Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі № 42, що розташована за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 135, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, яка належить йому на праві приватної власності. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, позивачем вказано Управління державної міграційної служби в Черкаській області. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: вул. [PERSON] (раніше Леніна), 135[ADDRESS]. Вказану квартиру він придбав у 2015 році у [PERSON] та її сина [PERSON]. Також між ним та [PERSON] була усна домовленість, що її син [PERSON] тимчасово залишиться зареєстрованим у вказаній квартирі, при цьому на першу ж його вимогу той мав змінити місце реєстрації. З часу купівлі ним даної квартири [PERSON] у ній не проживав, а на його неодноразові прохання упродовж останнього часу припинити реєстрацію місця проживання у його квартирі, не реагував. Факт реєстрації [PERSON] у його квартирі перешкоджає реалізації права на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном. Також у позовній заяві вказав, що його інтереси під час розгляду даної справи судом буде представляти його рідна сестра [PERSON] Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.02.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 17.03.2018\~року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №\~1940201971221, однак протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.03.2018 року виключено Управління державної міграційної служби в Черкаській області з кола третіх осіб по справі та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, виконавчий комітет Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області. Позивач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON], повноваження якої підтверджено довіреністю від 27.09.2017 року, надала до суду заяву відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, підтримання позовних вимог, а також продовження розгляду справи за її відсутності, у звязку із зайнятістю на роботі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п.п. 1, 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 28.03.2018 року, 11.04.2018 року, 25.04.2018 року не зявлявся, причину неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності. З огляду на вказане, судом 25.04.2018 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки відповідач та представник третьої особи у судове засідання не зявились, а представник позивача залишила судове засідання та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу [PERSON], витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2015 року № 42672362, технічним паспортом. Відповідно до будинкової книги [PERSON], [INFO], на даний час прописаний у квартирі за адресою: [ADDRESS]. За змістом акту обстеження наявності проживаючих та зареєстрованих у квартирі за адресою: [ADDRESS], проведеного 07.11.2017 року комісійно у складі голови правління, бухгалтера та члена правління житлово-будівельного кооперативу, встановлено, що [PERSON], після продажу даної квартири у серпні 2015 року у ній не проживав. Нарахування на [PERSON] по житлово-будівельному кооперативу з серпня 2015 року не проводиться. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 21.08.2015 року втратив право власності на квартиру за адресою: вул. [PERSON] (раніше Леніна), 135[ADDRESS], шляхом її відчуження [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, місцем реєстрації [PERSON] залишається дана квартира. На даний час будь-які інші звязки у відповідача з вказаною квартирою, яка на праві приватної власності належить позивачу, відсутні. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у квартирі позивача, що судом оцінюється як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подачу даної позовної заяви у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією ПАТ\~КБ «ПриватБанк» від 20.02.2018 року №\~0.0.969219496.1. На підставі викладеного,

Outcome: approved