Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №44, будинку № 5-А по вулиці Казарського в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі її колишня невістка та онука, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте не проживають в вищезазначеній квартирі з листопада 2016 року, не беруть участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги. Однак реєстрація відповідачів за адресою не дає можливості позивачу реалізовувати своє право користування належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач надала суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS]. на праві власності належить [PERSON], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2004 р. Відповідно до Довідки виданої житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» житлово-експлуатаційної контори № 14 від 19.12.2017 р. за № 7146, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивачка [PERSON], [PERSON], та відповідачі - [PERSON], [PERSON]. Відповідно до Акту про непроживання від 21.12.2017 р., складеному сусідами позивачки та працівниками житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» за адресою: [ADDRESS], починаючи з листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] фактично не проживає. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приймаючи до уваги те, що реєстрація місця проживання відповідача, який не є членом сімї позивача, у належній позивачу квартирі перешкоджає реалізації останнім права розпорядження власним майном, то наявні підстави для задоволення позову. На підставі ст. ст. 317, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved