overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернулась із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку (пай) площею 5,6245 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належала її чоловікові [PERSON], який проживав і помер [INFO] в с. Лозова Кегичівського району Харківської області. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, позивач надала заяву про підтримання позову, залишення судових витрат за собою, розгляд справи без її участі; відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлені про дату та час слухання справи у судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили, інші відповідачі надали заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, технічне фіксування судового процесу не здійснюється. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, [PERSON], який проживав і помер [INFO] в с. Лозова Кегичівського району Харківської області, був чоловіком позивача. За життя, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 757961 від 20.03.2003 року, вижатого Кегичівською РДА, йому належала земельна ділянка площею 5,6245 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Позивач є спадкоємицею після смерті чоловіка за заповітом та на даний час фактично прийняла спадщину. Але, при зверненні до нотаріальної контори для оформлення зазначеної спадщини позивач отримала відмову, в зв'язку з тим, що кадастровий номер земельної ділянки було змінено вже після смерті спадкодавця, що і стало причиною звернення до суду. Суд виходить із того, що правовідносини сторін у справі регулюються ст.ст.1220, 1258, 1261-1265 ЦК України щодо порядку відкриття спадщини, почерговості та права спадкоємців на спадкування. Оскільки відповідачі позов визнали, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із заявою позивача, підстав для розподілу судових витрат не знайдено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернулась із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0695 га, кадастровий №6323180800010010023, на території Власівської сільської ради, що належала [PERSON] на підставі державного акту, виданого 13.12.2007 серії ЯД №058576, спадкодавець була матір'ю позивача та померла [INFO]. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд без їх участі, та повідомили: представник позивача - про підтримання позову, залишення судових витрат за позивачем, відповідачі - про його визнання. У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, технічне фіксування судового процесу не здійснюється. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, [PERSON], яка проживала в с. Кофанівка Власівської сільської ради Кегичівського району і померла [INFO], була матір'ю позивача, що підтверджує свідоцтво про народження позивача. До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], включено земельну ділянку площею 3,0695 га кадастровий № 6323180800010010023, для ведення товарного сільськогосподарського товариства на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, право на яку посвідчено державним актом серії ЯД №058576 від 13.12.2007 року. На частину спадщини позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину, а у видачі свідоцтва на земельну ділянку площею 3,0695 га нотаріусом відмовлено, оскільки державний акт на цю земельну ділянку має виправлення в кадастровому номері, що, відповідно до п.4.1 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Держкомзему від 06.08.2009 № 325, не допускається, тому документи для вчинення нотаріальних дій у позивача не прийнято. До позову додані копії: паспорта позивача, свідоцтва про смерть спадкодавця, державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з ДЗК про земельну ділянку, свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження, інші докази. Судом витребувано копію спадкової справи, в якості співвідповідача залучено [PERSON] Суд виходить із того, що правовідносини сторін у справі регулюються ст.ст.1220, 1258, 1261-1265 ЦК України щодо порядку відкриття спадщини, почерговості та права спадкоємців на спадкування. Оскільки відповідачі позов визнали, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із заявою представника позивача, підстав для розподілу судових витрат не знайдено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулась із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мажарської сільської ради Харківської області, що належала її матері [PERSON], яка проживала і померла 23.06.2014 року в с. Мажарка Кегичівського району Харківської області. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, та повідомили: позивач - про підтримання позову, залишення судових витрат за нею, відповідачі - про його визнання. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, [PERSON] була матірю позивача, якій за життя належала земельна ділянка площею 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області на підставі державного акту серії ХР № 022919 від 05.06.2002 року. Інші спадкоємці відсутні. При зверненні до нотаріальної контори для прийняття спадщини позивач отримала відмову нотаріуса, в звязку з тим, що кадастровий номер земельної ділянки, що його зазначено на державному акті, не відповідає кадастровому номеру, що внесений до автоматизованої системи Державного земельного кадастру, тобто його було змінено органами ведення ДЗК при уточненні площ і розташування земельних ділянок, що і обумовило звернення позивача до суду. Суд виходить із того, що правовідносини сторін у справі регулюються ст.ст.1220, 1258, 1261-1265 ЦК України щодо порядку відкриття спадщини, почерговості та права спадкоємців на спадкування. Оскільки відповідачі позов визнали, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із заявою позивача, підстав для розподілу судових витрат не знайдено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернулась із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 5,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рояківської сільської ради Харківської області, що належала її батькові [PERSON], який проживав і помер [INFO] в с. Дальнє Кегичівського району Харківської області. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, та повідомили: позивач - про підтримання позову, залишення судових витрат за нею, відповідачі - про його визнання. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, [PERSON] був батьком позивача, якому за життя належала земельна ділянка площею 5,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області на підставі державного акту серії [NUMBER] від 17.12.2002 року. Інші спадкоємці відсутні. При зверненні до нотаріальної контори для прийняття спадщини позивач отримала відмову нотаріуса, в зв'язку з тим, що кадастровий номер земельної ділянки, що його зазначено на державному акті, не відповідає кадастровому номеру, що внесений до автоматизованої системи Державного земельного кадастру, тобто його було змінено органами ведення ДЗК при уточненні площ і розташування земельних ділянок, що і обумовило звернення позивача до суду. Суд виходить із того, що правовідносини сторін у справі регулюються ст.ст.1220, 1258, 1261-1265 ЦК України щодо порядку відкриття спадщини, почерговості та права спадкоємців на спадкування. Оскільки відповідачі позов визнали, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із заявою позивача, підстав для розподілу судових витрат не знайдено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач звернулась із позовом про збільшення розміру аліментів, в якому зазначила, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09.04.2012 року з [PERSON] на корить позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 600,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з 01.05.2017 прожитковий мінімум для дитини 6-18 років становить 1777,00 грн., тому розмір аліментів не може бути менший, ніж 889,00 грн. Враховуючи той факт, що позивач не має змоги задовольнити потреби дитини, просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 1600,00 грн. щомісячно. В судове засідання позивач не з'явилась, однак подала письмову заяву, якою позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій позов визнав в повному обсязі та проти його задоволення не заперечував, а справу простив розглянути за його відсутності. За наявності зазначених вище заяв сторін суд вважає за можливе справу розглянути за їх, сторін, відсутності. Вивчивши надані письмові докази, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Враховуючи, що відповідачем позовні вимоги визнані в повному обсязі та згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Законними підставами для задоволення позовних вимог є положення статей 180 - 184, 191, 192 СК України. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обґрунтовані. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач звернулась із позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року. Шлюб зареєстровано Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції , актовий запис № 436. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], 09.05.2009р.н. Спільне життя не склалося у звязку з тим, що у подружжя виявились різні погляди на питання сімейного життя внаслідок чого між ними постійно виникають сварки, що привело до втрати почуття кохання, взаєморозуміння та до розпаду сімї. Намагання зберегти сімю результату не дали. Просить суд розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно. На стадії заочного розгляду справи, позивач надала до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, повністю підтримує заявлені вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року. Шлюб зареєстровано Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції , актовий запис № 436. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], 09.05.2009р.н. Сторони не проживають однією сімєю, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, що привело до фактичного розпаду сімї. Майнового спору між сторонами немає. На думку суду подальше збереження сімї неможливе, тому шлюб повинен бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

позивач звернулась із позовом та просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 12 жовтня 2013 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки. Через непорозуміння одне одного в сімї виникали непорозуміння, подружжя втратило почуття один до одного. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участів, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, у поданій заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази у справі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 12 жовтня 2013 року, актовий запис № 1966. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернулась позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно. Мотивувала позов наступним. [INFO] помер її батько - [PERSON]. Батьку належала 1/4 частка квартири [ADDRESS]. Після смерті батька позивач, як спадкоємець за законом, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивачем нотаріусу було надано свідоцтво про право власності на вказану спадщину, яке підтверджує власність спадкодавця. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому позивач просить визнати за нею право власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву якою просить суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує , просить позов задовольнити. Представник відповідача Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши докази, приходить до наступного. [INFO] помер - [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 15.11.1995 року. /а.с. 7/ Йому належала 1/4 частка квартири [ADDRESS] що підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло видане 17 квітня 1995 року /а.с.10/. Вказане право власності в КП Павлоградське МБТІ не зареєстроване. / а.с. 11/ Позивач є дочкою померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження року . / а.с.8,9./ Листом нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори від 05 березня 20145 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно /а.с.13/. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на отримання спадщини. Як вбачається з відповіді нотаріуса на запит суду, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від [PERSON] Інших заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, спадкодавцю належало спірне майно на праві приватної власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернулась суд з позовом до відповідача, в якому просить на підставі ст.ст.180, 182, 183 СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відтак, виходячи з приписів ст.158 ЦПК України суд здійснює розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши та оцінивши докази у справі суд, дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матірю, а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 260215. Сторони перебувають у шлюбі з 05.07.2016 року. Дитина проживає разом з матірю, що стверджується довідкою виконкому Бондарівської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 28.04.2017 року № 534, та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України, обставини, що мають істотне значення та відсутність відомостей про наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі, зазначеному у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved