Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зазначивши, що 11 грудня 1992 року між ними було зареєстровано шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалось, між ними цілком втрачені почуття любові і взаєморозуміння, вони не мають наміру відновлювати шлюбні відносини . Фактично шлюбні відносини з відповідачем остаточно припинені з серпня 2008 року, однією сімєю сторони не проживають, спільне господарство не ведуть, тому просить розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням неявки позивача та відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. 11.12.1992 року між сторонами міським відділом ЗАГС м. Мелітополя Запорізької області було зареєстровано шлюб, актовий запис №1459 /а.с. 7/. Від спільного життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. Причиною розпаду сімї стало те, що між сторонами цілком втрачені почуття любові і взаєморозуміння, вони не мають наміру відновлювати шлюбні відносини. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з серпня 2008 року, однією сімєю сторони не проживають, спільне господарство не ведуть, намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved