Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала наступним чином. 09 лютого 1978 року [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу набув право власності на 12/25 житлового будинку №24 з відповідною часткою службових будівель по вул. Калініна в м. Липовець, Вінницької області. В подальшому остаточний номер будинку, в результаті впорядкувань нумерації, Липовецькою селищною радою, має № «38». За вказаним будинком станом на 04.03.1980 року було закріплено земельну ділянку площею 1589 м.кв., якою фактично й користувався [PERSON] У вищевказаному житловому будинку із [PERSON] проживали та були зареєстровані його дружина - [PERSON], та його дочка вона, [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) [PERSON]. 29 серпня 1992 року [PERSON] помер. 12 жовтня 1999 року померла [PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина, яку позивач, [PERSON], фактично прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцями на момент їх смерті, а тому й продовжувала користуватись земельною ділянкою та належною їй часткою житлового будинку після смерті обох батьків, доглядала за будинком, проводила його поточний та капітальний ремонт, обробляла город. Проте за рахунок зовнішніх чинників будівля зруйнувалась. На даний час вона, [PERSON] має намір узаконити свої права на земельну ділянку, яку вона успадкувала після смерті батьків фактично, у звязку із чим звернулась до Липовецької міської ради для отримання відповідного рішення, так як ще за життя батьків воно було відсутнє, однак як виявилось у облікових даних земельно-кадастрової документації Липовецької міської ради, по незрозумілій причині, за її покійною матірю рахується у користуванні земельна ділянка площею лише 0,05 га по вул. Калініна, 38 в м. Липовець, а відомості щодо батька [PERSON] взагалі відсутні, хоч фактично батьки користувались земельною ділянкою площею 0,980 га в межах дійсних на даний час наявних меж земельної ділянки. В облікових даних земельно-кадастрової документації Липовецької міської ради жодних відомостей про дату та причини внесення змін (зменшення розміру) площі земельної ділянки, яка була в користуванні її матері в будинковолодінні по вул. Калініна, 38 в м. Липовець не має, враховуючи навіть те, що межі фактичного користування даної земельної ділянки не змінились до цього часу. Будь-яких спорів із суміжними землекористувачами ні в матері, ні в неї, [PERSON], не було і немає, оскільки межі земельної ділянки вже багато років є сталі та узгоджені. Ураховуючи викладені обставини позивач просила суд визнати за нею право користування земельною ділянкою, що розташована за адресою вул. Калініна, 38 в м. Липовець в межах фактичного користування земельною ділянкою, що становить на даний час 0,980 га, оскільки її право не визнається та оспорюється відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Оскільки представник відповідача не зявився в судове засідання повторно без поважних причин, надала суду згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання на визначений судом день та час не зявилась повторно, хоча була оповіщена в установленому законом порядку, про що вказує розписка, що міститься в матеріалах цивільної справи. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи за її відсутності суду не надала. [PERSON] письмового заперечення, яке міститься у справі, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, аргументуючи свою позицію наступним чином. Позивачка стверджує, що з 12 жовтня 1999 року (після смерті матері), фактично прийняла спадщину, згідно положень ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, як спадкоємиця першої черги, оскільки проживала разом із нею на момент її смерті, а також користувалась земельною ділянкою та належним їй будинком, проте документи, які б підтверджували факт прийняття спадщини після матері, до позовної заяви не додані, як і не додані документи, що підтверджували б факт належного користування земельною ділянкою з 1999 року по даний час. Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 ЗК та 377 ЦК. Власниками будинку по вул. Калініна, 38, було кілька осіб, адже відповідно до Договору купівлі-продажу від 09.02.1978 р., що доданий до позову, батько позивачки [PERSON], придбав у власність лише 12/25 частини жилого будинку з відповідною часткою службових будівель, а отже і користувачами земельної ділянки, на якій був розташований вказаний будинок було декілька осіб. Відповідно до ст.377 ЦК України, ст. 89, ст.120 Земельного кодексу України, земельна ділянка по вул. Калініна, 38, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд може належати на праві спільної сумісної власності (користування), власникам жилого будинку, що розміщений на ній. Позивач просить суд визнати право користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Липовець, вул. Калініна, 38, в межах фактичного користування, що на даний час становить 0,980 га, проте документи, які б підтверджували площу, конфігурацію та межі земельної ділянки не додано. Відповідно до облікових даних, земельно - кадастрових книг Липовецької міської ради за покійним [PERSON], за вище вказаною адресою, рахувалась земельна ділянка площею 0,05 га. Відповідач звертає увагу суду на те, що згідно Договору купівлі-продажу від 09.02.1978 р., 12/25 частини жилого будинку, загальною житловою площею 15,2 кв.