Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала зареєстрованому шлюбі, котрий розірвано рішенням суду від 13.03.2020 року. Від даного шлюбу у них народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 25.05.2017 року дитині встановлено інвалідність. Дитина потребує постійного догляду, а тому вона не має змоги працювати і отримувати дохід. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на її утримання в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно з дня подачі заяви і протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею. Позивач в судове засідання подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги зменшує, та просить стягувати з [PERSON] аліменти в її користь в розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку) щомісячно з дня подачі заяви і до досягнення дитиною-інвалідом 18 річного віку, змінені позовні вимоги підтримує повністю та просить проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання подав до суду заяву, в якій зазначив, що зменшені позовні вимоги в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно визнає повністю, просить проводити розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.03.2020 року справа №154/3489/19, провадження №2/154/113/20 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. З наданого суду свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Копією посвідчення серії [NUMBER] та випискою із медичної карти від 27.01.2021 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] встановлено інвалідність. Згідно з ч.1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 88 СК України право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідач проживає окремо від позивача та дитини, а тому позивач згідно з ч.1 ст. 88 СК України має право на утримання від [PERSON] до досягнення сином [PERSON] трьох років. Оскільки відповідач проживає окремо від позивача і дитини, може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, а також беручи до уваги, що він визнає дану вимогу, тому суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення дитиною вісімнадцяти років років.

Outcome: approved