Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, де просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті на земельну ділянку площею 0,0396 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під ним. [PERSON] за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла Позивачу і який було посвідчено 04.03.1992 року секретарем Вишневої міської ради народних депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області за реєстровим №11. Інших спадкоємців у померлої немає. У встановлені законом строки позивач звернулася до державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області з тим, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначені спадкові земельну ділянку та будинок з господарськими будівлями і спорудами. 08.02.2002 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. Проте у видачі свідоцтва на земельну ділянку площею 0,0396 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1035/02-31 від 15.11.2017 року. Причиною такої відмови стало те, що позивач не надала оригінал документа, що підтверджує право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку площею 0,0396 га, тому державним нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з позовом. На підтвердження позовних вимог Позивач вказала, що 12.12.1985 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення по справі №2-1619-85 за позовом [PERSON] до [PERSON] про конкретний розподіл будинку, вселення та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Зазначеним судовим рішенням, серед іншого, було встановлено частку Спадкодавця у праві власності на будинок, виділено в користування конкретні приміщення і встановлено порядок користування земельною ділянкою. Після ухвалення судового рішення №2-1619-85, матір Позивача приватизувала земельну ділянку площею 0,0396 га під Будинком, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] на ім'я [PERSON], виданим на підставі рішення 6-ї сесії XXII скликання Вишневої міської ради народних депутатів від 05.10.1996 року. Разом з тим оригінал Державного акту на земельну ділянку втрачено і Позивачу невідомо, де він знаходиться. На думку позивача, вищенаведене свідчить про те, що її спадкодавець за життя набула право власності на вказане спадкове нерухоме майно та будівельні матеріали з яких добудована веранда, а тому і просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на них. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з огляду на викладене у позовній заяві. Відповідач Вишнева міська рада зазначила, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, окрім того надала заявою, якою позов визнала і просила задовольнити у повному обсязі. За клопотанням позивача ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.01.2018 року було витребувано з Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи №28/2002 до майна померлої [INFO] [PERSON]. На вказану ухвалу суду Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області із супровідним листом за вих. №81/01-16 від 31.01.2018 року було надано належним чином засвідчену копію спадкової справи 28/2002 до майна померлої [INFO] [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, з огляду на визнання відповідачем позову у порядку ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд приходить до висновку ухвалити у даній справі рішення про задоволення позову [PERSON]. Крім того, вимоги [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від [INFO] №276969. Після її смерті відкрилася спадщина на належне на час смерті [PERSON] майно, а саме: \-житлового будинку [ADDRESS]; \-земельної ділянки площею 0,0396 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], належної на праві власності спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення 6-ї сесії XXII скликання Вишневої міської ради народних депутатів від 05.10.1996 року. [PERSON] за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла Позивачу і який було посвідчено 04.03.1992 року секретарем Вишневої міської ради народних депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області за реєстровим №11. Відповідно до матеріалів спадкової справи №28/2002, яка заведена Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області спадкоємцем за заповітом є позивач. У матеріалах вказаної спадкової справи дані про інших спадкоємців відсутні. У встановлені законом строки позивач звернулася до державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою з метою отримати свідоцтво про право на спадщину. 08.02.2002 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. У видачі свідоцтва на земельну ділянку площею 0,0396 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1035/02-31 від 15.11.2017 року. Причиною такої відмови стало те, що позивач не надала оригінал документа, що підтверджує право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку площею 0,0396 га, тому державним нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з позовом. Доказів, які слід було б відхилити, судом не встановлено. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зважаючи на ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. З огляду на ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом чинної на той час ч. 1 ст. 22 ЗК УРСР 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЗК УРСР 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. З огляду на надані суду письмові докази [PERSON] на момент смерті була власником спірної земельної ділянки. З огляду на вказане та те, що позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті її матері, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею ,0396 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Суд визнає, що оскільки позивач вичерпала можливість оформити свої спадкові права у нотаріальному, позасудовому, порядку, її невизнане право на частину спадкового майна слід захистити та визнати за нею право власності на спірні земельну ділянку. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги рекомендації, висвітлені у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved