Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати Наказ директора з персоналу ТОВ «Промисловий ремонт» [PERSON]\~№\~3/497/у від 08.06.2017 року про її звільнення за станом здоровя, поновити її на посаді машиніста крана 6 розряду виробничої дільниці збагачення руди РЗФ-1 РУ-З ТОВ «Промисловий ремонт» та стягнути з ТОВ «Промисловий ремонт» на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку 219,89 грн. за кожен робочий день такого прогулу з моменту звільнення по момент ухвалення судом рішення про поновлення на роботі, що станом на момент предявлення позову складає 1099,45 грн. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що з 03 квітня 2012 року вона була прийнята по переведенню з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у ТОВ «Промисловий ремонт» на посаду машиніста крана 6 розряду виробничої дільниці збагачення руди РЗФ-1. У травні 2017 року вона проходила позачерговий медичний огляд, в результаті якого 30 травня 2017 року було складено протокол засідання лікарсько-консультативної комісії ДУ Український НДІ промислової медицини» №239, в якому міститься висновок про те, що їй протипоказані роботи у всіх шкідливих та небезпечних умовах виробництва згідно Наказу №246 від 21.05.2007 року Міністерства здоровя України «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» дод. 6 п. 10; дод. 4, п. 5.4, п. п. 4; п. 5.3.2., п. п. 7; п. 6.1.1. п. п 1, а також указано, що треба зробити запит на виписку з амбулаторної картки та санітарно-гігієнічну характеристику. Наказом №3/497/у від 08.06.2017 року її було звільнено з роботи у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи. Однак вона з даним наказом не погоджується та вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки протокол №239 від 30.05.2017 року не містить жодних висновків лікарів, які мають приймати участь в обстеженні працівника, не вказаний її діагноз, не зазначено жодних оздоровчих засобів, не містить висновку про її профпридатність, а зазначено лише місце роботи, протипоказання та посилання на необхідність вчинити певні дії, що вказує на помилковість та передчасність висновку відповідача про стан її здоровя, який, начебто, перешкоджає виконанню нею роботи. Також з боку відповідача допущено численні порушення чинного законодавства при розірванні з нею трудового договору, а саме положень ст. 170 КЗпП України, згідно яких працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган, повинен перевести за їх згодою на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку, однак відповідач не пропонував їй всіх наявних у нього вакантних посад, які б ураховували протипоказання, зазначені в медичному протоколі № 239, а також ст. 43 КЗпП України, якою визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (окрім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), якої відповідачем не було отримано. Більш того, своїм листом від 20.04.2017 року голова Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу повідомив відповідача про те, що вона є членом та повноважним представником вказаної профспілкової організації, однак відповідач не звертався до вказаної профспілкової організації з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Разом з тим, відповідач у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення. У судове засідання від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання також не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Як видно з трудової книжки, виданої на імя позивача, з 03 квітня 2012 року її було прийнято по переведенню з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у ТОВ «Промисловий ремонт» (далі по тексту Відповідач) на посаду машиніста крана 6 розряду виробничої дільниці збагачення руди РЗФ-1 (а.с.5-8). У травні 2017 року позивачем було пройдено позачерговий медичний огляд, в результаті якого 30 травня 2017 року було складено протокол засідання лікарсько-консультативної комісії ДУ Український НДІ промислової медицини» №239, в якому міститься висновок комісії про те, що позивачеві протипоказані роботи у всіх шкідливих та небезпечних умовах виробництва згідно Наказу №246 від 21.05.2007 року Міністерства здоровя України «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» дод. 6 п. 10; дод. 4, п. 5.4, п. п. 4; п. 5.3.2., п. п. 7; п. 6.1.1. п. п 1, а також було зазначено про необхідність зроблення запиту на виписку з амбулаторної картки та санітарно-гігієнічну характеристику умов праці (а.с.9). Наказом Відповідача №3/497/у від 08.06.2017 року позивача було звільнено з роботи згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи (а.