Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що 21 квітня 2008 року Біловодським районним судом Луганської області їй було видано виконавчий лист згідно якого з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі 180 грн. щомісячно. Розмір стягнутих аліментів на сьогодні є недостатнім для утримання дитини і не відповідає ані віку дитини ані забезпеченню потреб сина. З урахуванням викладеного, вважала за доцільне збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина до однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на даний час вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби сина одягом, продуктами харчування засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків, тощо. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року у справі було відкрито провадження та призначене судове засідання, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, а позивачу відповідь на відзив. У своєму позові позивач просила розглянути справу за її відсутності. До початку судового засідання відповідач надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов визнавав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 183 та ст.184 СК України розмір аліментів визначається судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, з урахуванням обставин, наведених у ч. 1 ст. 182 СК України, при цьому розмір аліментів не може бути меншим ніж це встановлено частиною 2 статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти на одну дитину можуть стягуватись в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто чинним законодавством визначено розмір аліментів, які повинні стягуватись на утримання однієї дитини. З огляду на те, що відповідач подав заяву про визнання позовних вимог, у суду не виникає сумнівів в обґрунтованості пред`явлених позивачем вимог, у зв`язку з чим їх слід задовольнити.

Outcome: approved