Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 700 гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що чоловік протягом її вагітності матеріальної допомоги не надавав, а в липні 2014 року покинув її і до цього часу жодної матеріальної підтримки від нього вона немає . В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог в повному розмірі , посилаючись на те, що чоловік добровільно не надає матеріальної допомоги , вона проживає з батьками , одержує на дитину в межах однієї тисячі гривень на місяць і цієї суми їй не вистачає на утримання дитини. Чоловік фактично живе в себе вдома , добровільно домовленості про утримання ним дитини не досягнуто, тому вона звернулась до суду . В підтвердження своїх вимог просить прийняти до уваги, що чоловік виїжджав на заробітки в Київ,вів себе неналежним чином, тому вона не бачить підстав для примирення і поновлення подружнього життя. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково , погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 14 частини від заробітку, оскільки він працює і про це надав суду підтверджуючі документи. Під час відпустки він поїхав в Київ, надіючись на додатковий заробіток і дійсно дав із заробленого 1200 гривень дружині на витрати, яка порахувала, що це якийсь борг її батькам, але все таки підтвердила в судовому засіданні про одержання цієї суми. В ході розгляду справи відповідач погодився і на сплату аліментів в твердій грошовій сумі, надіючись на примирення з дружиною, але назвав цю суму - 400 гривень. При цьому він розповів, що не може проживати в сім'ї дружини через конфлікт з батьками, а в своєму будинку він проживає з молодшим неповнолітнім братом , оскільки мама влаштовує своє особисте життя і живе в іншому будинку. В основному він підтримує стосунки із братами і сестрою , які неодноразово допомагали йому матеріально, так як в них фактично немає батьків. Із пояснень кожного із сторін вбачається, що вони не утримують підсобного господарства і значних доходів від цього не одержують . Дослідивши та оцінивши докази по справі суд з'ясував наступні обставини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Вербовецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області. Малолітній [PERSON] фактично проживає зі своєю матір'ю [PERSON] в с.Жуківці Лановецького району і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Вербовецькою сільською радою Тернопільської області №546 від 09.10.2014 року . Відповідач надав суду довідку №177 від 07.11.2014 року про те, що він працює в ПСП ім..Шевченка і щомісячно одержує заробітну плату. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Твердження [PERSON] про те, що відповідач може їй надавати аліменти на утримання дитини в розмірі 700 грн. не ґрунтуються на матеріалах справи і нею не надано доказів цьому.Суд також враховує ту обставину, що названа сума позивача перевищує суму, що становить 12 частини із заробітної плати відповідача. Однак з врахування того, що в процесі судового розгляду відповідач неодноразово наголошував на тому, що згідний на примирення , хоче приймати участь у вихованні дитини, хоче безперешкодно навідуватися до сина і буде надалі, крім аліментів надавати по можливості допомогу дружині , а також приїжджати і привозити гостинці, як робив це вже і про що не заперечує позивач, погодився на сплату 400 грн в твердій грошовій сумі щомісячно, що також перевищує суму, яка може бути призначена в розмірі 14 частини його заробітку , суд вважає доцільним в даному випадку в зв'язку із згодою відповідача на це призначити аліменти в твердій грошовій сумі. Враховуючи визнання позову відповідачем частково та проаналізувавши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання його сина в твердій грошовій сумі. Однак, суд вважає, що стягнення суми аліментів , заявленої позивачем не достатньо обґрунтований нею і вважає за доцільне частково задовольнити її позовні вимоги. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial