Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області в особі опікунської ради при виконавчому комітеті, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області та обласний будинок дитини м. Свалява Закарпатської обласної державної адміністрації, про повернення дітей, в якому просить повернути їй малолітніх дітей, які на підставі рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2019 року були передані опікунській раді при виконавчому комітеті Перечинської міської ради для їх подальшого влаштування та припинити стягнення з неї аліментів на підставі вищевказаного рішення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю п`яти малолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . на підставі рішення Перечинського районного суду від 19 квітня 2019 року по справі №304/1298/19 у неї було відібрано дітей без позбавлення батьківських прав та\~ передано їх до опікунської ради при виконавчому комітеті Перечинської міської ради для їх подальшого влаштування. На даний час двоє з дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] перебувають на вихованні в Обласному будинку дитини (м. Свалява), а решта дітей знаходиться в приватному будинку сімейного типу на території м. Ужгород. Ситуація, яка склалася після відібрання дітей спонукала її переглянути свої погляди щодо їх подальшого виховання, з метою забезпечення їх гармонічного, фізичного, розумового та духовного розвитку для того, щоб діти зростали в умовах турботи про їх життя саме з боку їх рідної матері, а не сторонніх осіб. Неналежні умови для зростання дітей були зумовлені об`єктивними факторами, а саме відсутністю у неї роботи та достатніх фінансових ресурсів для належного матеріального забезпечення дітей і жодним чином ці обставини не були пов`язані із свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Маючи на меті виправити негативний стан справ, вона влаштувалася на роботу. Також їй вдалося переїхати на постійне місце проживання до м. [ADDRESS] та винаймати житло, яке за своїми характеристиками дозволяє проживати дітям в належних умовах. Одночасно вона розірвала відносини зі своїм співмешканцем, з яким проживала у с. Ворочево Перечинського району. Оскільки на момент звернення до суду із даним позовом вона у повній мірі усвідомила ситуацію, пов`язану з недостатнім піклуванням про своїх дітей у минулому та здійснила реальні кроки на її виправлення, які у повній мірі дають підстави для висновку про повне усунення причини, що перешкоджали належному вихованню дітей, відібрання у неї дітей не є єдиним та безальтернативним варіантом забезпечення їх інтересів, з огляду на її твердий намір бути з ними та дбати про них у майбутньому, тому просить позов задовольнити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила такі задовольнити. Представник відповідача опікунської ради при виконавчому комітеті Перечинської міської ради Закарпатської області Дьондя О.В. у підготовчому судовому засіданні вирішення позову задиш тла на розсуд суду. У підготовче судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Ужгородської міської ради та Обласного будинку дитини м. Свалява Закарпатської обласної державної адміністрації не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили. Допитана у підготовчому судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] показала, що допомогла [PERSON] влаштуватися на роботу та орендувати квартиру. У майбутньому вона також допомагатиме позивачу у вихованні дітей та догляді за ними. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2019 року в цивільній справі № 304/1298/18 за позовом Перечинської міської ради Закарпатської області в особі опікунської ради при виконавчому комітеті Перечинської міської ради в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що достеменно встановлено у ході розгляду справи з показів свідків та підтверджено зібраними доказами, що є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання малолітніх. На підставі вказаного рішення суду від 19 квітня 2019 року відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та передати дітей Опікунській раді при виконавчому комітеті Перечинської міської ради для подальшого їх влаштування. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь особи (установи), на утриманні якої будуть перебувати діти, аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , та синів [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 квітня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. На даний час позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про повернення їй малолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що відпали причини, які були підставою для відібрання дітей. Так, згідно акту про проживання особи без реєстрації від 27 червня 2019 року №1596 та довідки від 27 червня 2019 року №1597, виданих Товариства з обмеженою відповідальністю\~ «Управління житлом», [PERSON] з 18 квітня 2019 року і по даний час без реєстрації проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідки ФОП [PERSON] №17 від 11 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] виконує роботи по прибиранню виробничих/службових приміщень в ФОП [PERSON] згідно договору від 01 липня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). При розгляді справи судом не встановлені виключні обставини, які можуть бути підставою для висновку про те, що проживання дітей з позивачем створюватиме реальну небезпеку для їх життя та здоров`я або суперечитиме їх інтересам, навпаки, обставини, що були підставою відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав, які перешкоджали належному вихованню дітей, матір`ю усунуті, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про повернення дітей та припинення стягнення аліментів в повному обсязі.

Outcome: approved