Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури посилаючись на те, що 19 серпня 2006 року за завідомо неправдивим повідомленням про злочин, старшим ОВС прокуратури міста Києва Білим О.В відносно неї було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 368 КК України. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Києва Білого О.В. від 22 серпня 2006 року [PERSON] було відсторонено від посади заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із притягненням її до кримінальної відповідальності. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року позивача визнано невинною в пред'явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 386 КК України та виправдано за відсутністю в діянні складу злочину, який залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2015 року. Відповідно до н. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, п.п. 1, 5 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дії,. що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дії. Право на відшкодування шкоди завданої фізичній особі незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю у сфері правосуддя виникає за умови постановлення судом : виправдувального вироку, що і відбулося 19 грудня 2014 року [PERSON], було виправдано за відсутністю в діях складу злочину. Таким чином, за період відсторонення від роботи, з 29.08.2006 року по 19.12.2014 року, позивач втратила заробіток в зв'язку з незаконними діями працівників прокуратури. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять суд стягнути з Головного Управління Державної Казначейської служби України на її користь 310702 грн. 20 коп. заробітку за час відсторонення від посади заступника голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Представник прокуратури м. Києва у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема наполягає на тому, що позивачем не було дотримано визначеного законом порядку звернення про стягнення розміру шкоди завданої незаконними діями Прокуратури м. Києва, а тому позовні вимоги стосовно стягнення втраченого заробітку, на її думку, не підлягають задоволенню. Відповідач Державна казначейська служба в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 19 серпня 2006 року старшим в ОВС Прокуратури міста Києва Білим О.В. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 368 КК України. Постановою старшого слідчого Прокуратури міста Києва від 22 серпня 2006 року [PERSON] відсторонено від посади заступника голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації від 29.08.2006 року № 280-к [PERSON] було відсторонено від посади заступника голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2010 року, залишеним без змін апеляційним судом м. Києва, [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 386 КК України та призначено їй із застосуванням ст.ст.54, 77 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади керівників та заступників керівників державних органів та їх апарату, інших державних службовців, на яких законами або іншими нормативно-правовими актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, строком на 3 роки з позбавленням 11 рангу державного службовця без конфіскації майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2011 року, вказані судові рішення скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2014 року [PERSON] визнано невинною в пред'явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 386 КК України та виправдано за відсутністю в діянні складу злочину. Постанову про відсторонення [PERSON], від посади заступника голови Дніпровської районної у м. Києві адміністрації від 22.08.2006 року - скасовано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2015 року виправдувальний вирок залишено без змін. (а.с. 6-30). Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Звертаючись до суду з даним позовом позивач наполягає на стягненні з відповідача суми заробітку за час відсторонення від посади, з врахуванням виправдувального вироку від 19.12.2014 року. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Заперечуючи проти позову представник прокуратури наполягала на тому, що позивачем не було дотримано визначеного законом порядку звернення про стягнення розміру шкоди завданої незаконними діями прокуратури міста Києва. З даним твердженням суд не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу не було направлено повідомлення про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а тому суд вважає, що позивач має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки посилання представника прокуратури на Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» неможна визнати законним, оскільки воно може бути визнане чинним у частині, в якій воно не суперечить Цивільному Кодексу України і будь-які обмеження права фізичних осіб на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, які ( обмеження) встановлені підзаконними актами, є не чинними. З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого слідчого прокуратури м. Києва Білого О.В позивач була відсторонена від посади заступника голови Дніпровської районної у м. Києві адміністрації з 22.08.2006 року. Вироком від 19.12.2014 року дана постанова про відсторонення була скасована. Позивач просила суд стягнути середній заробіток за час відсторонення від посади за період з 22.08.2006 року по 19.12.2014 року. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] 18.05.2010 року на підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 173-к була звільнена за власним бажанням. Даний факт підтверджується відповіддю за запит суду (а.с.128) та не заперечується позивачем. З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час відсторонення від посади за період з 22.08.2006 року по 17.05.2010 року, тобто по день звільнення за власним бажанням. Позивач просила суд стягнути розмір посадового окладу з урахуванням премії у розмірі 10% посадового окладу, оскільки за час роботи позивача їй нараховувалася дана премія. Суд вважає, що до стягнення підлягають суми з урахуванням відомостей, наданих на запит суду Дніпровською районною у місті Києві адміністрацією від 06.06.2017 року. Так, до стягнення підлягають наступні суми: з 01.05.2006 року по 01.02.2008 року - 16191 грн. 30 коп. (1890 грн. оклад +70 грн. надбавка за ранг = 1960 грн. в місяць; 1960 грн. х 8 місяців 6 робочих днів = 16191 грн. 30 коп.); з 01.05.2007 року по 01.02.2008 року - 18198 грн. (2022 грн. х 9 місяців); з 02.02.2008 року по 17.05.2010 року - 80541 грн. 01 коп. (2931 грн. 90 коп. х 27 місяців 8 робочих днів), а всього 114930 грн. 31 коп. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Враховуючи, що позивачем доведено заподіяння їй майнової шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягує з Державної Казначейської служби України у м. Києві на користь [PERSON] за рахунок Державного бюджету України 114930 грн. 31 коп. заробітку за час відсторонення позивача від посади заступника голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. На підставі викладеного та

Outcome: partial