м. розміщений на земельній ділянці 300 кв. м. Ураховуючи наведене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання права користування земельною ділянкою за позивачем площею 0,980 га. Нормами ст.77 ЦПК України визначено обовязок осіб, які беруть участь у справі повідомляти про причини своєї неявки, який представник відповідача не виконала, відтак відповідно до ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, згідно яких у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення в даному судовому засіданні при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В порядку ст.180 ЦПК України, судом було допитано наступних свідків. Свідок [PERSON] суду показала, що вона приходилась позивачеві у справі сусідкою, коли та проживала на своїй «батьківщині», тобто разом із батьками, а тому їй достовірно відомо про те, що ще за життя батьків позивача, земельна ділянка за адресою вул.. Калініна 38 (24, 32) в місті Липовець оброблялась лише їх сімєю, інші власники землі не обробляли. Те, що земельна ділянка біля житлового будинку могла стати меншою по спливу значного часу підтвердила, мотивуючи тим, що біля заводу, який межує по сусідству з їх домогосподарствами, постійно іде зсув ґрунту, що сприяло зменшенню території біля будинку як позивача так і її особисто. Також вказала, що позивач після смерті як батька так і матері не полишала житлового будинку, постійно там проживала як після смерті батька так і після смерті матері, доглядала за ним, робила поточні ремонти, обробляла земельну ділянку. Інші особи, які б могли успадкувати майно батьків позивача їй не відомі. На даний час, позивач, маючи власну садибу, все одно приходить на «батьківщину», доглядає та обробляє земельну ділянку. Свідок [PERSON] дала суду аналогічні покази показам свідка [PERSON] Також додатково зазначила, що за життя батьків позивача, вона не памятає аби інші співвласники житлового будинку обробляли земельну ділянку біля нього. Догляд та поховання обох батьків здійснювала позивач. Після смерті батьків, позивач продовжувала проживати в батьківському будинку, доглядала за будинком по можливості аж до часу поки надбала власний житловий будинок. Також позивач із своєю сімєю на даний час продовжує обробляти земельну ділянку, що розташована біля батьківського будинку. Суд, вислухавши пояснення позивача, оголосивши заперечення проти позову відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.02.1978 року згідно Договору купівлі продажу, [PERSON] набув у власність 12/25 частини жилого будинку з відповідною часткою службових будівель, що знаходиться в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області по вул.. Калініна під №24. Загальна площа жилого будинку складає 15,2 кв.м., нерухомість зайнята земельною ділянкою 300 кв.м. Право власності на 12/25 частки нерухомості зареєстроване за [PERSON] відповідно до законодавства, що діяло на той час - 03.07.1978 року, підтвердженням чого є штемпель на його зворотній сторні. Як слідує із [PERSON] з рішення виконавчого комітету Липовецької селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 16.12.86 року за №170 «Про впорядкування назв вулиць та зміну нумерації будинковолодінь селища», затверджено нові номери будинковолодінь в селищі Липовець по вул.. Калініна за [PERSON] існуючі номери 24, 32 змінено на №38. Відповідно до Викопіювання із схематичного плану будівельного кварталу за домоволодінням №32 по вулиці Калініна в місті Липовець, користувачами якого є [PERSON] 12/25 частки та [PERSON] 13/25 частки, зробленого станом на 20.01.1986 року згідно матеріалів Інвентаризаційної справи до будинковолодіння №32, що розташоване по вул.. Калініна в м. Липовець, яка була витребувана судом ухвалою суду, загальна площа земельної ділянки біля вказаного обєкта нерухомості, яка зроблена з топографо геодезичного плану місцевості, на якій розташований будинок становила - 1589 кв.м., з них: під будівлями 117; двором 582 кв.м.; під садом 171; під огородом 719, тобто такі розмірі земельної ділянки констатовано органами бюро технічної інвентаризації. [PERSON] д Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, [PERSON] перебував у зареєстрованому 08 січня 1948 року шлюбі з [PERSON]. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Н.Б. є дочкою подружжя, на що вказує свідоцтво про її народження та відповідно про укладення шлюбу (а.с.8, 9). 29 серпня 1992 року в місті Липовець Липовецького району Вінницької області, помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть (а.с.12). 09 жовтня 1999 року в місті Липовець померла [PERSON] (свідоцтво про смерть (а.с.11). Після смерті батьків позивача відкрилась спадщина. [PERSON] інформації отриманої з Державного нотаріального архіву, яка була витребувана судом в порядку п.24 постанови ПВСУ від 30.05.2015 року «Про судову практику у справах про спадкування», Спадкова справа до майна померлого [PERSON] та [PERSON] не заведені. Як слідує з розяснень, що наведені у постанові №7 ПВСУ від 30.05.2008 року, у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, за правилами ст.529 ЦК УРСР, на майно, що залишилось після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON] Спадщину [PERSON] прийняла фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та від неї не відмовилась. [PERSON] приписів ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Обставини щодо належності житлового будинку за №38 по вул.. Калініна в м. Липовець Вінницької області, [PERSON] та [PERSON], а відтак і земельної ділянки (за виключенням розміру), на якій він розташований та фактичного прийняття спадщини позивачем після смерті батьків, сторонами спору визнавались, а відтак в силу положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Крім цього, факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] саме позивачем доведено і показами свідків [PERSON] та [PERSON], які також підтвердили, що після смерті батьків лише їх дочка, позивач у справі, проживала у належному [PERSON] та [PERSON] будинку, обробляла приналежну до нього земельну ділянку. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем майна своїх батьків [PERSON] та [PERSON], спадщину після їх смерті у виді 12/25 частки житлового будинку по вулиці Калініна в місті Липовець прийняла фактично відповідно до норм діючого на той час законодавства, що було доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а відтак доводи представника відповідача, що наведені у письмовому запереченні щодо не підтвердження позивачем факту прийняття ним спадщини після матері спростовані. Що ж стосується розміру земельної ділянки, на який позивач просить визнати суд право користування за нею, то суд виходить із наступного. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК України). Як було встановлено із здобутих у справі доказів, житловий будинок за №38 по вул.. Калініна в місті Липовець Вінницької області є обєктом права спільної часткової власності [PERSON] 12/25 частки та [PERSON] 13/25 частки, загальна площа земельної ділянки біля вказаного житлового будинку, на якій розташований будинок становила - 1589 кв.м., відповідно пропорційно частки кожного із співвласників нерухомості площа земельної ділянки мала б становити: [PERSON] - 762 кв.м. (1589х12/25), а [PERSON] 826 кв.м. (1589х13/25). Отже, позивачеві, як спадкоємцеві першої черги за законом, з моменту відкриття спадщини належить частка житлового будинку для обслуговування та будівництва якого необхідна була земельна ділянка площею 762 кв.м., що становить 0,0762 га, площа, конфігурація та межі такої земельної ділянки мають місце в матеріалах Інвентаризаційної справи, яка була досліджена судом в судовому засіданні, а тому доводи представника відповідача у цій частині не заслуговують на увагу суду. Відповідно до облікових даних земельно кадастрових книг по Липовецькій міській раді, які в якості доказу було надано представником відповідача до заперечення, за покійним [PERSON] земельна ділянка взагалі не облікована, що суперечить відомостям зазначеним в Інвентаризаційній справі, однак містяться записи лише щодо [PERSON] на право постійного користування землею розміром 0,05 га, однак без визначення місцезнаходження земельної ділянки, а тому доводи представника відповідача стосовно того, що за покійним [PERSON], за вище вказаною адресою належної йому частки будинковолодіння, рахувалась земельна ділянка лише площею 0,05 га належним чином не підтверджені. Положень ст.120 Земельного кодексу України визначено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Наведене узгоджується і з приписами ст.377 ЦК України. [PERSON] Основного Закону України, Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14). З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.58, 59 ЦПК України щодо набуття нею права власності на земельну ділянка на праві користування, проте, при визначені площі земельної ділянки, не враховано, що набутий нею у спадок житловий будинок після смерті батьків є спільною частковою власністю кількох осіб, а відтак право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Прийнявши до уваги, що таке право позивача оспорюється та не визнається відповідачем, суд вважає за необхідне здійснити захист порушеного права у спосіб, що обраний позивачем шляхом визнання за нею право користування земельною ділянкою площею 0,0762 га, що розташована в місті Липовець по вул. Калініна, 38, Вінницької області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial