Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свій позов обґрунтовує тим, що 04.07.2013 її знайомий - [PERSON] , звернувся в «Бюро адвоката Максимовича», оскільки вона потребувала правової допомоги адвоката. В подальшому вона уклала договір про надання юридичних послуг між нею та [PERSON] , оскільки останнього вона до того ніколи не бачила, то була впевнена, що договір укладає саме з цим адвокатом. На наступний день, після укладення такого договору, вона повторно прийшла в «Бюро адвоката Максимовича», для оплати обумовленої суми - 2750 доларів США за надання юридичних послуг. Того ж дня вона випадково дізналася, що чоловік з яким вона укладала договір є не адвокат [PERSON] , а [PERSON] . Саме він запевнив її, що підписаний нею договір є типовим та йому як адвокату та працівнику адвокатського бюро вчиняти такі дії дозволено. Після чого [PERSON] передав їй позовну заяву, з якою вона звернулася до суду. Зазначає, що після отримання від неї грошових коштів у сумі 2750 доларів США, зв`язок із [PERSON] було втрачено. Справою він не цікавився та до суду не з`являвся, в результаті чого, суд залишив її позовну заяву без розгляду. Оскільки зобов`язання за договором залишилися не виконаними, особа, яка мала б їх виконувати, вказує, що договір він не укладав, а відтак жодних зобов`язань за таким договором у нього немає, позивач, вважає такий договір фіктивним. Обґрунтовуючи свій позов, [PERSON] , посилається на те, що оспорюваний правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином є фіктивним та посилаючись на ст.ст. 203, 234 ЦК України, просить суд визнати договір про надання юридичних послуг від 04.07.2013 - недійсним. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відзиву від відповідачів у встановлений ухвалою строк не надходило. 17.06.2021 відповідачем [PERSON] та представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Крім цього вона пояснила суду, що на наступний день після укладення договору про надання юридичних послуг, дізналася, що такий договір було підписано [PERSON] , замість та від імені [PERSON] Представник відповідача [PERSON] , адвокат Борщ Н.М. суду пояснив, що [PERSON] дійсно підписав такий договір замість [PERSON] без його відома. Просив у задоволені позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю та застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що не знав про існування договору про надання юридичних послуг та про те, що такий договір підписаний від його імені, а відтак просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. 04 липня 2013 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг. Предметом такого договору є надання комплексу юридичних послуг на строк дії договору, а саме надання замовнику правової допомоги щодо визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, представництво інтересів замовника в Луцькому міськрайонному суді Волинської області та Апеляційному суді Волинської області. Договір укладено у двох примірниках, українською мовою по одному кожній зі сторін та підписаний сторонами. Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Судом встановлено, що [PERSON] , який вказаний у договорі виконавцем, вказаний договір не підписував та про його існування не знав. Вказане також підтвердив у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , який зазначив, що дійсно [PERSON] підписав договір про надання юридичних послуг замість особи, яка вказана виконавцем у договорі про надання юридичних послуг. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний договір, укладений від імені відповідача [PERSON] , підписаний не ним, а [PERSON] , вказане сторонами визнається та не спростовано. Отже, спірний договір був укладений без волевиявлення [PERSON] , а тому є недійсним. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що договір про надання юридичних послуг від 04.07.2013, слід визнати недійсним, оскільки підпис у ньому здійснено іншою особою, ніж стороною договору, а відтак при його укладені було відсутнє волевиявлення, однієї зі сторін. Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст.261 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. 17.06.2021 відповідачами заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Судом встановлено, що позивач дізналася про те, що оспорюваний договір підписано іншою особою, а ніж зазначено у договорі на наступний день після його укладення, а саме 05.07.2013. Зазначене, вона підтвердила під час розгляду справи. Із матеріалів справи випливає, що до суду з позовом [PERSON] звернулася 17.05.2021, а отже після спливу трьохрічного терміну. З заявою про поновлення строку позовної давності, позивач до суду не зверталася. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Отже, встановивши що позовні вимоги про визнання договору про надання юридичних послуг від 04.07.2013 недійсним є обґрунтованими, але заявленими поза межами строку позовної давності, застосувати яку просили відповідачі, суд відмовляє у задоволенні позову саме з підстав спливу позовної давності.

Outcome: dismissed