с.10). Відповідно до розяснення Пленуму Верховного Суду України щодо застосування п. 2 ст. 40 КЗпП (п. 21 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9) станом здоровя, який перешкоджає продовженню роботи, є стійке зниження працездатності працівника, внаслідок чого він не може належно виконувати покладені на нього трудові обовязки або продовження виконання цієї роботи є протипоказаним за станом здоровя або небезпечним для членів трудового колективу чи громадян, яких цей працівник обслуговує. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Згідно з п. п. 4.1.4 та 4.1.5 Наказу №246 від 21.05.2007 року Міністерства здоровя України «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», заклад охорони здоровя визначає оздоровчі заходи (рекомендації) як щодо кожного працівника, так і професійних груп, до яких входять: динамічне обстеження та лікування, реабілітація, диспансерний нагляд за станом здоров'я працівників груп ризику професійних захворювань, тимчасове переведення за станом здоров'я на іншу роботу, направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК), військову-лікарську комісію (ВЛК) тощо, а також приймає рішення про профпридатність працівника, про що робиться запис у Картці працівника. Відповідно до ч. 4 п. 2.15 цього ж Наказу, кожен лікар, який бере участь в обстеженні пацієнта, дає висновок щодо стану здоров'я працівника, підтверджує його особистим підписом та особистою печаткою, бере участь в остаточному обговоренні придатності обстежуваної особи до роботи в обраній професії та в разі необхідності визначає лікувально-оздоровчі заходи. Однак протокол №239 від 30.05.2017 року не містить жодних висновків лікарів, які мають приймати участь в обстеженні працівника, не вказаний діагноз позивача, не зазначено жодних оздоровчих засобів, а також Протокол не містить висновку про профпридатність позивача, а зазначено лише місце роботи, протипоказання та посилання на необхідність вчинити певні дії. Зазначене вказує на помилковість та передчасність висновку Відповідача про стан здоровя позивача, який перешкоджає виконанню нею роботи, а якщо навіть припустити, що позивач дійсно має такий стан здоровя, який перешкоджає виконання нею роботи, з боку Відповідача при розірванні трудового договору з позивачем допущено ряд порушень чинного законодавства. Так, ст. 170 КЗпП України визначено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган, повинен перевести за їх згодою на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Однак з боку Відповідача не надано жодних доказів, які б підтверджували його пропозиції позивачу щодо всіх наявних у нього вакантних посад, які б ураховували протипоказання, зазначені в медичному протоколі №239. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника). Своїм листом від 20.04.2017 року голова Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу повідомив відповідача про те, що позивач є членом та повноважним представником вказаної профспілкової організації (а.с.11). Однак Відповідач у порушення вимог ст. 43 КЗпП України не звертався до вказаної профспілкової організації з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Отже, такі обставини в їхній сукупності дають підстави прийти до висновку про незаконність звільнення позивача з роботи. За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати включаються як основна заробітна плата, так і доплати і надбавки, виробничі премії. У п. п. 2 ч. 2 Розділу 2 цієї Постанови вказано, що середньомісячна заробітна плата для оплати вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Відповідно до виданої Відповідачем довідки про середню заробітну плату (дохід) позивача (а.с.12), її середньоденна заробітна плата за останні 2 місяці, що передували звільненню, складає 219,89 грн., які розраховані наступним чином: (4082,48 грн. (заробітна плата за квітень 2017 року) + 4493,40 грн. (заробітна плата за травень 2017 року)) : 39 відпрацьованих днів у квітні та травні 2017 року при графіку роботи кожен день робочий, крім вихідних суботи та неділі і святкових днів. Станом на день ухвалення рішення кількість днів вимушеного прогулу складає 150 робочих днів, тому сума відповідної компенсації складає 32983,50 грн. (5 днів х 219,89 грн.). Отже, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі положень ст. 141 ЦПК України з Відповідача в дохід держави підлягають стягненню 1920 грн. у рахунок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved