Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом до відповідачів посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2002 р. В провадженні Першотравневого районного суду є цивільна справа за позовом відповідача до неї про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 26.08.2015 року їм надано строк на примирення. Подружні стосунки вони не підтримують з лютого 2014 р. У їх спільній власності перебував автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], придбаний на підставі біржової угоди № 677887 від 10.02.2010 р., який відповідач 14 листопада 2014 р. без її згоди перереєстрував на відповідача [PERSON] (свою матір ) на підставі довідки рахунок ВІА № 806695 від 14.11.2014 р. Вважала, що ніякого продажу автомобіля не було, відповідач уклав фіктивний договір купівлі продажу автомобіля, щоб він не був поділений між подружжям. А тому просила визнати недійсною довідку-рахунок, визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, скасувати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, скасувати реєстрацію транспортного засобу та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представники в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені у запереченнях. Також відповідач в судовому засіданні пояснив, що в їх сімї було два автомобілі. Перший був придбаний давно на гроші його матері, а другий спірний автомобіль, він обміняв з доплатою на старий автомобіль. Доплата склала 86000 грн., з яких 50000 грн. йому дала його мати, а іншу частину грошей доклав він з коштів підприємства, де він є співзасновником. Його мати сказала повернути гроші, які давала на придбання двох автомобілів. Оскільки він не мав грошей, то переоформив на неї спірний автомобіль. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представники Відділу безпеки дорожнього руху Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області та [PERSON] сервісного центру в Чернівецькій області в судове засіданні не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 2002р. по 2015р. сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. У їх спільній власності перебував автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], придбаний на підставі біржової угоди № 677887 від 10.02.2010 р., який відповідач 14 листопада 2014 р. перереєстрував ( тобто продав ) на відповідача [PERSON] (свою матір ) на підставі довідки рахунок ВІА № 806695 від 14.11.2014 р. ( а.с. 48 55 ). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що спірний автомобіль він переоформив на свою матір без згоди позивача. Суд вважає, що цей спірний автомобіль був придбаний подружжям сторін за спільні кошти сімї. Посилання відповідача [PERSON] на те, що кошти на придбання автомобіля йому давала його мати, а частину коштів він сплатив за рахунок коштів підприємства, де він є співзасновником, не відповідають дійсності, жодних доказів цьому суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] протягом 2009 2010 років на рахунки в банку було покладено понад 20000 доларів США ( а.с. 103 109 ). Посилання відповідача на те, що ці кошти належали підприємству, де він є співзасновником, на думку суду також не відповідають дійсності оскільки жодних доказів цьому не надано. Отже судом в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль був придбаний подружжям сторін за спільні кошти сімї і проданий відповідачем [PERSON] без згоди позивача не в інтересах сімї оскільки вони на той час вже не підтримували подружні стосунки. Згідно з\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СК України передбачено, що\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За нормами частини четвертої\~статті 203 ЦК України\~правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень частин першої та другої\~статті 218 ЦК України\~недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, яка відповідно до положень\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що оскільки законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, підстав для визнання недійсною угоди купівлі-продажу спірного автомобіля, оформленої довідкою-рахунком, скасування його реєстрації, та визнання за позивачем права власності на 1\\2 його частину немає. Також суд вважає, що немає підстав для визнання недійсною довідки рахунку оскільки вона тільки підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. У випадку порушень законодавства під час оформлення угод із купівлі-продажу автотранспортних засобів шляхом видачі довідки-рахунку, способом захисту порушеного права є визнання недійсним договору купівлі-продажу, а не зазначеної довідки-рахунку. Що ж стосується позовної вимоги про скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, то це свідоцтво є документом, що підтверджує постановку на облік транспортного засобу у відповідних органах державної влади, та не є правочином, у зв'язку з чим не може бути визнане недійсним на підставі ст.ст.\~203,\~215 ЦК України. Однак, враховуючи, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого відповідачем [PERSON] не в інтересах сім'ї спірного автомобіля, за нею має бути визнано право на 1\\2 частину цього автомобіля, а не право власності на цю частину автомобіля. Враховуючи розмір задоволеної частини позовних вимог суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 487,20 грн. сплаченого нею під час звернення до суду судового збору за одну задоволену позовну вимогу немайнового характеру. Також на думку суду підлягає частковому стягненню кошти, сплачені позивачем адвокату [PERSON] за надання правової допомоги. Але знову ж таки враховуючи розмір задоволеної частини позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути наступну суму : -за виготовлення адвокатом [PERSON] позовної зави одна година - 487,20 грн. ( оскільки 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі в 2015 році складало саме таку суму ); -за одну годину участі адвокатом [PERSON] в судових засіданнях по справі в 2014 році - 487,20 грн.; -за одну годину участі адвокатом [PERSON] в судових засіданнях по справі в 2015 році 551,20 грн., а всього 1525,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial