Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON] працювала у сільському господарстві і отримала у власність земельні ділянки площею 4,24 га ріллі та 0,28 га кормових угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державних актів серії ЯГ № 387430 та серії ЯГ № 387421 від 05.12.2006 року на території Липівського старостинського округу Талалаївської селищної ради. За життя [PERSON] склала заповіт яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] 26 березня 2016 рок [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі і на спадкові земельні ділянки. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, але не може належним чином оформити свої спадкові права, так як у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Тому позивач просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 4,24 га кормових угідь (кадастровий номер 7425384000:05:001:0602) згідно державного акту серії ЯГ № 387430 від 05.12.2006 року та 0,28 га кормових угідь (кадастровий номер 7425384000:05:001:1135) згідно державного акту серії ЯГ № 387421 від 05.12.2006 року на території Липівського старостинського округу в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 29 березня 2016 року. В судове засідання по справі позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Представник відповідача Талалаївської селищної ради - в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Представники третіх осіб відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області та Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 29 березня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 279980 від 30.03.2016 року (а.с.8). Згідно копії заповіту від 14.06.2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.7). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копіями Державних актів направо власності на земельну ділянку серії ЯГ № 387430 від 05.12.2006 року та серії ЯГ № 387421 від 05.12.2006 року, згідно з якими [PERSON] є власником земельних ділянко площею 4, 24 га та 0, 258 га на території Липівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9-10). Згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Талалаївському районі від 28.03.2018 року вартість земельної ділянки, що належала [PERSON] згідно державного акту серії ЯГ № 387430 площею 4,24 га станом на 29.03.2016 року становила 63 236, 78 грн, вартість земельної ділянки площею 0,28 га згідно державного акту серії ЯГ № 387421 станом на 29.03.2016 року становила 2386, 62 грн. (а.с.37). У районні газеті «Трибуна хлібороба» за 08 грудня 2017 року поміщено оголошення про те, що втрачені Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 387430 та серії ЯГ № 387421 на імя [PERSON] вважати недійсним (а.с.12). Листом державного нотаріуса Прилуцької районної ДНК від 21.11.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.11). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, дане право підтверджено належними правовстановлюючими документами, оригінали яких було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки, і дане майнове право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved