Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про встановлення безстрокового та безкоштовного земельного сервітуту у вигляді надання їй права проїзду та проходу до належної їй земельної ділянки розміром 0,106га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] через земельну ділянку відповідача площею 0,25га по [ADDRESS]. В ході розгляду справи після отримання висновку проведеної судової будівельно-технічної експертизи уточнила свої позовні вимоги та просила суд встановити безстроковий та безкоштовний земельний сервітут згідно запропонованого експертом другого варіанту встановлення сервітуту. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником будинковолодіння [ADDRESS]. У її користуванні та приватній власності знаходяться земельні ділянки площею 0,16га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, а також земельна ділянка площею 0,106га для ведення особистого селянського господарства. Суміжним землекористувачем частини земельної ділянки, належної їй для ведення ОСГ, є відповідач [PERSON], поряд із земельною ділянкою якого розміщена під'їзна дорога (проїзд), що є єдиним під'їздом до її земельної ділянки. Вона як суміжний землекористувач погодила відповідачу межі його земельної лідянки під час приватизації ним його земельної ділянки, але після отримання останнім державного акту на право власності на землю, він чинить перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, звівши огорожу та загородивши проїзд до її ділянки. Хоча, згідно макрозйомки 1963 року та чинного генерального плану забудови села Черніїв за 1984 рік передбачено даний громадський заїзд до трьох господарств, в тому числі господарства - земельної ділянки позивачки. Останні кілька років вона змушена просити у інших суміжних землекористувачів - сусідів дозволу на проїзд до своєї земельної ділянки через їх городи, оскільки відповідач по добросусідськи вирішити питання можливості вільного доступу позивачки до своєї ділянки шляхом надання проїзду через існуючий через його ділянку проїзд або обміном земельних ділянок відмовився. Іншого шляху для проходу до земельної ділянки немає. Отже, вона не може належним чином користуватися своєю земельною ділянкою, вважає, що це є порушенням її права власності. За її заявою 21 березня 2016 року було створено комісію з представників сільської ради, землевпорядника, депутатів та сусідів, якою проведено обстеження та складено відповідний акт. Даним обстеженням на місці встановлено, що під'їзду до її земельної ділянки немає. Однак, він був передбачений генеральним планом села від 1984року, а тому виникла необхідність внесення вказаного проїзду до існуючих земельних ділянок при виготовленні нового генерального плану забудови села. Позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задоволити, встановивши земельний сервітут відповідно до запропонованого судовим експертом другого варіанту у Висновку судової будівельно-технічної експертизи №9/01/15 від 26.05.2015р. Відповідач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнали, вказали, що позивачка вільно користується своєю земельною ділянкою, до якої має інший заїзд з боку інших землекористувачів. Ніяких порушень при приватизації ним земельної ділянки вчинено не було, він не чинить їй перешкод у користуванні її земельною ділянкою. Наголосив, що жоден із варіантів, запропонованих експертом, встановлення земельного сервітуту його не влаштовує, оскільки вони стосуються проїзду через частину його земельної ділянки. А оскільки інші землекористувачі не заперечують проти того, щоб позивачка продовжувала їздити/ходити через їхні городи до свого городу, то ним запропоновано інший третій варіант встановлення сервітуту у кінці городу. Що підтверджує наявність інших заїздів до ділянки позивачки, а не тільки тих, які запропоновані експертом та самою позивачкою. Відповідач та його представники просили суд у позові відмовити. Опитана в залі судового засідання свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є суміжним із позивачем та відповідачем землекористувачем належної їй на праві власності земельної ділянки. Город позивачки знаходиться всередині між городами інших землекористувачів, там де закінчується город свідка позивачка близько сто метрів проходить через її город для того, щоб потрапити на свій. Так відбувається останні кілька два-три роки, раніше був один заїзд через ділянку [PERSON], але зараз він відповідачем перекритий. Інших варіантів і доріг для того, щоб позивач заїхала на свій город немає, бо всюди людські городи, іншого виходу і виїзду немає як тільки через заїзд, що був. Свідок [PERSON], що є землекористувачем земельної ділянки по [ADDRESS], пояснила суду, що даною земельною ділянкою вона користується багато років, але ще не приватизувала її. А тому є можливість за рахунок частини її ділянки надати проїзд позивачці до її земельної ділянки. Що відповідає другому варіанту судової експертизи. Підтвердила, що дійсно іншого заїзду до ділянки [PERSON] як дороги, що зараз приватизована відповідачем - не було і немає. В даний час на прохання позивачки вона дуже часто пропускає її через своєї подвір'я, а коли оре, то їздить через город [PERSON]. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка [PERSON] звернулася до суду вважаючи, що відповідач [PERSON] безпідставно не надає їй право земельного сервітуту, чим порушує її інтереси і права, які підлягають до судового захисту. Судом встановлено, що позивачка є власницею земельних ділянок площею 0,106га га, кадастровий номер 2625887801:01:003:1034, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та площею 0,16га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідачу належить на праві власності будинковолодіння по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Дане сторонами не оспорюється та підтверджується наявними у матеріалах справи правовстановлюючими документами на право власності на нерухоме майно. Встановлено, що сторони по справі, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються сусідами та суміжними землекористувачами. Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Ст. 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в)право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно зі ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Таким чином, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. У ході розгляду справи судом встановлено, що спір між сторонами з приводу відсутності проїзду/проходу до належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,106га в с.Черніїв Тисменицького району та можливості і права на встановлення земельного сервітуту з правом такого проїзду через частину належної відповідачу земельної ділянки площею 0,25га в с.Черніїв Тисменицького району триває довший час, близько кількох років. Відповідно до наявного в матеріалах справи акту від 13.11.2009р., складеного узгоджувальною комісією Черніївської сільської ради у складі представників сільської ради, землевпорядника та депутата сільської ради, комісією було встановлено, що під час виготовлення правовстановлюючих документів на землю [PERSON] межівник [PERSON] погодила межу і поставила підпис в акті встановлення меж. Однак, дійсно [PERSON] не має доступу до своєї земельної ділянки, тому комісія пропонує сусідам укласти договір сервітуту щодо проїзду та проходу до земельної ділянки [PERSON] Відповідно до листа №6-4-31/242 від 02.04.2010р. головного управління держкомзему у Івано-Франківській області [PERSON] рекомендовано звернутись до [PERSON] з метою встановлення земельного сервітуту, встановлено, що частина проїзду, що веде до домоволодінь [PERSON] та [PERSON] є проїздом загального користування, і належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності. У наданій [PERSON] для отримання права власності на належні їй земельні ділянки технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с.Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області за 2013рік (аркуш технічної документації 10), міститься Акт №15 від 13.07.2012р., затверджений на одинадцятій сесії шостого скликання Черніївської сільської ради від 03.08.2012р. В даному акті узгоджувальна комісія пропонує укласти між двома сторонами договір сервітуту для проходу та проїзду по земельній ділянці [PERSON] для обслуговування земельної ділянки [PERSON], який був раніше або провести обмін даних земельних ділянок нотаріально і відповідно зареєструвати в управлінні Держкомзему. Актом №22 від 21.03.2016р. узгоджувальної земельної комісії Черніївської сільської ради, комісією встановлено, що під'їзду до земельної ділянки [PERSON] немає, оскільки [PERSON] отримав державний акт на право власності на суміжну з трьох сторін земельну ділянку. Комісією з врахуванням генерального плану забудови села Черніїв 1984року, яким забезпечувався проїзд, запропоновано внести пропозицію до ДП»Діпромісто» про внесення даного проїзду до існуючих земельних ділянок. Як вбачається з листа-звернення від 08.07.2014р., доданого до матеріалів позовної заяви, позивач зверталася до відповідача з пропозицією про можливість укладення земельного сервітуту, однак письмової відповіді не отримала, крім усних роз'яснень відповідача про ненадання такої згоди. Що сторонами не заперечувалось, а відповідачем та його представниками підтвердилось при наданні пояснень. Таким чином, судом встановлено на підставі пояснень позивача, заперечень відповідача, письмових доказів по справі та пояснень свідків, опитаних у суді, що відсутні між сторонами домовленості щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про можливість вирішення спору між сторонами у судовому порядку щодо заявленого позивачем та використаного ним права на звернення до суду у спосіб, що не заборонений законом. У зазначених правовідносинах щодо встановлення земельного сервітуту закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання належної йому нерухомості, неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Крім того, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким - небудь іншим способом. Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), необхідно враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного використання як ділянки, так і нерухомості розташованої на ній, а умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб. Також слід чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. У судовому засіданні позивачем було заявлено клопотання про призначення експертизи для вирішення питання щодо можливості встановлення сервітуту, варіантів такого встановлення, тощо. Надана судовим експертом [PERSON] будівельно-технічна експертиза у висновку №9/01/15 від 26.05.2015р. встановила, що технічна можливість користування [PERSON] належною їй земельною ділянкою площею 0,106га (з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства), що розташована по [ADDRESS] є єдино можливою через заїзд/прохід до її земельної ділянки через земельну ділянку [PERSON] площею 0,25га (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Облаштувати інший заїзд (прохід) для [PERSON] не порушуючи права інших суміжних землекористувачів немає технічної можливості. Для землекористувача [PERSON] необхідно встановити сервітут на право проходу та проїзду на приватизовану нею земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства через ділянку [PERSON] Експертом запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту для [PERSON] Позивачем та його представником було запропоновано вирішити питання встановлення земельного сервітуту у найбільш оптимальний на їх думку другий варіант, запропонований експертом, шляхом розширення існуючого заїзду (проїзду) за рахунок ділянки, якою користується [PERSON] Остання у свою чергу, будучи опитана як свідок по справі, не заперечувала проти вирішення даного питання у такому порядку. Відповідач та його представники не погодившись із запропонованими експертом варіантами встановлення земельного сервітуту, вказали про третій на їх думку існуючий заїзд до земельної ділянки [PERSON] у кінці городу відповідача через (попри) земельні ділянки суміжних землекористувачів. При цьому представник відповідача наголосив суду, що існують інші можливі заїзди до земельної ділянки позивача, якими вона користувалася та користується до цього часу завдяки іншим сусідам, в тому числі свідкам по справі [PERSON] та [PERSON] Однак, твердження відповідача про те, що позивачка має інший заїзд до своєї земельної ділянки, суд оцінює критично з огляду на те, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаної обставини. Доводи відповідача та його представника про відсутність житла у його сина, подання ним нотаріально завіреної заяви про надання згоди про поділ належної йому земельної ділянки в зв'язку з відчуженням її частини від 10.12.2010р. та планування будівництва суд не бере до уваги. Оскільки дане питання не стосується предмету спору щодо встановлення земельного сервітуту, суду не надано доказів звернення сина відповідача про порушення його прав у зв'язку із встановленням сервітуту через земельну ділянку, належну відповідачу (яка при поділі перебуватиме у власності [PERSON] згідно завдання на виконання робіт від 13.12.2010р.), доказів проведення будівництва про яке вказує відповідач та отримання відповідних правовстановлюючих документів суду не надано. А як вбачається із наданого позивачем листа №К-20/0-16/6-16 від 25.03.2016р. з відділу держгеокадастру у Тисменицькому районі Івано-Франківської області, до Відділу не надходила документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки [PERSON] в с.Черніїв Тисменицького району. Відповідно, виходячи із справедливості та розумності, диспозитивності та змагальності сторін, суд вважає можливим вирішення питання встановлення земельного сервітуту для можливості проходу/проїзду [PERSON] до її земельної ділянки через земельну ділянку відповідача (її частину) запропонованим судовим експертом у висновку №9/01/15 від 26.05.2015р. другим варіантом. Крім того, що відповідно до генерального плану забудови с.Черніїв за 1984 рік, який є чинним, і викопіровка з якого міститься в матеріалах справи, підтверджується наявність єдиного громадського заїзду до земельної ділянки [PERSON] біля земельної ділянки відповідача. Даний факт підтверджується також наявними у матеріалах справи рішенням Тисменицького районного суду від 29.06.2011р. та рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.07.2011р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Черніївської сільської ради про визнання недійсним рішення, скасування державного акту, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. При розгляді справи та вирішення питання про задоволення позовних вимог позивача, суд також бере до уваги те, що при проведенні дослідження експертом [PERSON] було встановлено, що станом на час проведення обстеження частина земельної ділянки [PERSON] відмежована і використовується не за цільовим призначенням (для ОСГ). Під ОСГ [PERSON] земельна ділянка не надавалася. Згідно кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] на ділянці від точки Д до точки Е (землі сільської ради) по довжині 7,11 метрів погонних було передбачено заїзд. Вказаний заїзд внесено в акт встановлення меж, було передбачено для можливості користування ним іншими землекористувачами (зокрема і [PERSON].). Згідно наданих у матеріалах справи плану забудови с.Черніїв за 1984рік цей заїзд було передбачено, так як він був невід'ємною частиною проїзду (дороги) загального користування. Станом на час проведення огляду цей заїзд розташовано на приватизованій земельній ділянці [PERSON] Даний факт відповідачем та його представниками не оспорювався, висновок експерта не оскаржувався. Ст. 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та проведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, а також те, що задоволення потреб позивача щодо користування земельною ділянкою неможливо здійснити яким-небудь іншим способом, а лише за способом обмеження сервітутом земельної ділянки, коли встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення відповідача земельної ділянки, щодо якої можливе встановлення земельного сервітуту, прав володіння, користування та розпорядження нею, запропонований позивачем варіант сервітуту передбачає його встановлення способом, найменш обтяжливим для відповідача, позовні вимоги слід задовольнити та встановити відносно позивача постійний безоплатний сервітут у виді права проходу (проїзду) по земельній ділянці відповідача. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами пропорційно до задоволених чи відхилених позовних вимог. Оскільки судом позов задовольняється у повному обсязі, то із відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 243,60грн. та 2000,00грн. витрат, пов'язаних із проведенням судової будівельно-технічної експертизи. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.98-100 Земельного Кодексу України, ст.ст.395, 401, 402, 404 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved