Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди в розмірі 48\~114, 59 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок кримінального правопорушення позивачу було завдано шкоду, у звязку із пошкодженням автомобілю марки део-Ланос, яка їй відшкодована не була, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву по якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не зявився, надав до суду заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнають. Суд, дослідивши та ознайомившись з матеріалами справи та наданими доказами, висновком експерта, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 15.05.2013 року о 01:00 годин шляхом підпалу було пошкоджено автомобіль марки ДЄО- Ланос, державний номер [NUMBER], який знаходився біля будинку № 19-Б по вул. Середньофонтанській в м. Одесі. За цим фактом була внесена заява в ЄРДР за № 12013170500004260 та порушено кримінальне провадження за ст. 194 ч.2, за яким [PERSON] (транспортний засіб знаходився в його розпорядженні на підставі довіреності, посвідченої 21.06.2012 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], за реєстраційним № 2205) визнано потерпілим. 10.06.2013 року проведена експертиза науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Одеській області, за результатами якої вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля становила 48\~114, 59 грн. Відповідно до ст..15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспарювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобовязані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Згідно зі ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає по своїм зобовязанням. Головне управління є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями, ні в яких правовідносинах з позивачем не перебувало та ніяких прав та законних інтересів не порушувало, що знаходить своє підтвердження в позові, а саме - в позові не зазначено жодної протиправної дії з боку Головного управління, а тому незрозумілим є чому саме Головне управління виступає відповідачем по вищевказаній справі. Відповідно до ст. 43 БК України, органи Державної казначейської служби України здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та не уособлюють Державний бюджет України або державу у спірних правовідносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, п. 1, 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України. Пунктом 6 частиною 1 статті 2 Бюджетним кодексом України встановлено, що повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення. Згідно ч.1 та ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.12.2002 №1098 «Про паспорти бюджетних програм на 2014 рік», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.01.2003 за №47/7368 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2008 №19 (зі змінами), відповідно до якого було затверджено паспорти бюджетних програм на 2014 рік. Міністерства фінансів України за КПКВК 3503010. 3504010. 3505010. 3509010з метою реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Так, основними напрямками використання бюджетних коштів, згідно вищевказаної Програми, є: -Казначейське обслуговування коштів державного та місцевих бюджетів всіх рівнів. Підтримка матеріально-технічного забезпечення та розвитку досягнутого рівня функціональності інформаційно-обчислювальної системи ДКСУ (заходи з інформатизації). -Підвищення кваліфікації працівників органів ДКСУ. -Легалізація компютерних програм. -Погашення кредиторської заборгованості зареєстрованої в органах ДКСУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, даною Програмою визначено чіткий перелік напрямків для використання бюджетних коштів, органам Казначейства. Стягнення майнової шкоди у загальному розмірі 48 114,59 грн. та судових витрат з рахунків Головного управління, як з окремої юридичної особиможе призвести до нецільового використання бюджетних коштів. Згідно зі ст. 1177 Цивільного кодексу України, на яку у своєму позові посилається позивачка, відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення відшкодовується відповідно до закону та компенсується йому за рахунок Державного бюджету Україниу випадках та порядку, передбачених законом. Спеціальні підстави відшкодування шкоди за рахунок держави передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та іншими законодавчими актами. Проте, даний вид шкоди, завданої позивачці не підпадає під дію вищевказаних Законів та на даний час не існує нормативно-правового акту, який би передбачав випадки та порядок відшкодування зазначеного виду шкоди. У звязку з вищезазначеним, необхідно зазначити, що відповідно до положень ст. 1207 Цивільного кодексу України, обов'язок держави відшкодувати шкоду завдану внаслідок злочину виникає у випадках, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину. Такий різновид шкоди згідно з нормами вищезазначеної статті відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Звертаємо увагу на ст. 25 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої прокурор, слідчий зобовязані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви І потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Як вбачається зі змісту позовної заяви, слідство ще триває, та органами, на яких покладено обовязок знайти та притягти до кримінальної відповідальності винних осіб, здійснюються заходи, передбачені законом, а тому підстави для відшкодування матеріальної шкоди на даний час відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивач також просить суд судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки в задоволенні основної вимоги відмовлено, в задоволенні вимоги про стягнення судового збору також слід відмовити. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed