Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про поділ майна подружжя . В позові вказував, що з 03 листопада 1979 року до 19 жовтня 2016 року перебували в реєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі дітей не має. 29 травня 1991 року під час спільного проживання та за спільні кошти купили житловий будинок площею 60 м.кв. з належними до нього надвірними будівлями в с. Банилів Вижницького району, Чернівецької області. Покупцем у даному договорі виступав відповідач. Вказаний договір посвідчений секретарем виконавчого комітету Банилівської сільської ради народних депутатів, Вижницького району Чернівецької області і реєстрований в реєстрі за № 24 та в по господарській книзі № 12 особовий рахунок № [NUMBER] виконавчого комітету Банилівської сільської ради народних депутатів 29.05.1991 року. Вказаний житловий будинок добудували, відповідно до рішення виконкому Банилівської сільської ради від 12.01.2005 року на земельній ділянці, забудовником якої є відповідач. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем залишилися проживати в спільному будинку. Зазначала, що з зверталася до відповідача з проханням в добровільному порядку розділити спільно нажите майно, здати його в експлуатацію, отримати свідоцтво про право власності на нього право власності та зареєструвати його у передбаченому законом порядку, однак відповідач категорично заперечує. Посилалася на те, що даний житловий будинок, хоча і не зданий в експлуатацію, однак незавершений будівництвом і придатний для проживання, що підтверджується копією технічного паспорту на будинок, Вважає, що даний житловий будинок являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] будівельні матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , право власності на 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , загальною вартістю 232245,5 (Двісті тридцять дві тисячі двісті сорок п`ять тисяч) грн. 50 коп.. Позивач та її представник в підготовчому судовому засіданні позов підтримали повному обсязі.. Відповідач в судовому в підготовчому судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 листопада 1979 року до 19 жовтня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду про розірвання шлюбу від 19.10. 2016 року. 29 травня 1991 року під час купили житловий будинок площею 60 м.кв. з належними до нього надвірними будівлями в с. Банилів Вижницького району, Чернівецької області, що копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.05.1991 . Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок, загальна площа будинку за адресою [ADDRESS] , становить 113.00 м 2, його вартість становить 464491 грн. Даний житловий будинок не зданий в експлуатацію. За даним господарством числиться земельна ділянка, площею 0.75 га., зокрема для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель числиться площа 0,25 га., що підтверджується витягами з погосподарських книг. Згідно рішення виконавчого комітету Банилівської сільської № 20 від 18.03.1994 року, [PERSON] надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,60 га. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565 цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як достовірно було встановлено у судовому засіданні, об`єкти нерухомого майна, будівельні матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , які були придбані сторонами під час шлюбу, що не заперечується і відповідачем , а тому дане майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає підлягає до задоволення.

Outcome: approved