Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обгрунтування якого покликається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-1868/2009 від 18 вересня 2009р., вирішено стягувати із [PERSON]. 05.01. і979р.н., аліменти в її користь на утримання сина [PERSON], 09.12.2007р.н. та сина [PERSON], 07.03.2006р.н., в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 травня 2009р. і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення суду 20 жовтня 2009р. судом першої інстанції видано виконавчий лист №2-1868/2009р., який разом із відповідною завою подано на примусове виконання у ВДВС Дрогобицького МРУЮ. 09 грудня 2009р. державним виконавцем Баб»як Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №16296178 із примусового виконання виконавчого листа №2-1868/2009р. На даний час виконавче провадження ВП №16296178 із примусового виконання виконавчого листа №2-1868/2009р., перебуває на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Львівській області. Однак, з 20 травня 2009р., тобто з дня, починаючи від якого судом призначено стягувати аліменти із відповідача, до цього часу, відповідачем [PERSON] сплачено їй аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у загальній сумі лише 18000 (вісімнадцять тисяч)гривень 00коп. Загальна сума заборгованості зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа №2-1868/2009р. станом на 01 липня 2018р. становила 83746 (вісімдесят три тисячі сімсот сорок шість)гривень 49коп., що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментах №09-13/В-8/14481 від 02 липня 2018р., здійсненого старшим державним виконавцем Дрогобицького МРВДВС ГТУЮ у Львівській області Фурдигою В.О. На даний час сума заборгованості із сплати аліментів, які повинен сплатити їй відповідач на утримання їхніх спільних дітей відповідно до вищезазначеного виконавчого листа №2-1868/2009р. є ще більшою. Наявність такої значної суми заборгованості у відповідача [PERSON] із сплати аліментів у користь позивача свідчить про ряд протиправних дій (бездіяльності) відповідача, внаслідок чого грубо порушуються не тільки її законні права та інтереси, а й законні права та інтереси їхніх спільних із відповідачем синів [PERSON] та [PERSON], на утримання та забезпечення яких ці аліменти присуджені до стягнення судом. Крім цього, з дня винесення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області рішення про стягнення аліментів із відповідача у її користь по даний час змінилося багато суттєвих обставин справи, в тому числі змінилися обставини щодо її майнового (матеріального) стану у звязку із знеціненням національної валюти по відношенню до іноземних валют, а також у звязку із різким підвищенням цін на основні товари та послуги (у звязку із інфляцією). Також, Законом збільшено гарантований мінімум аліментів, що повинні стягуватись на одну дитину, - з 30% прожиткового мінімуму до 50%. Саме ці наведені вище обставини змушують її звернутися з даним позовом в суд. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві. Просить позов задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в дане судове засідання не з»явився, причин неявки суду не повідомив. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України «Право на захист цивільних прав та інтересів» кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України «Захист цивільних прав та інтересів судом», а згідно частини 2 цієї ж статті визначено способи захисту цих цивільних прав та інтересів. При цьому, статтею 20 Цивільного кодексу України «Здійснення права на захист» визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд; нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Частиною 10 статті 7 Сімейного кодексу України «Загальні засади регулювання сімейних відносин» встановлено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України «Призначення Цивільного процесуального кодексу України» Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Статтею 2 ЦПК України «Завдання та основні засади цивільного судочинства» встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України «Право на звернення до суду за захистом» кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України «Способи захисту, які застосовуються судом» передбачено, що 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином виходячи із наведених вище положень, позивач правомірно звернулася з даним позовом в суд. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками: [PERSON] - 09.12.2007р.н. та [PERSON] - 07.03.2006р.н. (а.с. 17, 18) Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2009 року у справі №2-1868/2009 вирішено стягувати з [PERSON], 1979р.н. в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] 09.12.2007р.н. та сина [PERSON] 07.03.2006р.н. в розмірі 1/3 зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 травня 2009 року і до досягненнями дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення суду 20 жовтня 2009р. судом першої інстанції видано виконавчий лист №2-1868/2009р., який пред»явлено до виконання у ВДВС Дрогобицького МРУЮ. (а.с. 10) 09 грудня 2009р. державним виконавцем Баб»як Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №16296178 із примусового виконання виконавчого листа №2-1868/2009р. (а.с. 11). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах № 09-13/В-8/14481 від 02.07.2018 за виконавчим листом №2-1868/2009, виданим 20.10.2009 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, станом на 01.07.2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 83746,49 грн. (а.с. 12-16) Статтею 180\~СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень абзацу 1 частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України «Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину» передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved