Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просила постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь 2937,56 грн. додаткових витрат на їх сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з його навчанням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період з 01.09.2011 року по 30.06.2014 року їх спільний з відповідачем син навчався на денній формі у технікумі землевпорядкування Житомирського Національного агроекологічного університету, який розташований в с. Ярунь Новоград-Волинського району. Оплата за навчання склала 3000 грн. на рік. Крім того, вона несла додаткові витрати, пов'язані з оплатою проїзду дитини до місця навчання. Таким чином, починаючи з вересня 2013 року, фактично зазнала витрат, викликаних особливими обставинами - розвитком здібностей дитини, в розмірі 5875 грн. 13 коп., половину з яких просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, які просила задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вказувала на те, що навчання у технікумі не є розвитком здібностей дитини та на те, що частина квитанцій, які приєднанні до позовної заяви мають повторення дат їх придбання як у даній справі так і у аналогічній справі за 2013 рік. Що стосується іншої частини квитанції, то останні не містять дати на напрямку руху, позивачем не подано маршрутного листа до них. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, вислухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах даної справи та оглянувши матеріали справи № 285/902/13-ц, суд приходить до наступного. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов'язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4), який з 01.09.2011 року по 30.06.2014 року навчався у Технікумі землевпорядкування Житомирського національного агроекологічного університету за контрактом та повністю знаходиться на утриманні позивача (а.с. 4, 5, 6, 9). Освітні послуги [PERSON]. надавались на платній основі і загальна їх вартість на рік склала 3000 грн. (а.с. 8). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатним, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.04.2011 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 300 грн., щомісячно (а.с.7). Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину не є правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставинах, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі виникнення спору. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, спільний син сторін [PERSON], навчався в Технікумі на платній основі, який розміщений в іншому населеному пункті, навчальний план виконав повністю, у гуртожитку не проживав (а.с.9), у зв'язку з чим позивач понесла додаткові витрати, зокрема, на оплату навчання в сумі 3000 грн. (а.с.13-14) та на проїзд до місця навчання в с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області на загальну суму 738 грн. 24 коп. (а.с.15-61). Твердження представника відповідача про наявність декількох квитків на проїзд за одну дату та відсутності маршрутних листів до квитків, які не містять дати на напрямку рух були перевірені та частково підтверджені, а тому суд їх під час підрахунку вартості проїзду до місця навчання не враховує. Разом з тим, суд враховує, що відповідач є здоровим та працездатним, постійного місця роботи не має. Проте регулярно знаходиться на заробітках на території Російської Федерації. Доказів регулярного перебування на території Російської Федерації з інших підстав ні відповідач, ні його представник суду не надали. З врахуванням даних обстави суд приходить до висновку, що відповідач, також як і позивач, повинен брати участь в додаткових витратах на сина у зв'язку з його навчанням. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.03.2013 року (а.с.10-11) з відповідача на користь позивача стягнуті додаткові витрати на дитину [PERSON] за інший період ніж у даній справі у розмірі 3767 грн. 95 коп. (а.с.10-11). За змістом статтей 10,11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його офіційного працевлаштування, суду надано не було. Доказів, про наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють його участь у додаткових витратах на дитину, на момент розгляду справи також не надано. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, брати участь у додаткових витратах на неї, відтак половина фактично понесених витрат в сумі 1866 грн. 12 коп., яка складається із 1500 грн. (3000 грн. : 2 = 1500 грн.) вартості оплати за навчання та 369 грн. 12 коп. (738 грн. 24 коп. : 2 = 369 грн. 12 коп.) вартості проїзду до місця навчання, підлягає стягненню з відповідача. З урахуванням вище викладеного позовні вимоги позивача суд задовольняє частково, тобто за мінусом тих квитанцій за проїзд на навчання які мають повторення дати у даній справі та частково мають повторення у справі № 285/902/13-ц (а.с.87-95); квитанцій, які не містять дати, напрямку руху транспортного засобу та до яких не додано маршрутних листів (а.с.47-61). Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial