Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 року за нею визнано право власності на ? частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою вул.Кірова, 6 у місті Трсотянець Сумської області, а за відповідачем [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлямиза адресою вул.Кірова, 6 у місті Тростянець Сумської області. Позивач зазначила, що відповідач створює нестерпні умови спільного володіння, користування та проживання, позбавляє її можливості вселитись у житловий будинок та використовувати господарсько-побутові будівлі на території подвіря, використовувати за цільовим призначенням земельну ділянку, завів собак, які проявляють агресивність та не дають можливості потрапити на територію подвіря та у житловий будинок.На думку позивача з відповідачем домовитись про будь - які умови спільного володіння, користування або проживання з відповідачем неможливо. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15.12.2015 року, виходячи з нормативних вимог, поділ житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по вул.Кірова, 6 у місті Тростянець Сумської області неможливий. Позивач, посилаючись на неподільність спірного будинку та на те, що частка відповідача у спірному будиноковолодінні, на її думку, є незначною, спільне володіння і користування будинком є неможливим, припинення права власноті на частку у спірному майні не завдасть відповідачу істотної шкоди його інтересам та членам його сімї, відносини, що склались між сторонами носять стійкий неприязний характер, відповідач зловживає становищем співвласника, проявляючи агресію та неповажне ставлення до позивача, а тому [PERSON] вважала, що припинення права власності відповідача на його частку у спірному будинку з виплатою компенсації за його частку не задасть шкоди його інтересам. [PERSON] зазначила, що на цей час вимушена проживати у місті Охтирка у квартирі матері. У батьків відповідача у місті Тростянець є будинок та квартира у місті Тростянець, а тому на думку позивача відповідач має можливість забезпечити себе окремим житлом з батьками. Посилаючись на указані обставини, позивач, змінивши позовні вимоги (предмет позову), остаточно просила суд:припинити право власності [PERSON] у спільному частковому майні на 1/4 частину будинковолодіння по вул.Кірова, 6 м.Тростянець Сумської області, з відповідними складовими житлового будинку, господарсько-побутових будівель загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/4 частини будинковолодіння по вул.Кірова, 6 м.Тростянець Сумської області в сумі 120750 грн.за рахунок коштів, які зараховано на депозитному рахунку шляхом зарахування цих коштів ТУ ДСА в Сумській області на користь [PERSON] за наслідками припинення частки співвласника у будиноковолодінні; визнати за [PERSON]право власності на ? частину будинковолодіння (домогосподарства) по вул.Кірова, 6, м.Тростянець Сумської області у житловому будинку «А1ж» з верандою «а», верандою-прибудовою «а1», «а2», загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., з приміщенням кухні 1-1 площею 10,3 кв. м, кімнати житлової 1-2 площею 9,3кв. м, кімнати житлової 1-3 площею 22,1 кв. м., кімнати житлової 1-4 площею 8,3 кв. м., коридору 1-5 площею 6,3 кв. м, санвузла 1-6 площею 7.1 кв. м., тамбуру І площею 1,4кв. м. погрібу, воріт з огорожею № 1,2,3, «Г» убиральні, «Д» гаражу (а.с.178-180 том 1). Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не зявились, [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила судовий розгляд справи провести без участі сторони позивача, а позов - задовольнити (а.с.39 том 2). Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечили повністю, просили відмовити у його задоволенні, оскільки відсутні підстави, визначені ЦК України, для його задоволення. В обгрунтування заперечень відповідач посилався на те, що постійно проживає у спірному будинку повул.Кірова, 6 м.Тростянець Сумської області, іншого житла на праві власності не має. Позивач після припинення шлюбу вже довгий час проживає у місті Охтирка у квартирі, яку вона придбала, але зареєструвала на матір, яка жодного дня там не проживала і взагалі не проживає у місті Охтирка. [PERSON] зазначив, що не чинить позивачу жодних перешкод у володінні та користуванні спільним будинком, все у будинку залишилось у тому стані як і було раніше, рухоме майно, яке після поділу спільного майна судом виділено їй у власність, перебуває у спірному будинку, позивач його не забирає. Відповідач вказав, що [PERSON] не бажає обговорювати питання про визначення порядку користування житловим будинком, оскільки, на його думку, її цікавить лише отримання грошової компенсації за свою частку домоволодіння або можливість продати весь житловий будинок з подальшим поділом коштів. [PERSON] пояснив, що він дійсно тримає собак, з якими він бере участь у змаганнях, при цьому дотримується всіх вимог безпеки, собаки не агресивні, перебувають в облаштованих волєрах, жодних скарг від сусідів чи будь-кого не було. Відповідач вказав, що категорично не згоден на отримання компенсації за його частку, оскільки за запропоновану суму компенсації він не зможе придбати інше житло, а частка у розмірі ? частини