Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вимогами (з урахуванням наданих уточнень) до [PERSON], [PERSON] Ділшода Шавкатовича, [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 15 по вул. Франко в смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області. В обгрунтування позову посилалась на те, що вона є власником вказаного будинку. Даний будинок придбаний позивачем за договором купівлі-продажу від 28.03.2007 року, укладеним з [PERSON]. Відповідачі зареєстровані [INFO] у смт. Вороніж, Шосткинського району Сумської області, але з січня 2016р. фактично не проживають, комунальні послуги не оплачують, відсутні також у будинку будь-які їхні речі. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу у реалізації її права власності, позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою від 04 жовтня 2017 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області позов в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням був залишений без розгляду відповідно до п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. В судове засідання 04.10.2017р. представник позивача та позивач не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій також наполягає на задоволенні позову з урахування уточнених позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомили, із заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не звертались, заперечень не надали. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 04 жовтня 2017 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч.1 ст. 224 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Позивач є власником будинку № 15 по вул. Франко в смт.Вороніж, Шосткинського району Сумської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 28.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] продала, а позивач придбала будинок № 15 по вул. Франко в смт.Вороніж Шосткинського району Сумської області, загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м. /а.с. 3/. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Воронізькою селищною радою від 16.05.2017 за №2581 у будинку № 15 по вул. Франко в смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] та [PERSON] /а.с.25/. Крім того, копією будинкової книги також підтверджується, що відповідач [PERSON], 11.06.1990 р.н, зареєстрована в цьому будинку з 31.05.2014, а [PERSON] значиться зареєстрованим з 10.07.2014 /а.с.27-28/. Зі складеного комісійно депутатом Воронізької селищної ради [PERSON] за участю сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] акта вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 2016 року за місцем реєстрації не проживають, участі у веденні господарства не приймають, місцезнаходження їх невідоме /а.с.26/. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (сусідка позивача) підтвердила, що відповідачі дійсно зареєстровані та деякий час проживали в будинку позивача, але вже більше 1,5 року там не проживають, останнього разу вона бачила їх у жовтні чи листопаді 2015 року. Більш того, зміст наданих суду представником позивача заяв [PERSON] та [PERSON], про зняття їх з реєстрації, складених 17.10.2017р. у місті Ургенч Хорезмської області Республіки Узбекистан з додержанням нотаріальної форми, дозволяє суду дійти висновку, що відповідачі виїхали з території України на постійне місце проживання в Республіку Узбекистан. Також в судовому засіданні позивач вказала, що [PERSON] та [PERSON] є родичами її чоловіка та вселялися у спірний будинок з її дозволу як члени сімї її чоловіка, при цьому жодних договорів з приводу користування житлом між ними укладено не було. Доказів спростовуючих викладене суду відповідачами не надано. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст..ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). У пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст..ст.379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що судом установлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації у будинку № 15 по вул. Франко в смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області понад рік, при цьому перешкод у їх проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачами свого права користування спірним житловим приміщенням не має, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. з кожного, від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом.

Outcome: approved