overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на окремо стоячу будівлю складу, площею 196,7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Мотивувала тим, що [PERSON], на праві приватної власності належала вказана будівля складу, яка їй належала на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер РВ ФДМУ по Донецькій області № [NUMBER] від 25.03.2003 року. [INFO] року [PERSON] померла. Все своє майно [PERSON] заповідала [PERSON]. На момент смерті [PERSON] позивачу виповнилося 14 років, її батько [PERSON], як законний представник, у встановлений законом термін звернувся до п'ятої Донецької державної нотаріальної контори із завою про відкриття спадщини. У зв'язку з його хворобою свідоцтво на спадщину видано не було. На теперішній час позивачці відмовлено в оформленні спадщини з причини, що спадкодавець за життя не зареєстрував договір купівлі-продажу у КП БТІ м. Донецька після його укладення. В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився . Суд, вислухавши позивачку , дослідивши матеріали справи приходить до такого. [PERSON] на праві приватної власності належала окремо стояча будівля складу, площею 196,7 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS], яка була нею приватизована згідно договору купівлі-продажу, реєстраційний номер РВ ФДМУ по Донецькій області № [NUMBER] від 25.03.2003 року. Вказаний факт підтверджено копією договору купівлі-продажу. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 185. Все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON], що підтверджується заповітом від 06.12.2000 року серії [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 03 серпня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] після державної реєстрації шлюбу обрала прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 03.08.2013 у матеріалах справи. Позивачу постановою П'ятої донецької державної нотаріальної контори від 17.01.2014 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністтю. У інший спосіб оформити право власності позивач не має можливості. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Викладене приводить суд до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить встановити факт належності її матері [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] й визнати за нею право власності на вказане домоволодіння, мотивуючи тим, що [PERSON], померлій [INFO] року, належить зазначене домоволодіння, але вона не може нотаріально оформити спадщину у зв'язку з тим, що мати за життя не виготовила документів, які б посвідчували її право власності. Сторони в судове засідання не з'явились, але просять справу розглядати без їх участі, представник відповідача проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З довідки Ласківської сільської ради №66 від 03.02.2013 року вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.10.2012 року. У суду немає підстав не довіряти наявним в матеріалах справи документам і таких доказів суду не надано. Факт належності померлій домоволодіння є підставою для виникнення права на спадкування майна спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт належності померлій домоволодіння по [ADDRESS] Житомирської області. Позивач по справі є дочкою померлої, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 23.08.1957 року й про одруження серії [NUMBER] від 06.11.1976 року. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач у встановлений законом термін звернулась до Народицької ДНК, а інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до ДНК не звертались, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №18/02-31 від 31.01.2014 року та довідкою Народицької ДНК №46/01-16 від 19.02.2014 року. [PERSON] свідоцтво про право власності на домоволодіння при житті не виготовила, а тому, позивач не може оформити спадщину, маючи на це право. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1051,95 грн., а тому, у відповідності до ст.88 ЦПК України, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 04.06.2006 року Журавненською сільською радою Літинського району Вінницької області, актовий запис № 7, посилаючись на те, що від даного шлюбу у них з відповідачем [INFO] року народився син [PERSON]. Спільне життя у них з відповідачкою не склалось, виникали постійні непорозуміння. Сторони в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки 04.06.2006 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.06.2006 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.08.2009 року) . Шлюб між сторонами фактично припинено, сторони не бажають проживати разом і тому подальше перебування в шлюбі з відповідачкою суперечить інтересам позивача та дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 08.03.1997 року Степківською сільською радою Андрушівського району Житомирської області. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що тривалий час шлюб існує лише формально, сторони не проживають разом з 2014 року, фактичне місце перебування відповідача невідоме, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та дитини. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 08.03.1997 року Степківською сільською Радою народних депутатів Андрушівського району Житомирської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №2. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно статті 51 Конституції України та\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Беручи до уваги викладене, те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, оскільки позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб між сторонами. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.03.2012 року - розірвано. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, їх вихованням не цікавиться. Аліменти позивач просить стягувати у частці від заробітку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій підтримує свої позовні вимоги повністю, просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю та просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.06.2004 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.04.2006 року, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], матір'ю яких є позивач. Діти перебувають на утриманні позивача, відповідач має постійне місце роботи, але добровільно коштів на утримання дітей не надає, матеріально їх не забезпечує. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. На підставі наведеного, ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня подачі позовної заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 26.10.2005 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дочку. На даний час відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її вихованням не цікавиться. Аліменти позивач просить стягувати у частці від заробітку, оскільки відповідач має постійне місце роботи. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій підтримує свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю та просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2006 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO], матір'ю якої є позивач. Дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач має постійне місце роботи, але добровільно коштів на утримання дочки не надає, матеріально її не забезпечує. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня подачі позовної заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 24.11.2002 року, який рішенням Рівненського районного суду від 11.12.2012 року - розірвано. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина. На даний час відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, його вихованням не цікавиться. Аліменти позивач просить стягувати у частці від заробітку, оскільки відповідач має постійний заробіток. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задоволити повністю. Відповідач, в судовому засіданні позов визнав частково, погодився, що зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина, однак позицію щодо розміру аліментів не висловив. Поряд з цим повідомив, що дійсно має постійний заробіток оскільки отримує пенсію, як інвалід 3 групи та працює охоронцем на РАЙЗ [PERSON], ПРАТ Зорянська філія. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №147613 від 29.05.2003 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO], матір'ю якого є позивач. Дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач має постійне місце роботи, але добровільно коштів на утримання сина не надає, матеріально його не забезпечує. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працевлаштованим, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO], починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16.07.2013 року - розірвано. Від спільного подружнього життя мають чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач вихованням дітей не цікавиться, матеріально належним чином їх не забезпечує. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю та просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Як встановлено судом, відповідач [PERSON], є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], матір'ю яких є позивач, що підтверджено свідоцтвами про народження: серії [NUMBER] від 02.07.1999 року; серії [NUMBER] від 05.07.2002 року; серії [NUMBER] від 29.04.2003 року та серії [NUMBER] від 12.12.2012 року. Відповідач має нерегулярний дохід, матеріально дітей належним чином не забезпечує, що є підставою для стягнення аліментів на їх утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що у випадку нерегулярного доходу платника аліментів, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 100 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

позивач звернулась до суду через адвоката Вітровчак Віктора Анатолійовича з вищевказаним позовом в порядку цивільного судочинства до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Разом із позовною заявою, позивач подала клопотання про відстрочення сплати судового збору, мотивуючи своє клопотання тяжким матеріальним становищем. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Отже за змістом наведеної норми єдиною підставою для відстрочення сплати судового збору є майновий стан сторони, який унеможливлює чи створює істотні перешкоди у сплаті нею судового збору у встановленому законом розмірі, про наявність якого сторона має надати належні і допустимі докази. Аналогічні роз`яснення містить п.29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Всупереч вимогам закону представник позивача не подав до суду переконливих доказів, які б давали підстави для звільнення [PERSON] від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду першої інстанції. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору. З п. 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Вважаю, що підстави, визначені частиною 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» відсутні, оскільки переконливих доказів на підтвердження скрутного матеріального стану [PERSON] представник позивача не надає. Оскільки суд не наділений повноваженнями відстрочити сплату судового збору без будь-яких достатніх правових підстав та, враховуючи, що відстрочення сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, приходжу до висновку про відмову у відстроченні сплати судового збору. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed