Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила розділити в натурі домоволодіння [ADDRESS] на два окремі домоволодіння, а саме: [PERSON] виділити 1-1 кухня - 7,8 кв.м., 1-2 житлова кімната - 12,8 кв.м., 2-1 кухня - 13,6 кв.м., 2-2 житлова кімната -26,9 кв.м., всього загальною площею 61,1 кв.м., та господарські будівлі і споруди: літ. «Б» - погріб, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - гараж, літ. «И» - вбиральня; [PERSON] виділити 3-1 передпокій - 9,0 кв.м., 3-2 кухня - 7,5 кв.м., 3-3 веранда - 20,3 кв.м., 3-4 житлова кімната - 10,4 кв.м., 3-5 житлова кімната - 12,8 кв.м., всього загальною площею 60,0 кв.м., та господарські будівлі і споруди літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - погріб, літ. «К» - гараж. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 44/100 частки домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.07.2018 року. Власником іншої 56/100 частки вказаного домоволодіння є [PERSON] Співвласники спільно користуються будинком. Порядок користування будинком та земельною ділянкою між ними визначено та позивач бажає приватизувати земельну ділянку на якій розташоване належне їй майно. Оскільки будинок перебуває у власності декількох осіб, необхідна участь та згода усіх співвласників. Зазначила, що вона намагалась домовитись з відповідачем про поділ будинку, однак спільної згоди вони так і не дійшли. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 44/10 частки домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Латанюк І.А. Власником іншої 56/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], є відповідач [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] користується наступними приміщеннями: 1-1 кухня - 7,8 кв.м., 1-2 житлова кімната - 12,8 кв.м., 2-1 кухня - 13,6 кв.м., 2-2 житлова кімната -26,9 кв.м., всього загальною площею 61,1 кв.м., та господарські будівлі і споруди: літ. «Б» - погріб, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - гараж, літ. «И» - вбиральня. Відповідач [PERSON] користується наступними приміщеннями: 3-1 передпокій - 9,0 кв.м., 3-2 кухня - 7,5 кв.м., 3-3 веранда - 20,3 кв.м., 3-4 житлова кімната - 10,4 кв.м., 3-5 житлова кімната - 12,8 кв.м., всього загальною площею 60,0 кв.м., та господарські будівлі і споруди літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - погріб, літ. «К» - гараж. Отже, порядок користування домоволодінням між співвласниками встановлений. Встановлено, що сторони не досягли згоди щодо оформлення відокремлених часток кожного із співвласників. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник, також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу домоволодіння та виділу її частки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Слід звернути увагу на практику розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз'яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Також, згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Отже, є всі правові підстави для виділення в натурі частини домоволодіння позивачу із спільної часткової власності з відповідачем, з припиненням за нею права спільної часткової власності на нього. При виділі позивачу частини житлового будинку в натурі, що знаходиться по [ADDRESS], суд враховує встановлений порядок користування між співвласниками та варіант виділу частки наданий позивачем. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. та 704,80 грн. за дві вимоги немайнового характеру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved