Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2014 року. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що з відповідачем тривалий час не проживають як подружжя, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинено. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не займається її вихованням. В добровільному порядку вирішити питання по утриманню сина вони не можуть. На даний час вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому позбавлена можливості працювати і утримувати себе самостійно. Просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який був укладений 26 вересня 2014 року, стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, стягувати з відповідача на її утримання аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 вересня 2014 року шлюб між сторонами зареєстрований 26 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1415 (а.с. 6). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу подружніх відносин не підтримують. Шлюб існує формально. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, а тому суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 лютого 2015 року [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] є його батьком (а.с. 5). П. 1 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина . З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд встановив, що відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Тому, враховуючи розмір доходів сторін, їх стан здоров'я та стан здоров'я дитини, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення нею трьох років. З матеріалів справи вбачається, що в даний час сторони спільно не проживають. Позивач [PERSON] ніде не працює, оскільки доглядає за дитиною, до досягнення нею трирічного віку і потребує матеріальної допомоги, яку працездатний відповідач їй в змозі надавати. Суд вважає, що з урахуванням матеріального становища позивача та відповідача, позов про стягнення аліментів на її утримання підлягає задоволенню.

Outcome: approved