Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому з уточненням своїх позовних вимог посилається на те, що у період з 22 липня 1992 року по 27 листопада 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу сторонами 28 лютого 1994 року було придбано квартиру [ADDRESS]. Під час розірвання шлюбу між сторонами не було досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна. Тому позивач просить суд припинити право індивідуальної приватної власності [PERSON] на вказану квартиру; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; зобов'язати Виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради поділити особові рахунки між співвласниками квартири пропорційно до часток у праві спільної сумісної власності та приватної індивідуальної власності; зобов'язати житлово-експлуатаційне підприємство поділити особові рахунки між співвласниками квартири пропорційно до часток у праві спільної сумісної та приватної індивідуальної власності; стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснив, що спірна кватира була придбана за кошти, які він отримав від продажу однокімнатної квартири та кошти отримані від продажу транспортних засобів, що належали фірмі, на якій він працював. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника житлового комунального підприємства «Перемога-Сервіс» до суду надійшла заява про розгляд справи бех його участі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин щодо придбання вказаної квартири, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пунктом 5 постанови Пленуму Верхового Суду України від 22 грудня 1995 року № 20, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верхового Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність. Як встановлено в судовому засіданні, у період з 22 липня 1992 року по 27 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.12, 16/. 08 лютого 1994 року сторонами було придбану квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с.13-14/. Спірна квартира була придбана на ім'я [PERSON], в період, коли останній перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року, було встановлено, що спірна квартира була набута у шлюбі та відсутність доказів на підтвердження доводів про придбання квартири за обставин зазначених в позовній заяві, а тому квартира [ADDRESS], яка придбана в період шлюбу є спільним майном [PERSON] та [PERSON] /а.с.158-160/. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», роз'яснено, що поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно ст. ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п.п. 10, 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року № 45, мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) зокрема: мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності по квартирного (по кімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг, плата розподіляється за послуги з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що спірне майно у вигляді квартири [ADDRESS], була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] та є спільним сумісним майном подружжя, суд вважає за необхідне припинити право індивідуальної приватної власності відповідача на спірну квартиру; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири; зобов'язати Виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради поділити особові рахунки між співвласниками квартири пропорційно до часток у праві спільної сумісної власності та приватної індивідуальної власності; зобов'язати Житлово-комунальне підприємство «Перемога-Сервіс» поділити особові рахунки між співвласниками квартири пропорційно до часток у праві спільної сумісної та приватної індивідуальної власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved