Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачем від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина знаходиться на її утриманні, тому просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4\~частини доходу позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні пояснила, що шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинилися з квітня 2014 року, і вона з дитиною переїхала жити до своїх батьків, де на даний час проживає разом з сином. [PERSON]. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. В судовому засіданні надав пояснення, що позивачка 1 рік і 8 місяців знаходилася у Російській Федерації і дитиною не опікувалася, дитина проживала разом з батьком, або з бабусями та дідусями. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 11 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Під час шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено,\~що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON],\~що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина з грудня 2015 року знаходиться на утриманні матері. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Стаття 27\~«Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991, та положення «Декларації прав дитини»\~регламентують,\~що інтереси дитини необхідно\~забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути\~серед тих, хто\~першим одержує\~захист і допомогу. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в порядку ст.181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до закону батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобовязання щодо утримання. Виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачкою, враховуючи вік дитини, спільний обовязок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 13 січня 2016 року дня звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі статей 180, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved