Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

позивач звернулась до суду з позозом до [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , і належить позивачу на праві спільної часткової власності, шляхом виселення відповідача з даної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , її чоловікові, [PERSON] , та онукові, [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . Відповідач є сином позивача та має своє житло - будинок за адресою: [ADDRESS] , однак в ньому не проживає, а мешкає разом з позивачем та [PERSON] в кв. [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, ображає її з чоловіком, порушує правила співжиття, про що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Позивач є особою літнього віку, а тому їй необхідний спокій, постійні конфлікти впливають на стан її здоров`я та стан здоров`я [PERSON] , батька відповідача. На підставі ст. 116 ЖК України позивач просить виселити відповідача з займаної квартири. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, усунувши перешкоди у користуванні квартирою, шляхом виселення відповідача, який зловживає спиртними напоями, влаштовує постійно конфлікти, перешкоджає користуватись приміщеннями в квартирі, не несе витрат на його утримання, ображає її та [PERSON] , що впливає на їх здоров`я, оскільки вони є особами похилого віку та потребують спокою. Відповідач заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що конфлікти відбуваються з вини позивача, а будинок, що належить йому на праві власності є непридатним для життя. Треті особи в судове засідання не з`явились, подавши заяви, відповідно до якиї підтримали вимоги позивача і просили розглядати справу у їх відсутність. Вислухавши сторони дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування частини квартири від 24.12.2005 р. [PERSON] та [PERSON] належить Ѕ частина кв. [ADDRESS] . Інша Ѕ частина квартири належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Голосіївського району м.Києва 087.05.2002 р. згідно з розпорядженням № 26505 від 08.05.2002 р. [PERSON] зареєстрований в кв . [ADDRESS] і має на праві власності будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2007 р. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, право вимагати у судовому порядку виселення наймача, членів сім`ї або інших осіб має наймодавець або інша заінтересована особа за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені з доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 29.06.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї відносно своєї матері та винесено усне попередження. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 28.10.2016 р. була встановлена вина [PERSON] у вчиненні насильства в сім`ї психологічного характеру відносно своєї матері, однак, в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження у справі закрито. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 03.10.2017 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні насильства в сім`ї, що мало психологічний характер, відносно своєї матері, [PERSON] та винесено усне попередження. 29.03.2017 р. Голосіївським районним судом м.Києва винесена постанова, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства відносно своєї матері, однак, в зв`язку ззакінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження у справі закрито. Крім того, як вбачається з відповіді Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві від 17.04.2017 р. з [PERSON] працівниками поліції проведено профілактичну бесіду, спрямовану на недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно [PERSON] , націлену на неприпустимість вчинення правопорушень. Тобто, суд вважає доведеним факт систематичного порушення [PERSON] правил співжиття, вчинення психологічного насильства відносно своєї матері, яка є особою похилого віку. Як встановлено судом, причиною конфліктів є зловживання відповідачем спиртними напоями, недотримання правил співжиття в одному житловому приміщенні, відмова нести витрати на утримання житла, розпиття спиртних напоїв з сторонніми особами в квартирі, що перешкоджає його власникам вільному користуванню приміщеннями, поселення сторонніх осіб без згоди власника. Враховуючи, що заходи впливу, які застосовувались судом та органами поліції, не дали позитивних результатів, суд вважає, що виселення відповідача з займаного ним жилого приміщення є належним способом захисту прав позивача. В даному випадку, в зв`язку із виселення не будуть порушені права відповідача, оскільки він має інше житло, яке належить йому на праві власності, а неможливість проживання в будинку, не підтверджена будь-якими доказами у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved