Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вказала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. Відповідачка за її згодою була зареєстрована у її житловому будинку по [ADDRESS]. З січня 2011 року відповідачка не проживає в її будинку. Проживає по [ADDRESS]. На її прохання знятись з реєстрації місця проживання відповідачка не реагує. Відповідачка не є членом її сім»ї, в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг відповідачка участі не приймає. На даний час вона має намір розпорядитися будинком на власний розсуд, однак у будинку зареєстровані відповідачка зі своїми дітьми, які не бажають добровільно знятися з реєстрації, чим чинять їй перешкоди у здійсненні права власності на житло. У зв'язку із вищевикладеними обставинами вона змушена звернутися до суду та просити суд винести рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловими будинком. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав у повному об'ємі, просить суд їх задоволити. Пояснив, що у зв'язку з тим, що відповідач разом з своїми дітьми зареєстрована в будинку позивача, то вона позбавлена можливості розпоряджатись свої майном. Ця обставина позбавляє її можливості продати будинок. Представник відповідача - [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що цей позов безпідставний. Оскільки є рішення суду між тим самими сторонами з тих самих підстав. Тому вважає, що заявлений позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Просить суд у позові відмовити. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстрована [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2013 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 грудня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2013 року залишено без змін. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, суд прийшов до переконання у тому, що позов не підлягає задоволенню. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами, відповідно до статті 57 ЦПК України являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що позивач вже зверталась до суду з аналогічним позовом. І рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2013 року їй відмовлено в цьому позові. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 грудня 2013 року це рішення залишене без змін. Цим рішення встановлено, що відповідач [PERSON] на законних підставах вселилась в цей будинок. І те що вона не поживає у цьому будинку, не може бути підставою втрати права користуватись цим будинком. Позивач не надала суду доказів того, що з цього часу щось змінилось в її правовідносинах з відповідачкою. Пояснення позивача, про те, що вона бажає продати цей будинок, суд не бере до уваги. Оскільки це твердження нічим, крім слів позивача не підтверджується. Суд вважає, що ,,АКТ-160 від 29 липня 2014 року обстеження, щодо проживання відповідача [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS], не можна розглядати, як доказ на підтвердження обґрунтованості позову. Оскільки з нього не зрозуміло з чого комісія зробила висновок, що відповідач з січня 2011 року не проживає в цьому домоволодінні. І хто проживав у цьому будинку весь цей час. Так як позивач в своєму позові стверджує, що вона стала власником будинку по [ADDRESS] лише з 25 травня 2013 року. Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах вселилася до житлового будинку і те, що вона не є власником житлового будинку та не проживає у даному будинку, не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування будинком. Таким чином, суд вважає, що визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням буде порушуватиме її права та законні інтереси. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Outcome: dismissed