Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вона, [PERSON] , є дочкою відповідача, яка досягла повноліття, утім на даний час навчається на денному відділенні вищого навчального закладу - Погребищанського медичного коледжу (строк навчання по 30.06.2021), у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, яку у добровільному порядку відповідач не надає, хоча є фінансово спроможним, тому позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі по 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до закінчення нею навчання, тобто 30.06.2021. Відповідач у визначений судом строк не подав до суду відзив. Ухвалою суду від 12.02.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У визначений судом строк відповідач не надав до суду зустрічного позову та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження (а.с.4), батьком [PERSON] , [INFO] зазначено [PERSON] . Із довідки виданої Погребищенським медичним фаховим коледжем від 08.09.2020 (а.с.4), [PERSON] є здобувачем IV курсу денної форми навчання Погребищанського медичного фахового коледжу, денної форми навчання, 4 курсу, спеціальність 223 «Медсестринство» освітньої програми «Лікувальна справа», за державним замовленням, термін навчання з 01.09.2017 до 30.06.2021 Обставини щодо навчання [PERSON] у наведеному вище навчальному закладі підтверджено Типовим договором про підготовку фахівця №138 від 01.09.2017 та студентським квитком (а.с.2). Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Обов`язок щодо доведеності обставин вказаних у позові чи відзиві визначено ст.76, 77, 81 ЦПК України. Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач досягла повноліття, навчається у вищому навчальному закладі, строк якого визначено до 30.06.2021, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] має самостійний заробіток (дохід), оскільки навчається на денній формі навчання, отож слід дійти висновку, що остання потребує матеріальної допомоги. У той же час позивач не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про потребу дитини і водночас спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі по 3000 гривень щомісячно. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не обґрунтовують її розмір. Вирішуючи питання щодо можливість батька надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, суд враховує, що відповідач не надав відзиву у межах визначеного судом строку, не надав доказів на спростування обставин наведених у позові. Водночас суд враховує, що [PERSON] є особою працездатного віку, отож спроможний заробляти, доказів наявності у нього інших аліментних зобов`язань чи наявності протипоказань за станом здоров`я до роботи не надав. Визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, які слід стягувати із відповідача, суд враховує встановлені вище обставини, можливість надання матеріальної допомоги дитині матір`ю, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та вважає, що з урахування зібраних у справі доказів, визначеного законодавцем прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2021 рік, що становить 2270 грн, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дитині у спосіб обраний позивачем у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до закінчення нею навчання, тобто 30.06.2021. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку обох батьків забезпечити умови життя та розвитку їх повнолітньої дитини та спроможність останніх її надавати. З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково. Питання судових витрат, суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, а оскільки при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, позов задоволено частково, отож розподіл витрат суд здійснює пропорційно до задоволеної суми.

Outcome: partial