Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що шлюб фактично розпався, причина розпаду діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові та взаємоповаги. У звязку з наведеним просила шлюб розірвати. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про проведення розгляду справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.11.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 643, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу, згідно свідоцтва про народження серії І-КГ №148029, виданого 15.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис № 871. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved