Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача 200000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої їй злочинними діями [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що 25.04.2002 року близько 21-ї години, [PERSON], керуючи автомобілем та рухаючись по вул. Незалежності в м. Ніжині, в напрямку вул. Синяківська, поблизу будинку №36 здійснив наїзд на пішохода [PERSON], чим спричинив останньому численні тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого. [PERSON] є її батьком. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 23.02.2016 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України, так як закінчились строки притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідача не виправдано, а фактично встановлена його вина у вчиненні ДТП в якому загинув її батько, тому [PERSON] має відшкодувати їй нанесений моральний збиток. Моральну шкоду вбачає в тому, що [PERSON] вчинивши злочин в 2002 році не поніс необхідного покарання, а тривалий час уникаючи відповідальності лише в 2016 році був звільнений від кримінальної відповідальності, від протиправних дій відповідача вона втратила батька, який був для неї одним з найдорожчих людей. Відповідач після ДТП сплатив їй 1000 гривень. Вважає, що відповідач має сплатити їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 200000 гривень. Представник відповідача адвокат Литовченко Д.М. в судовому засіданні заперечив заявлені вимоги, пояснивши, що [PERSON] не визнаний винним в ДТП, навпаки ухвалою суду від 23.02.2016 року його звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Крім того численні експертизи, які маються в кримінальному провадженні по факту ДТП свідчать про винуватість не водія [PERSON], а пішохода [PERSON], який перебуваючи в нетверезому стані перебігав дорогу в невизначеному для цього місці, що і потягло такі тяжкі наслідки. Водій [PERSON] застосував гальмування, однак уникнути зіткнення не вдалось. Експертні висновки, які вказують на відсутність у водія можливості уникнути ДТП оформленні одразу після ДТП і є належними доказами, висновки експертиз які вказують на можливість уникнути наїзду були зроблені на підставі вихідних данних які здобуті через вісім і більше років після події і протирічать схемі ДТП. Вказані обставини ставлять під сумнів належність та допустимість здобутих доказів вини відповідача, тому він не має відповідати за шкоду яка наступила по вині пішохода. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. З оглянутих судом матеріалів кримінального провадження № 12013260180000631 за фактом ДТП, яке мало місце 25.04.2002 року, під час якої загинув пішохід [PERSON] вбачається наступне: Висновком судово-медичної експертизи № 120 від 27.04.2002 року підтверджується, що при дослідженні трупа [PERSON], 1953 року народження, виявлені наступні ушкодження: множинні синці обличчя, забійна рана голови, перелом кісток зводу та основи черепа, крововилив під оболонки, шлуночки та речовину головного мозку, множинні переломи ребер зліва з розривом міжреберних м'язів, розрив селезінки, відкритий перелом обох кісток правої голені. Всі ці ушкодження могли виникнути від удару виступаючими частинами автомобіля, що рухається. В момент спричинення ушкоджень потерпілий знаходився у вертикальному положенні і був повернутий правою боковою поверхнею до автотранспорту який рухався. Первинний удар був бампером в область правої гомілки, правого стегна. Смерть наступила від комплексу вищевказаних ушкоджень. При розтині від органів і тканини відчувався запах алкоголю. При судово-хімічному дослідженні крові та сечі взятих від трупа виявлений етиловий спирт в концентрації в крові 2,8 %, в сечі 3,8%. Така концентрація етилового спирту в крові при житті може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп'яніння. Згідно висновку автотехнічної експертизи № 121 -А від 12.06.2002 року в даних дорожніх умовах швидкість автомобіля [NUMBER] до момент початку гальмування складала близько 52,6 км/год (1-ша група даних); близько 55,0 км/год (друга група даних). Максимально допустима швидкість автомобіля по умовам видимості елементів дороги в напрямку руху 46,7 м складала не більше 77,2 км/год (1-ша група даних); не більше 79,9 км/год (друга група даних). В умовах даної пригоди водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] рухався зі швидкістю 52,6 - 55 км/год, з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] екстреним гальмуванням з зупинкою автомобіля до лінії руху пішохода. Запобігання наїзду шляхом маневру в дорожній обстановці, що склалась, не могло бути безпечним по причині засліплення водія і неможливості ним повністю оцінити дорожню обстановку. Висновком судово-медичної експертизи № 2/152 від 12.07.2002 року підтверджується, що первинний контакт між автомобілем [NUMBER] і тілом потерпілого [PERSON] в момент ДТП виник при взаємодії правої гомілки з бампером автомобіля на відстані 600-730 мм від лівого краю бампера. В момент первинного контакту з автомобілем постраждалий пішохід [PERSON] знаходився в вертикальному положенні і був повернутий правою-передньою боковою поверхнею тулубу до автомобіля. З листа начальника управління капітального будівництва та господарства виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 12.08.2002 року вбачається, що дорожні знаки 5.351./2 «Пішохідний перехід» під час виникнення ДТП з [PERSON] знаходились на кронштейні і опорі РЕМ біля гуртожитку по вул. Незалежності,9. На протилежному боці вулиці біля магазину «Меридіан» були також дорожні знаки 5.35.2/1 на металевій стійці, вказані знаки викрадені орієнтовно у травні 2001 року. З чого суд робить висновок що на момент ДТП дорожні знаки які вказують на пішохідний перехід відсутні. Висновком судової автотехнічної експертизи № 144 від 12.02.2004 року підтверджується, що швидкість руху автомобіля ВАЗ безпосередньо перед ДТП виходячи з обставин переміщення автомобіля в процесі гальмування становила приблизно 50…52 км/год. В даній дорожній обстановці при вказаних в постанові обставинах виникнення небезпеки водій автомобіля ВАЗ [PERSON] не мав технічної можливості уникнути даного наїзду шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній обстановці водію автомобіля ВАЗ [PERSON] з технічної точки зору слід було діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.2, 12.4, 19.3 та 12.3 ПДР. З висновку автотехнічної експертизи № 393-А від 24.11.2004 року вбачається, що згідно варіанту №1 (з врахуванням даних відтворення обставин події про розміщення автомобіля на відстані 38 м від лінії руху пішохода в момент появи пішохода в зоні видимості із-за зустрічного автомобіля на відстані біля 5,6 - 5,8 м. від місця контакту з автомобілем). В дорожньо-транспортній ситуації, що склалась, водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON]. рухався зі швидкістю 50-52 км/год мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода [PERSON], що перебігав через проїжджу частину, з моменту його виявлення на відстані віддалення 38 м від автомобіля. Згідно варіанту №2 (з врахуванням даних відтворення обставин події про розміщення автомобіля на відстані 38 м від лінії руху пішохода в момент появи пішохода в зоні видимості із-за зустрічного автомобіля на відстані біля 3,8 м від місця контакту з автомобілем). З врахуванням первинних даних по варіанту, що розглядається водій автомобіля ВАЗ-2108 рухався зі швидкістю 50-52 км/год, не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода екстреним гальмуванням з зупинкою автомобіля по лінії руху пішохода чи пропуском пішохода за полосу руху автомобіля, якщо з моменту виникнення небезпеки для руху - настання видимості пішохода, до місця контакту з автомобілем пішохід подолав відстань 3,8 м, рухаючись зі швидкістю 2,1 м/с (7,6 км/год). З врахуванням дорожньо-транспортної пригоди, що склалась водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] з моменту, коли він побачив, що пішохід перебігає проїжджу частину, повинен був діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно якому: «При виникненні … небезпеки для руху яку водій об'єктивно міг виявити, він повинен негайно застосувати екстренне гальмування транспортного засобу до його повної зупинки…» А також до моменту виникнення небезпечної обстановки, діяти згідно вимогам п. 12.2; 12.4; 19.3 Правил дорожнього руху. З висновку автотехнічної експертизи № 385-А від 28.11.2005 року в дорожньо-транспортній ситуації, що склалась, водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] рухаючись зі швидкість 50-52 км/год мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода [PERSON], який перебігав проїжджу частину, з моменту виникнення небезпеки для руху на відстані віддалення 46, 78 м від автомобіля. Згідно висновку комісійної автотехнічної експертизи № 275-А від 24.07.2006 року при дорожніх умовах, що склались максимально допустима швидкість руху автомобіля ВАЗ-2108 при умовах видимості елементів дороги, визначається рівною: не більше 66,2 - 68,5 км/год при видимості елементів дороги 36 м; не більше 70,5 - 72,9 км/год при видимості елементів дороги 40 м; не більше 86-89,1 км/год при видимості елементів дороги 56,3 м. В дорожньо-транспортній ситуації, що склалась, водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] рухався зі швидкістю 52,6 км/год мав технічну можливість шляхом застосування екстреного гальмування автомобіля, яким керував, уникнути наїзду на пішохода [PERSON] який перебігав через проїжджу частину, з моменту виникнення небезпеки для руху на відстані віддалення 46,78 м від автомобіля. В дорожньо-транспортній ситуації, що склалась водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для руху - настання видимості пішохода, який перебігав через проїжджу частину, повинен був діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху. А також з врахуванням руху автомобіля в населеному пунктів темну пору доби і в умовах недостатньої видимості при погіршенні видимості в зв'язку з наявністю зустрічного транспорту, до моменту виникнення небезпечної обстановки, діяти згідно вимог п. 12.2; п. 12.4; п. 19.3 Правил дорожнього руху. Вирішити питання про технічну спроможність показів водія [PERSON] відносно того, що контакт з пішоходом виник в момент початку гальмування автомобіля експертним шляхом не виявилось можливим. Із постанови про призначення експертизи вбачається, що видимість пішохода для водія автомобіля встановлена при відтворенні обстановки і обставин події від 21.10.2005 р. складає 46, 78 м. З врахуванням відстані видимості пішохода, вказаного в постанові про призначення експертизи, при умові, що водій [PERSON] не відволікався від спостереження за дорожньою обстановкою спереду по ходу руху автомобіля і не відбувалось його осліплення світлом фар зустрічного транспортного засобу, показання водія [PERSON] відносно того, що він побачив пішохода на відстані 1-2 м являється технічно не спроможним. З висновку судової автотранспортно-трасологічної експертизи № 9-165 від 29.12.2011 р. для заданого комплексу вихідних даних, які вказані в постанові про призначення експертизи та умов, які зазначені в дослідницькій частині даного питання, місце наїзду автомобіля «ВАЗ-2108» на пішохода в поперечному напрямку могло знаходитись в межах 4,19…4,32 м, в повздовжньому напрямку в межах 3,55…3,80 м до початку слідів гальмування, які були зафіксовані на місці пригоди. Для заданого комплексу вихідних даних, які вказані в постанові про призначення експертизи, та умовах, які зазначені в фабулі даного питання, мінімальна відстань, на якій знаходився автомобіль «ВАЗ-2108» в момент реагування водієм на перешкоду від початку слідів гальмування, становить 10,42…10,83 м. З висновку автотехнічної експертизи № 311 від 30.08.2012 року вбачається, що в умовах місця події викладених в постанові (за показами свідка [PERSON].) водій автомобіля ВАЗ [PERSON] рухаючись керованим автомобілем зі швидкістю 65 км/год мав технічну можливість шляхом своєчасного нормативного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода з зупинкою до місця первинного контакту, тобто уникнути події даної ДТП шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР. В умовах місця події викладених в постанові водій [PERSON] повинен був діяти в відповідності до вимог п. 12.4, п. 12.2, п. 12.3 (з урахуванням визначення терміну «небезпека для руху» п.1.10) Правил дорожнього руху. В умовах місця події викладених в постанові пішохід [PERSON] повинен був діяти в відповідності до вимог розділу № 4 «Обов'язки та права пішоходів», в тому числі в відповідності до вимог п. 4.7, п. 4.8, п. 4.14 «а, г» Правил дорожнього руху. В умовах місця події викладених в постанові (за показами свідка [PERSON].) з технічної точки зору, між діями водія автомобіля ВАЗ [PERSON] в умовах місця події (в яких вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, а саме несвоєчасне застосування екстреного гальмування ) та подією виникнення даної ДТП вбачається наявність причинного зв'язку. З висновку судової автотехнічної експертизи № 2687/15-24 від 17.11.2015 року вбачається що в дорожній обстановці, що склалась, водій автомобіля ВАЗ 2108 [PERSON] для забезпечення безпеки руху повинен був керуватися вимогами дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», п.19.3 ПДР (у разі погіршення видимості по напрямку руху від світла фар зустрічного автомобіля), а з моменту виникнення небезпеки діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР. З технічної точки зору дії водія [PERSON] безпосередньо перед наїздом на пішохода не суперечить вимогам дорожнього знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год». За умови погіршення видимості елементів дороги по напрямку руху від світла фар зустрічного автомобіля в період вечірніх сутінок, дії водія [PERSON] не відповідають вимогам п.19.3 ПДР України. За умов розвитку події на місці ДТП згідно свідчень [PERSON] під час слідчого експерименту з ним 19.06.2010 року і виникнення небезпеки для руху з моменту відновлення руху пішохода після проміжної зупинки, дії водія автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] не відповідають вимогам п.12.3 ПДР в частині своєчасності реагування ним на зміну дорожньої обстановки. За умов розвитку подій на місці ДТП згідно свідчень [PERSON] під час слідчого експерименту з ним 19.06.2010 року і виникнення небезпеки для руху з моменту відновлення руху пішохода після проміжної зупинки поблизу середини проїжджої частини, водій [PERSON] своїми необережними діями, що не відповідають вимогам п.12.3 ПДР, створив небезпечну дорожню обстановку, яка потім перетворилась на аварійну. Іншими словами, невідповідність дій [PERSON] вимогам п.12.3 ПДР є необхідними умовами і технічною причиною виникнення події даної ДТП. Органами досудового розслідування [PERSON] пред'явлено обвинувачення у тому, що він 25.04.2002 року, близько 21-ї години керуючи автомобілем марки ВАЗ-2108, державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Незалежності в м. Ніжині, в напрямку вул. Синяківська, поблизу будинку №36, в момент виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода [PERSON], у порушення вимог п. 2.3, 12.3 та 19.3 Правил дорожнього руху, не відреагував належним чином на зміну дорожньої обстановки та своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду перешкоди, а безпосередньо до цього не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умови фактичної видимості дороги в напрямку руху або не зупинився у зв'язку з погіршенням видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів або засліпленням, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON], чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних синців обличчя, забійної рани голови, перелому кісток зводу та основи черепа, крововиливу під оболонки, шлуночки та речовину головного мозку, множинних переломів ребер зліва з розривом міжреберних м'язів, розриву селезінки, відкритого перелому обох кісток правої голені, від яких настала смерть потерпілого. Згідно висновку експерта невідповідність дій [PERSON] вимогам п. 12.3 ПДР є необхідними умовами і технічною причиною виникнення події даної дорожньо-транспортної пригоди. Органом досудового слідства встановлена достатність підстав для підозри [PERSON] у вчиненні порушень правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який згідно ч.4 ст.12 КК України є тяжким, [PERSON] повідомлено 11.01.2016 року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 23.02.2016 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України на підставі п. 4 ч.1 ст. 49 КК України в зв'язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих підстав. Як вбачається зі змісту ухвали суду [PERSON] просив звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення у зв'язку з закінченням строків давності, отже обвинувачений фактично визнав свою вину у скоєному, не наполягаючи на повному розгляді справи та винесенні виправдувального вироку щодо нього. Свідоцтвом про народження з врахуванням свідоцтва про шлюб підтверджується, що [PERSON] є дочкою загиблого 25.04.2002 року [PERSON] (а.с 4-7). Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із змісту ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоду. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи батькам, чоловікові (дружині), дітям. Враховуючи протиправність поведінки відповідача та його винні дії, внаслідок яких настала смерть [PERSON], донькою якого є позивач, як встановлено судом вона проживала з батьком на момент загибелі, остання обґрунтовано звернулась до суду з позовом про відшкодування завданої їй відповідачем моральної шкоди, що завдана смертю близької їй людини - батька. Вимоги про відшкодування моральної шкоди вирішуються судом відповідно до ст. 23 ЦК України і з урахуванням роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року. [PERSON] заявлено вимоги до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що позивач є особою якій кримінальним правопорушенням заподіяно моральну шкоду, що дії відповідача протиправні, та що втрата батька є невідновною, що спричиняє постійний душевний біль та моральні страждання позивачці. З огляду на викладене, вирішуючи питання про розмір морального відшкодування суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши глибину душевних страждань потерпілої пов'язаних з трагічною непоправною втратою - батька [PERSON], той факт, що ДТП відбулось в 2002 році, а в 2016 році [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, дане правопорушення віднесено до необережних злочинів, той факт, що з експертиз наявних в матеріалів кримінального провадження вбачається вина в ДТП не лише водія [PERSON], а й загиблого пішохода [PERSON], який переходив (перебігав) проїжджу частину в стані тяжкого алкогольного сп'яніння, те, що відповідач відшкодував позивачці 1000 гривень, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial