Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство виконавчого комітету Херсонської міської ради «Жилтранс» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: в квартирі [ADDRESS], в якому вказує, що вона є співвласником вказаної квартири, в якій залишився зареєстрований відповідач, який не проживав на той час та не проживає до теперішнього часу. У зв'язку з наведеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про причину неявки суд не сповістили про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири №1202 від 27.02.1997 року, зареєстрованого в БТІ від 11.03.1997 року в реєстраційній книзі №57 за реєстровим №22139, де співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], яка є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 12.10.2001 року, актовий запис №430, та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16.01.2007 року, актовий запис №360. Відповідно до довідки за №1888 виданої ПП «Жилтранс», в квартирі [ADDRESS], прописаний [PERSON],1959 р.н. - власник, [PERSON], 1963 р.н. - відповідач по справі, який не є родичем власника, і який на момент купівлі-продажу в квартирі не проживав. Відповідно до листа Головного управління національної поліції в Херсонській області Херсонський відділ поліції від 08.07.2016 р. №86/2552 встановлено, що [PERSON] прописаний за адресою: [ADDRESS],квартира неодноразово продавалась, але вказана особа за вказаною адресою ніколи не проживала та не проживає. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] - помер. Оскільки на даний час після смерті батька - [PERSON] позивач має намір реалізувати своє право як власник, а відповідач перешкоджає їй як власнику, будучи прописаним за адресою: [ADDRESS] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved