Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

позивач звернулась з позовом про надання дозволу на здійснення тимчасових поїздок за кордон дітям без згоди та супроводу батька. В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що з 13.05.2000р. перебуває у шлюбі з [PERSON]). В шлюбі народилися діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. З лютого 2009 року вона із відповідачем фактично проживає окремо. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги на їх утримання та розвиток не надає. [PERSON] безпідставно не надає згоди на тимчасові поїздки дітей за межі України, чим чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров»я дітей, їх духовного та морального розвитку. Вважає, що тимчасові поїздки дітей за кордон за межі України, сприятимуть розширенню світогляду дітей та добре позначаться на їх духовному та інтелектуальному розвитку. Просить визнати безпідставною відмову [PERSON] на здійснення тимчасових поїздок за кордон за межі України малолітнім дітям. Надати їй дозвіл на здіснення тимчасових поїздок за кордон за межі України [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними шістнадцятирічного віку, без дозволу (згоди) батька дітей. Дозволити їй без згоди батька дітей оформлювати відповідні документи для здійснення тимчасових поїздок за кордон за межі України неповнолітніх дітей. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просить надати їй дозвіл на здійснення тимчасових неодноразових поїздок за межі України з дітьми [PERSON] та [PERSON] до 30 днів у країни Шенгенської зони до 01.01.2015 року без дозволу (згоди) батька дітей. Дозволити їй без згоди батька дітей оформлювати відповідні документи для здійснення тимачасових поїздок за кордон за межі України неповнолітніх дітей. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13.05.2000 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №433. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що стверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Як вбачається із копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 29.03.2005р., [PERSON] (відповідач по справі) перемінив прізвище на «[PERSON]». У даний час позивач має намір поїхати з дітьми відпочивати за кордон, однак не може оформити проїзні документи на дітей без згоди відповідача. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки відповідач з лютого 2009року не проживає з своїми дітьми сином [PERSON] та дочкою [PERSON], не цікавиться її вихованням та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні, грунтуються на законі та підлягають до задоволення. Згідно ч. 7, ч. 8 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до п.2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини», кожен має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч. 2, ч. 4 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Outcome: approved