Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

позивач звернулася до [PERSON], [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору позики грошових коштів недійсним. Мотивувала свої вимоги тим, що 16 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 276745 гривень 81 копійку - еквівалент 34637.39 доларів США з умовою поетапного погашення суми заборгованості частками та кінцевим терміном повернення до 16 березня 2012 року. На момент укладення зазначеного договору [PERSON] перебував з нею у шлюбі, і оскільки укладений договір виходить за межі дрібного побутового, необхідна була її згода на укладення такого. Позивач зазначає, що своєї згоди на укладення договору безпроцентної позики від 16 січня 2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] вона не надавала, а оскільки повернення боргу буде відбуватися за рахунок коштів сімейного бюджету порушуються її права. Вважає, що оспорюваний договір було укладено з порушенням статті 65 Сімейного кодексу України та частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, а тому відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України є підстави для визнання зазначеного договору недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір безпроцентної позики укладений 16 січня 2912 року між [PERSON] та [PERSON], а також вирішити питання про судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач [PERSON] та третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилися та не забезпечили в судове засідання явку своїх представників, а тому суд з врахуванням думки представників сторін, що з'явилися в судове засідання вважає за можливе ухвалити рішення по справі за їх відсутності на підставі доказів досліджених в судовому засіданні. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 16 січня 2012 року між [PERSON].(Позичальник) та [PERSON] (Позикодавець) було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 276745 гривень 81 копійку - еквівалент 34637.39 доларів США з умовою поетапного погашення суми заборгованості частками та кінцевим терміном повернення до 16 березня 2012 року. З п. 2 договору безпроцентної позики від 16 січня 2012 року вбачається, що [PERSON] грошові кошти було отримано до підписання договору. З п. 14 договору безпроцентної позики від 16 січня 2012 року вбачається, що позичальник в поданій ним заяві повідомив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але укладає цей договір не в інтересах сім'ї, і кошти, отримані ним за цим договором будуть використані не в інтересах сім'ї, а на інші особисті цілі. Позивачем не надано суду доказів того, що сума безпроцентної позики була отримана в інтересах сім'ї та використана для потреб сім'ї. Суд вирішуючи даний спір, вважає беззаперечно доведеним факт отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] для власних особистих цілей. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд, аналізуючи матеріали цивільної справи та докази надані сторонами дійшов категоричного висновку про те, що оспорюваний договір було укладено не в інтересах сімї, а грошові кошти отримані за таким, були використані [PERSON] не на потреби сімї, а тому такий договір не створює обовязку для [PERSON] і згоди останньої на його укладення не Законом не вимагається. Суд вважає, що в конкретному випадку, з врахуванням фактичних обставин справи, укладення договору безпроцентної позики між [PERSON] та [PERSON] 16 січня 2012 року не порушує прав позивача, оскільки не створює жодних юридичних наслідків для останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог [PERSON] з посиланням на норми частини 1 статті 203, частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, оскільки такі суперечать доказам дослідженим в судовому засіданні та не ґрунтуються на матеріалах справи, ретельно досліджених судом в ході слухання справи по суті. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, вважаючи такі не обґрунтованими та переконливо не доведеними перед судом. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed