Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.1985 року належить будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім неї, в даному будинку за реєстрова відповідач - [PERSON], 1982 року народження. Відповідачка є її колишньою невісткою, але остання більше шести місяців у будинку не проживає, речі та ознаки її проживання у будинку відсутні. Оплату комунальних платежів та витрат на утримання житлового приміщення позивач несе самостійно, крім того, наявність прописаної відповідачки позбавляє позивача можливості оформити субсидію, яка їй потрібна як особі похилого віку та пенсіонерці. Оскільки відповідачка понад встановлені законом строки не проживає у будинку, позивач просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічно тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, зазначила, що відповідач є колишньою дружиною її сина, з часу її реєстрації, а саме з 2001 року відповідач у будинку не мешкала, лише короткий час протягом 2014 року проживала за вказаною адресою, але з грудня 2014 року виїхала для проживання у своїх родичів, забравши свої особисті речі. Оскільки, вона є пенсіонеркою та особою похилого віку, на теперішній час у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не має змоги у повному обсязі сплачувати комунальні платежі, вона має намір для оформлення субсидії, але реєстрація відповідача за її адресою, без фактичного проживання заважає їй отримати таку пільгу, у зв'язку із чим просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що дійсно відповідач з 2001 року зареєстрована за вказаною адресою, за якою проживала приблизно з 2012 року по 2014 рік, але у зв'язку із розірванням шлюбу з сином позивача, вона виїхала разом з неповнолітньою дитиною проживати до своїх родичів, у яких мешкає по теперішній час. Не вважає, що є підстави вважати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки вона виїхала з метою влаштування дитини для проживання у родичів, крім того у літку 2015 року вона разом з дитиною приїжджала до позивачки у гості, у зв'язку із чим вважає, що відсутній шестимісячний термін її не проживання за даною адресою, який переривався її приїздом до позивача у гості. Крім того, вказала, що у даному будинку залишились предмети побуту, які є її спільною власністю із колишнім чоловіком, але з питанням їх поділу вона до суду не зверталась, як і до позивача. У зв'язку із чим, просила у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.1985 року [PERSON] належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-12), якій засвідчений нотаріально та зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації у 1985 році (а.с.6). Відповідач [PERSON], [INFO] прописана з 12.09.2001 року за адресою: [ADDRESS], що вбачається з записів та штампу, що міститься у будинковій книзі даного домоволодіння (а.с.12-16). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 17.06.2015 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 12.09.2001 року, але з березня 2002 року по теперішній час за вказаною адресою не мешкає. Даний акт складений та підписаний, депутатом Димерської селищної ради, та сусідами [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Дані доказу по справі, у розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, є належними та допустимими доказами, які у повній мірі узгоджуються з поясненнями позивача. Пояснення відповідача у частині того, що вона у даному будинку не мешкає у зв'язку із виїздом для влаштування дитини для проживання у своїх родичів у відповідності до п.3ч.3 ст.71 ЖК України, не підтверджені жодним доказом, як то передбачено ст.60 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідачем не було доведено суду про поважність причин, у зв'язку із якими вона виїхала з даного будинку та не мешкає в ньому понад шість місяців. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача, за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. При відсутності понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідачка більше 6 місяців не проживає у будинку [ADDRESS], не виконує обов'язки по утриманню будинку, не сплачує поточні комунальні платежі, суд вважає встановленим, що відповідачка понад 6 місяців не проживає у вказаному будинку без поважних причин, у зв'язку із чим є такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, у зв'язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved