Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог вона зазначила, що, її донька, [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого у них є син - [PERSON], [INFO]. 03 травня 2006 року шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати з матір'ю, на користь якої за рішенням суду було стягнуто аліменти на утримання сина з [PERSON] до повноліття дитини, але відповідно до розрахунку заборгованості Чугуївського міськрайонного ДВС Головного територіального управління юстиції Харківської області заборгованість по аліментам станом на 20.11.2012 року становить 26618 грн. [INFO] [PERSON] померла. Син [PERSON], її онук, залишився проживати з нею, в її сімї, де був зареєстрований з 2001 року, тобто з часу рішення суду про стягнення аліментів з батька на його утримання. Однак, як вказано вище, аліментів на [PERSON] на утримання сина не отримувала, а з дня її смерті виконавче провадження було закрите у зв'язку зі смертю стягувача. Як до смерті доньки, так і після неї, батько [PERSON] ніякої уваги сину не приділяв, не цікавився станом його здоров'я, побуту, навчання, його потребами. Всі намагання з її сторони якось налагодити відносини сина з батьком ні до чого не призвели. Відповідач своєю поведінкою намагався показати, що син він зовсім не цікавиться, що дуже негативно відображалось на моральному стані її онука. Дане відношення відповідача до свого сина підтверджується характеристикою з місця навчання [PERSON], довідкою сімейного лікаря, повідомленням вуличного комітету за місцем проживання онука. На підставі вищевказаного Комісією з питань захисту прав дітей Чугуївської міської ради було прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] Також вона просила стягнути з [PERSON] аліменти на користь на утримання [PERSON] до його повноліття, оскільки вона та її чоловік не мають змоги повністю утримувати онука, а також просила стягнути аліменти за останні три роки, оскільки відповідач ніколи не надавав матеріальної допомоги а утримання сина. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, просили її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на вищевказане, зазначаючи, що відповідач ніколи не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавився його життям та потребами. Представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили в позові відмовити, посилаючись на те, що незважаючи на розлучення з дружиною, вони підтримували тісні зв'язки, та відповідач постійно спілкувався з сином, яким з трьох років опікувались його батьки, з якими він проживав та ходив до дитячого садка. Потім він продовжив забезпечувати сина, зібрав та водив його до школи. Також він піклувався про здоровя свого сина, та у період з 2009 по 2015 рік забезпечував його грошовими коштами на лікування на відпочинок, про його фізичний, духовний та моральний розвиток, оплачував відвідування секції по футболу, брав його на відпочинок. Також [PERSON] постійно спілкувався з його братом [PERSON] та відвідував його батьків, які окрім спілкування надавали йому і матеріальну допомогу. Проживаючи окремо від дитини він брав участь у його утриманні та забезпеченні речами, надавав фінансову допомогу колишній дружині [PERSON] на утримання сина в зв'язку з її важкою хворобою, а після її смерті переказував кошти позивачу [PERSON] Щодо виплати аліментів, він пояснив наступне. Працюючи в Чугуївській міжрайонній податковій інспекції аліменти виплачував офіційно через бухгалтерію, після скорочення штату за усною домовленістю з [PERSON] Свідомого ухиляння він виконання батьківських обов'язків у нього не було, офіційно аліменти він не переказував на прохання колишньої дружини. З лютого місяця 2015 року позивач не надає змоги спілкуватись йому з сином, так само як і його батькам. Заяви [PERSON] на засіданнях комісії у справах дітей розглядались п'ять разів, на трьох з яких був її представник, де їй було відмовлено. Рішення йому не направлялись, його було позбавлено права на оскарження останніх двох рішень комісії та взагалі запропоновано написати добровільну відмову від сина та дати згоду на позбавлення батьківських прав. Отже, він виконання батьківських обов'язків він не ухилявся, піклувався про сина, постійно брав участь у його вихованні. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, посилаючись на наявність рішення Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 29 грудня 2015 року № 13/1, яким визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], донька позивача перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого у них є син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 85 (а.с 7). 03 травня 2006 року шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 55 (а.с. 8). Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати з матір'ю, на користь якої за рішенням суду було стягнуто аліменти на утримання сина з [PERSON] до повноліття дитини, але відповідно до розрахунку заборгованості Чугуївського міськрайонного ДВС Головного територіального управління юстиції Харківської області заборгованість по аліментам станом на 20.11.2012 року становить 26618 грн. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 426 (а.с. 10). Син [PERSON], її онук, залишився проживати з нею, в її сім'ї, де був зареєстрований з 2001 року, тобто з часу рішення суду про стягнення аліментів з батька на його утримання. Однак, як вказано вище, аліментів на [PERSON] на утримання сина не отримувала, а з дня її смерті виконавче провадження було закрите у зв'язку зі смертю стягувача. У судовому засіданні це було підтверджено показаннями наступних свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона проживає з [PERSON] в одній квартирі протягом шести років, є його тіткою, та перебуває з ним у гарних відносинах. З сім'єю [PERSON] вона не спілкується, [PERSON] за шість років вона бачила три рази. Він ніколи не цікавився життям [PERSON], не приходив до них, щоб відвідати його, поспілкуватись, до школи на батьківські збори він не приходив жодного разу, та всіляко ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Вона сама приділяє належну увагу вихованню племінника. Також вона вважає, що [PERSON] несе негативний вплив та ставить поганий приклад для [PERSON], оскільки не має постійного місця проживання, офіційно не працює, іноді зловживає спиртними напоями. Вони ніколи не перешкоджали спілкуванню [PERSON] з батьком або його батьками. Свідок [PERSON], яка є класним керівником [PERSON], показала, що батько [PERSON] декілька разів у 2016 році приходив до школи та питав [PERSON], два рази сина в школі не заставав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він був чоловіком [PERSON] з 2008 року та є вітчимом [PERSON]. [PERSON] ніколи не забороняти зустрічатись з батьком, відносини завжди були нормальними, відкритими, вони їздили раз на рибалку, на відпочинок на природу. Аліменти [PERSON] не сплачував, через що неодноразово були написані заяви щодо його розшуку у зв'язку з виниклою заборгованістю. На теперішній час він кожного місяця перераховує матеріальну допомогу на утримання [PERSON], продовжує допомагати йому. Але, також судом встановлено, що відповідач забезпечував сина, зібрав та водив його до школи. Також [PERSON] піклувався про здоров'я сина, та у період з 2009 по 2015 рік забезпечував його грошовими коштами на лікування на відпочинок, про його фізичний, духовний та моральний розвиток, оплачував відвідування секції по футболу, брав його на відпочинок (а.с. 49-64). Також [PERSON] постійно спілкувався з братом позивача [PERSON] та відвідував його батьків, які окрім спілкування надавали йому і матеріальну допомогу. Проживаючи окремо від дитини позивач брав участь у його утриманні та забезпеченні речами, надавав фінансову допомогу колишній дружині [PERSON] на утримання сина в зв'язку з її важкою хворобою, а після її смерті переказував кошти позивачу [PERSON] (а.с. 65-76). Це було підтверджено показаннями наступних свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона з 1982 року є сусідкою [PERSON], проживає з ними на одному поверсі. Знає дану сім'ю з позитивної сторони. Коли [PERSON] одружився, то спочатку вони з дружиною проживали у [PERSON], потім у [PERSON]. До двох років [PERSON] проживав у [PERSON], вони водили його до дитячого садка, потім проводжали та водили його до школи. Після смерті [PERSON], [PERSON] приходив до [PERSON], неодноразово бачила його разом з батьком, що продовжувалось до 2015 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що стала свідком того, як [PERSON] умовляв свою бабусю, [PERSON], щоб вона умовила свого сина, тобто його батька дати згоду на добровільне позбавлення батьківських прав відносно нього. Він мотивував це тим, що в опікунській раді йому повідомили, що в разі позбавлення батька батьківських прав він буде отримувати більшу пенсію та зможе перетинати кордон України в будь-який час, без довіреності від батька. [PERSON] дуже негативно сприйняла цю заяву, і відмовилась від цього. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є другою дружиною [PERSON], який має від першого шлюбу сина [PERSON], 1999 року народження. У 2006 році [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON], яка померла у 2012 році. Ще за життя першої дружини [PERSON] - [PERSON] опікувався сином не зважаючи на розірвання шлюбу, піклувався про його здоров'я та оплачував витрати в дитячій лікарні м. Харкова та санаторії м. Євпаторія. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов»язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити , що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише наявності в діях батьків вини. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є особою, який злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача - [PERSON] відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. У відповідності до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, ґрунтуючись на виз вказаному,суд не знаходить підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON], 1999 року народження. Щодо стягнення аліментів на користь та на утримання неповнолітнього [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісячно до його повноліття, стягнення аліментів на користь та на утримання неповнолітнього [PERSON] за останні три роки, тобто з лютого 2013 року у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно, суд вважає неможливим стягнення аліментів на користь неповнолітньої особи, а також позовну заяву було заявлено [PERSON] яка є бабусею неповнолітнього [PERSON], не є його офіційним опікуном, тому є неналежним позивачем і не може звертатись до суду з приводу стягнення аліментів, так як не є стороною відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Також, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Свідомого ухилення від виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків судом не встановлено, прямої відмови від утримання сина відповідач не заявляв, а заходів щодо одержання аліментів в законному порядку не вживала ані [PERSON], ані [PERSON], після її смерті, доказів до суду з вищезазначеного не подала.

Outcome: dismissed