Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.04.2014 із відповідача на її користь було присуджено аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Син [PERSON] являється інвалідом з дитинства, не може обходитися без постійного стороннього догляду, тому вона опікується ним, він потребує постійного лікування та додаткових витрат пов'язаних із особливостями його хвороби. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання, як дружини з якою проживає дитина з інвалідністю, не надає, а також не приймає участі у додаткових витратах на дитину, хоча офіційно працевлаштований та є фінансово спроможним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд: - змінити розмір аліментів, визначених за судовим рішенням з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини; - стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь додаткові витрати на дитину в сумі 3 414 (три тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 50 (п'ятдесят) коп.; - стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь аліменти на її утримання, як дружини з якою проживає дитина інвалід, у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред'явлення позову та враховуючи заключення ЛКК від 16.10.2018 - до жовтня місяця 2023 року. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, згоден сплатити додаткові витрати, утім заперечував щодо задоволення інших позовних вимог, вказуючи на те, що у нього утворилась нова сім'я, в якій він має ще одну неповнолітню дитину, зобов'язання щодо утримання якої він несе, а зміна розміру аліментів на ј від його заробітку та стягнення аліментів на дружину поставить його у скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, що у ньому наведені, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що 15.04.2014 рішенням Липовецького районного суду Вінницької області із [PERSON] на користь [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набуло законної сили 28.04.2014. Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд змінити розмір аліментів присуджених за рішенням суду, стягнути аліменти на її утримання як дружини з якою проживає дитина інвалідністю, а також додаткові витрати пов'язані з особливостями хвороби дитини, яка є інвалідом. Вирішуючи вимоги про зміну розміру аліментів визначених за рішенням суду суд виходить з такого. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Правилами ст.181 СК України, передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може змінюватись за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як убачається із довідки виданої Липовецьким РВ ДВС від 20.12.2018, розмір аліментів з вересня 2018 року із [PERSON] стягується у розмірі 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, у зв'язку із прийнятими змінами прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивачем не надано жодних належних, допустимих доказів до матеріалів цивільної справи на підтвердження зміни її матеріального чи сімейного стану з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів до часу звернення її до суду із даним позовом. Утім у судовому засіданні відповідач в цій частині позовні вимоги визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини у запропонований позивачем спосіб та розмірі. При цьому, суд враховує, що право на обрання способу стягнення аліментів наділений одержувач аліментів. Зважаючи на викладене, а також з урахуванням рівного обов'язку батьків по відношенню до своєї дитини у тому числі щодо її утримання, мінімального розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України та обставин встановлених в судовому засіданні, суд вважає, що з відповідач на користь позивача слід присудити аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що відповідач спроможний надавати такий розмір утримання своїй дитині, який щонайменше зможе забезпечити необхідний та належний рівень розвитку дитини. Розмір аліментів у новому розмірі слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов в цій частині обґрунтований, відтак підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на її утримання як дружини, яка проживає з дитиною з інвалідністю, суд встановив, що згідно Висновку лікарняно - консультативної комісії дитина [PERSON] має діагноз - дитячий церебральний параліч, тому має право на категорію значення підгрупи «А», залежно від міри втрати здоров'я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі та встановленому йому діагнозі, у зв'язку із чим складено індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, в якій визначено реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення (а.с.8, 10). Наведене підтверджується і медичним висновком (а.с.16). Зібрані у справі докази підтверджують, що дитина [PERSON] [INFO], потребує постійного стороннього догляду. Позивач є матір'ю дитини інваліда, з якою вона проживає, вказана обставина сторонами спору визнавалась, отож доведенню не підлягає, оскільки стосовно цього сумнівів не виникає. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. З аналізу вказаної норми слідує, що відсутність хоча однієї із перерахованих підстав не призводить до виникнення відповідного юридичного складу та не надає особі права на утримання. Доказування у такій категорії справ має ґрунтуватися на сукупності доказів. Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідач є батьком ще однієї неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Згідно довідки виданої Славнянською сільською радою 14.01.2019 за №09, дитина [PERSON], [INFO], проживає з батьком на території сільської ради та перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований у ФОП [PERSON], де отримує заробітну плату розмір якої 3 770,00 грн., з нього утримуються аліменти у розмірі 734, 55 грн., а місячний дохід складає 3035, 45 грн. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не спроможний надавати матеріальне утримання дружині, яка проживає з дитиною з інвалідністю, оскільки за вирахування аліментів на утримання спільної дитини сторін цього спору та утримання на дитину відповідача, його заробіток (дохід) буде складати (1885 грн.) менше прожиткового мінімуму встановленого для працездатної особи, що складає на даний час 1921 гривень, що не забезпечить належного функціонування організму людини, збереження його здоров'я, потреб для необхідного існування людини, що є неприпустимим. Зважаючи на встановлені судом обставини та досліджені судом докази, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині недоведені. Вирішуючи вимоги про стягнення додаткових витрат із відповідача на користь позивача пов'язаних з особливостями хвороби дитини, яка є інвалідом, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Зібрані у справі докази підтверджують наявність особливих обставин, оскільки спільна дитина сторін цього спору страждає на тяжку хворобу, у зв'язку із чим їй встановлено інвалідність, за наявності яких закон зобов'язує того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана брати участь у додаткових витратах на дитину. За правилами ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З аналізу вказаної норми слідує, що розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. На підтвердження понесених додаткових витрат на дитину пов'язаних із її хворобою позивачем надано квитанції на придбання ліків (а.с.11-13), на загальну суму 6829, 18 грн. Суд вважає, що половина таких витрат, які позивач фактично вже понесла підлягають до стягнення із відповідача, отож позов у цій частині слід задовольнити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: partial