житлового будинку не є дуже малою та за відстуності іншого житла дозволяє йому проживати у цьому будинку. [PERSON] пояснив, що не зареєстрував своє право вланості на ? частину житлового будинку у встановленому законом порядку, оскільки для внесення даних до Реєстру прав власності на нерухоме майно необхідна присутність всіх співвлансиків, а позивач не бажає зявитись до державного реєстратора для внесення даних до Реєстру, а тому на думку сторони відповідача є передчасним вирішення питання про припинення права на частку у спільному частковому майні, оскільки частка відповідача не зареєстрована у встановленому законом порядку з вини позивача. Посилаючись на указані обставини, та те, що право приватної власності є непорушним, а примусове позбавлення права власності можливе лише з мотивів суспільної необхідності, в умовах воєнного чи надзвичайного стану за умови повного відшкодування їх вартості у порядку у встановленому законом, відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необгрунтовані і задоволенню не підлягають, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований по вул. Кірова, 6 у місті Тростянець Сумської області належить сторонам у цій справі на праві спільної часткової власності. Зокрема, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 травня 2013 року у справі № 2-136/12 за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, а за [PERSON] Миколаївноювизнано право власності на ? частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Кірова, 6 у місті Тростянець Сумської області(а.с.20-25 том 1). Відповіднодотехнічного паспорту, складеного 21 червня 2011 року, та установлених у рішенні Апеляційного суду Сумської області від 14 травня 2013 року у справі № 2-136/12 обставин після реконструкції та проведення сторонами ремонтних робіт за час спільного проживання спірний житловий будинок, що знаходиться по вул. Кірова, 6 у місті Тростянець Сумської області має загальну площу 64,8 кв.м., з якої житлова площа складає 39,7 кв.м. Указаний житловий будинок з верандою «а», прибудовами «а1», «а2» складається із кухні 1-1 площею 10,3 кв.м., трьох житлових кімнат 1-2, 1-3, 1-4 площею 9,3 кв.м, 22,1 кв.м. та 8,3 кв.м. відповідно, із коридору 1-5 площею 6,3 кв.м., сан-вузлу 1-6 площею 7,1 кв.м. та тамбуру 1 площею 1,4 кв.м. Крім того, господарсько-побутові будівлі складаються із таких приміщень: «Б» - сарай-літня кухня, «Е» -сарай-прибудова, який був збудований шляхом перебудови сараю-прибудови «б-1», «п/г» - погріб, ворота № 1, №2 та № 3 огорожа, «Г» - вбиральні, «Д» - гаражу (а.с. 12-16, 20-25 том 1). Згідно з висновком комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 59 ринкова вартість житлового будинку з верандами і прибудовами, з господарськими будівлями і спорудами по вул.Кірова, 6 у місті Тростянець Сумської області складає 483\~000 грн. Виходячи з нормативних вимог розділ указаного домоволодіння з надвірними спорудами у натурі неможливий. Розмір компенсації вартості ? частини, що належить [PERSON] складає 120750 грн. (а.с.134-151 том 2). [PERSON] під час провадження у цій справи 19 лютого 2016 року було внесено на депозитний рахунок суду 120750 грн. вартості належної відповідачу частки спірного домоволодіння (а.с.6 том 2). Позивач у цій справі ставить питання про втручання у право власності відповідача на належну йому частину у спірному нерухомому майні шляхом позбавлення його такого права на це майно з виплатою йому грошової компенсації. Відповідно до приписів статті 41 Конституції України, пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2, 4, 7 та 11 до Конвенції» встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» (заява № 35041/05) від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, і яке відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне. Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (пункти 37, 38). У пункті 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснено, що не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Посилання позивача на наявність правових підстав, визначених статтею 365 ЦК України для припинення права відповідача у спільній частковій власності є необгрунтованими, виходячи з такого. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно допункту 4 частини першої статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Ураховучи зміст описової частини комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 59 на належну [PERSON] 1/4 частку у спірному житловому будинку припадає 16,2 кв.м. загальної площі, з якої житлової 9,9 кв.м. Таку частку відповідача у спірного нерухомому майні на переконання суду не можна вважати незначною. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого№ 58594181 на праві власності [PERSON] Володимировичаіншого житла, ніж частка у житловому будинку повул. Кірова, 6 у місті Тростянець Сумської області, не має (а.с.54 том 2). Згідно з відомостями, наданими суду Тростянецьким районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, [PERSON] зареєстрований в установленому законом порядку у спірному будинку № 6 по вул.Кірова у місті Тростянець Сумської області (а.с.27 том 1). Крім того, на цей час спірним будинком користується саме відповідач та оплачує спожиті комунальні та інші послуги, що позивачем спростовано не було. Надані позивачем матеріали перевірок Тростянецького РВ УМВС України у Сумській області за фактами звернення позивачем протягом 2011-2012 року із скаргами на дії відповідача, за якими кожного разу виносились численні постанови про відмову у порушенні кримінальної справи у звязку з відсутністю складу злочину, та наявністю невирішених між сторонами цивільно-правових відносин щодо користування майном, не є достатнім доказом наявності підстав для припинення права власності відповідача відповідно до статті 365 ЦК України, оскільки серед іншого, визначальним при вирішенні цього спору є встановлення чи буде завдано відповідачу [PERSON] припиненням його права власності на частку в спільному майні шкоду і чи буде така шкода істотною (а.с.202-250 том 1). Посилання позивача на нявність у батьків відповідача [PERSON] та [PERSON] на праві власності житла у місті Тростянець не свідчить про наявність у відповідача права користування цим житлом, що є виключним правом власника надавати таке право користування чи ні, і надаватись таке право може виключно за його бажанням та виходячи з його інтересів та членів його сімї, які з ним проживають. На переконання суду, ураховуючи установлені судом обставини, припинення права власності відповідача на належну йому частку у спірному домоволодінні з підстав, на які посилається [PERSON], порушуватиме принцип рівності прав співвласників, не ураховує інтереси відповідача, призведе до обмеження прав останнього і завдасть йому істотної шкоди. За таких обставин, суд дішов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача права на частку у спільному майні, а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі із поверненням позивачу суми внесеної на депозитний рахунок суду 120750 грн. вартості належної відповідачу частки спірного домоволодіння. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача). Відповідно дочастини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позов задоволенню не підлягає, а тому не підлягають і компенсації судові витрати, понесені позивачем, повязані зі сплатою судового збору в сумі 1209,67 грн. за подання позову до суду (а.с.1а том 1), 243,6 грн. за вжиття заходів забезпечення позову (а.с.43 том 1), 243,6 грн. за подання заяви про забезпечення доказів (а.с.69 том 1), повязаних із оплатою вартості судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3400 грн. (а.с. 131 том 1), оплатою витрат на правову допомогу фацівця у галузі права [PERSON] в сумі 4000 грн. (а.с.37-42, 199-201 том 1). У свою чергу відповідачем на оплату витрат на правову допомогу витрачено 1720 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 04.05.2016 року та акту виконаних робіт, складеного 04 травня 2016 року відповідачем та [PERSON] (а.с.47,48 том 2). Як роз'яснено у пункті 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013 ). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Адвокат [PERSON] брав участь у справі на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.10.2008 № 630 та угоди про надання правової допомоги, укладеної 06.10.2015 року між ним та відповідачем [PERSON], за умовами якої [PERSON] прийняв на себе обовязок за завданням відповідача надавати правову допомогу, здійснювати захист та представництво його інтересів (а.с. 105 том 1). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до додатку до угоди про надання правової допомоги, укладеної 06.10.2015 року відповідач та адвокат [PERSON] домовились про те, що розмір гонорару останнього за годину витраченого часу як при оформленні документів, так і під час участі у розгляді справи складає 400 грн., що не перевищує граничний розмір компенсації таких витрат згідно із статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який на час розгляду справи становить 551,20 грн. (1378 грн. х 40%) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді (а.с.49 том 2). Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт участь адвоката [PERSON] у судовому розгляді мала місце у чотирьох судових засіданнях 03.11.2015 року - 15 хв., 16.02.2016 року 40 хв., 12.04.2016 50 хв., 29.04.2016 року 30 хв., що відповідає даним журналів судових засідань, ознайомлення 29.04.2016 року з матеріалами справи адвокатом [PERSON] склало 35 хв., а тому, виходячи з обумовленою відповідачем та його представником вартості години участі у справі [PERSON] підлягає компенсації 1134 грн. витрат, понесених ним на указану вище правову допомогу адвоката [PERSON] Крім того, відповідно до акту приймання передачі виконаних робіт підготовка та написання заперечень [PERSON] склало 1 год. 30 хв., протеураховуючи незначний обсяг заперечень та їх зміст, виходячи із засад розумності, суд вважає необхідним компенсувати відповідачу 400 грн. за підготовку заперечень до суду (400 грн. х 1 год.) (а.с. 104, 256 том 1, 28, 40, 44-46, 48 том 2). З огляду на викладене, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1534 грн. 00 коп. компенсації, понесених витрат на оплату правової допомоги адвоката. На підставі викладеного та

Outcome: approved