будинку за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а». Згідно рішення Синельниківського міського районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 позивач отримала право власності на ? частку житлового будинку , що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а» , таким чином у відповідача [PERSON]І залишилося ? частки у зазначеному домоволодінні . Але, позивач, відповідно до ст. 1241 ЦК України- мала право на обовязкову частку у спадщині. Таким чином, виходячи з Рішення Синельниківського міського районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 та законодавства позивач має отримати у власність 3/8 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а». На підставі ст.ст. 1241, 1301 ЦК України просила суд визнати свідоцтво про право власності на 5/6 частки житлового будинку виданого на імя [PERSON]- не дійсним; стягнути з відповідача [PERSON]і. на користь позивачки судові витрати у вигляді судового збору. До початку судового розгляду уточнила свої позовні вимоги, просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом , яке було видано 22 листопада 2013 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON]Ж В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги на підставах, які заявлені в позові та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в ході судового розгляду позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в їх задоволенні. Посилались на те, що заповітом була визначена воля померлої [PERSON], в якому вона заповідала належне їй майно на користь [PERSON], це була воля батьків і у позивачки нема підстав змінювати частки в житловому будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а». Суд вислухав пояснення сторін та представника відповідача, дослідив матеріали справи. Судом встановлено , що згідно з рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 року позов [PERSON] до [PERSON]- задоволений частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON], 08 вересня 2006 року на імя [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с. Іларіонове вул. Р.Люксембург 6-а, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 21 лютого 2005 року. Зазначене рішення набрало законної сили. 05.11.2014 року [PERSON]І звернулась до Реєстраційної служби Синельниківського МРУЮ, але їй було відмовлено в реєстрацій прав власності на частку 1/4 житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а», на підставі того, що в реєстрі прав власностівже міститься запис про зареєстроване право власності на 5/6 частки житлового будинку за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а». Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 3 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.3ст.61 ЦПК України-обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 191/6138/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] від 17 квітня 2014 року про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на 12 частину житлового будинку- має преюдиційне значення для правильного вирішення справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину , яке було видано 22.11.2013 року Другою синельниківською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON] Суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину на імя [PERSON], виданого 22.11.2013 року Другою синельниківською державною нотаріальною конторою - було оформлено державним нотаріусом [PERSON] до вирішення судом по суті спору у справі № 191/6138/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] від 17 квітня 2014 року про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку. Отже до того моменту, коли судом було визнано право власності за позивачкою [PERSON] на ? частку домоволодіння по вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а», с.Іларіонове, Синельниківського р-ну. Ст. 1301 Цивільного Кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отже, свідоцтво про право на спадщину на імя [PERSON], виданого 22.11.2013 року Другою синельниківською державною нотаріальною конторою було оформлено державним нотаріусом [PERSON] стало підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем . З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним зазначеного свідоцтва про право на спадщину. Суд неодноразово розяснював представнику позивача та відповідачу процесуальні права, які передбачені ст.ст. 27, 31 ЦПК України; наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій сторонами. Суд враховує те, що відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України- суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачкою заявлені вимоги щодо визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, отже суд розглядав позовні вимоги тільки в межах, заявлених позивачкою, з урахуванням предмету спору, заявленого позивачем. Інші позовні вимоги позивачкою- заявлені не були. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved