Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб. Спільних дітей у сторін не має. Спільне життя у сторін не склалось, почали виникати сварки, з`явились діаметрально різні погляди на сімейне життя. З 2019 року вони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного. Шлюб носить суто формальний характер та подальше його збереження є неможливим оскільки суперечить волі та інтересам позивача. Спроби позивача у позасудовому порядку вирішити сімейний конфлікт були марними, тому з наведених вище підстав позивач була вимушена звернутись із позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , який зареєстрований 21 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 955, прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] », прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] »; копія паспорту громадянки України [PERSON] виданий 26 грудня 2013 р. Ренійським РС ГУ ДМС України в Одеській області. Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 21 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 955. Спільних дітей у сторін не має. З 2019 року сторони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Шлюб носить суто формальний характер. Позивач не бажає зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. На даний момент зв`язок з відповідачем позивачка не підтримує, в неї відсутні контакти відповідача, у зв`язку з чим не має можливості з ним зв`язатись та вирішити питання про розірвання шлюбу через органи РАЦС у порядку, передбаченому ст. 106 СК Укураїни. Відповідач [PERSON] є громадянином Грузії, але відповідно до ст.. 3 Закону «Про правовий статус іноземців, а також осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими\~Конституцією,\~законами чи\~міжнародними договорами\~України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини Ст.. 496 ч. 2 ЦПК України, передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими\~Конституцією\~та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно абз. 7 п. 11 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України». За\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Як вбачається з пояснень позивача викладених у позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі немає. У відповідності до\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. У відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved