Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 06.05.2019, вона є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач на даний час зареєстрований за даною адресою, хоча фактично на даний час за нею не проживає. Відповідач не приймає участі у ведені спільного домашнього господарства, не приймає участі в оплаті комунальних платежів необхідних для утримання будинку, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Фактично відповідач проживає в іншому місці. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача в її помешканні є перешкодою в реалізації нею прав власника житлового будинку, а тому з відповідним позовом звернулася до суду. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Зобов`язати представників Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району зняти відповідача з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, де просив розглянути справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча повістка надсилалася за адресою місця проживання зареєстрованою у встановленому порядку та повернулася до суду з поштовою відміткою про те, що адресат відсутній. Оскільки на підставі ст.130,131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.05.2019, посвідченим приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 325 (а.с.13-14) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №165562667 (а.с.15). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0522683000:03:001:0081 за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.05.2019, посвідченим приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 324 (а.с.16-17) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №165559489 (а.с.18). Згідно довідки виконавчого комітету Карпівської сільської ради №174 від 18.03.2020 та домової книги буд. [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично з листопада місяця 2019 року на території сільської ради не проживає (а.с.24, 25-27). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрований у належному на праві власності позивачу [PERSON] житловому будинку, однак з листопада місяця 2019 року по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги власника житлового приміщення щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] На підставі ст. 72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для здійснення відповідним органом зняття з реєстрації місця проживання такої особи. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та визнати відповідача таким, що втратив право користування належним на праві власності позивачу житловим будинком. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позову, що становить 840,40 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved