Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 20.09.2003 року з відповідачем, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Лугинського районного управління юстиції Житомирської області та зроблено актовий запис №34. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на сімейні життя та виховання дитини. Внаслідок чого вони припинили спільно проживати, примирення і збереження шлюбу є неможливим. А тому позивач, просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, малолітнього сина залишити проживати з нею. Справа як малозначна розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач та відповідач подали письмові заяви про те, що просять провести судовий розгляд за їх відсутності та задовольнити позов. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2003 року,шлюб між сторонами зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лугинського районного управління юстиції Житомирської області та зроблено актовий запис №34, від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч.2 ст.114, абз. 2 ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved