overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, посилаючись на ту обставину, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 9.03.2013 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Батьком дитини є відповідач. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку та на її утримання до досягнення сином трьох років в розмірі 1/4 частини заробітку. Надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідач з позовом згоден, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. В зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд знаходить позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, оскільки відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження і відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України зобов'язаний утримувати його до повноліття. Враховуючи матеріальне становище сторін, суд вважає, що аліменти слід стягнути в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до повноліття дитини. Також у відповідності до ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. В зв'язку з цим суд вважає вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку обгрунтованою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, по якому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], [INFO], зареєстрований 18.12.2004 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис за №347. Позивач у судове засідання не зявилась, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, просить задовольнити у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Частина 2 ст. 174 ЦПК України передбачає, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Враховуючи, що судом встановлено, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших учасників процесу, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем. Приймаючи до уваги, що спір у відношенні розірвання шлюбу відсутній, суд вважає можливим винести рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. На підставівикладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», Львівської дирекції Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», за участю третьої особи на стороні відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При розгляді справи суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 209 ч.3 ЦПК України відкласти складання повного тексту рішення суду на 5 днів з дня закінчення розгляду справи, проголосивши вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про виділення в натурі 5/6 часток земельних ділянок, що перебувають у їх спільній з відповідачем власності та зобовязання відповідача дозвіл на оформлення технічної документації на 5/6 часток земельних ділянок №№ 347, 348, 349, які розташовані на території Бірківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що після смерті батька, позивач, по заповіту, отримала у власність 5/6 часток земельних ділянок №№ 347, 348, 349, розташованих на території Бірківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області та оформила свідоцтва про право власності по заповіту. Відповідач не оформила свідоцтва про право власності на 1/6 частину вказаних земельних ділянок. При зверненні до ТОВ «Тясми» з пропозицією укладення договору оренди її частки, отримала відмову, оскільки частка не виділена в натурі, а відповідач не дає згоди на таке виділення. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутись до суду за захистом свого порушенного права. Відповідач позовні вимоги визнала. Суд заслухавши представника позивач, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає за наобхідне позов задовольнити з наступних підстав. У відповдіності зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В суді встановлено, що позивач згідно свідоцтв про право власності за заповітом, зареєстрованих в реєстрі за №№ 216, 217, 218, та згідно витягів з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності, має у власності 5/6 часток на земельні ділянки з кадастровими номерами - 3520580300:02:000:0347, 3520580300:02:000:0348, 3520580300:02:000:0349, відповідно до державних актів серії: Р I № 308960, Р I № 308961, Р I № 308963, з відповідними площами 2,8390 га, 2,9977 га, 3,0268 га, які розташовані на території Бірківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області (А.с. 6-17). Таким чином в суді було встановлено, що позивач має у спільній частковій власності земельні ділянки, має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а тому його вимоги законні і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS], що належить їй на праві власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний будинок належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.10.1974 року нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Київської області. Відповідач в зазначеному житловому приміщенні зареєстрований з 05.01.2016, але фактично не проживає в ньому більше року без поважних причин. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, а відповідач позов визнав у повному обсязі. В силу ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи форму власності спірного житлового приміщення, суд приходить до висновку про застосування до цього спору положень ч. 2 ст. 405 ЦК України. За таких обставин, відповідач має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], оскільки був відсутній у ньому (не проживав) без поважних причин понад один рік і між ним та позивачем відсутня інша домовленість та інше не встановлене законом. Судові витрати слід стягнути з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з підстав визначених ст.405 ЦК України. Позивач зазначила, що відповідач є її донькою, живе в Португалії більше двох років, має там житло, за цей час до м.Одеси не приїжджала, квартирою №57 не користувалась, її речей в квартирі немає, ніяких домовленостей про користування квартирою не має, перешкод у користуванні позивач не вчиняє. Відповідач має можливість приїхати до м.Одеси та знятись з реєстрації, однак цього не робить і поважної причини на це немає. Позивач змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, що є порушенням її прав, так як вона є власником квартири. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 23.03.2018 року. Клопотань по справі не заявлено. Судом встановлено: Позивач є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.08.2004 року. Відповідно до довідки №16/03-04 від 16.03.2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. Згідно довіреності від 26.02.2018 року, посвідченої третім секретарем з консульських питань посольства України в Португальській Республіці, відповідач перебуває на консульському обліку та проживає в Португалії. Нормами ст.405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже судом встановлено, що відповідач втратила право користування квартирою [ADDRESS], через свою відсутність в ній без поважних причин понад один рік, та відсутність домовленості про порядок користування між позивачем та відповідачем. У зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що після припинення сімейних стосунків з відповідачем, він шість років тому залишив добровільно спірне жиле приміщення, з того часу не проживає, його речей в квартирі немає, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час слухання справи повідомлені належним чином. Печерський районний відділ ДМС України в м. Києві направив до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Спірне жиле приміщення є однокімнатною квартирою [ADDRESS], в якій зареєстровані сторони, що підтверджується довідкою за формою 3 (а.с.10). Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає з 2008р. без поважних причин, залишив його добровільно, забравши свої речі. Витрати по утриманню жилого приміщення не сплачує. Факт непроживання відповідача підтверджується актами КП УЖГ «Печерськжитло» від 05.08.2013р., 05.09.2013р., 06.10.2013р., 05.11.2013р., 10.12.2013р. в яких зазначено, що [PERSON] в спірному жилому приміщенні не проживає (а. с. 11-15). Таким чином, в судовому засіданні позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, відповідач більше шести місяців не проживає в спірному жилому приміщенні без поважних причин, тому позов підлягає задоволенню в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Що стосується вимоги про зобов'язання Печерський районний відділ ДМС України в м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку, то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки вона підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства при наявності відповідного спору. Крім того, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для знання такої особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Посилалась на те, що [PERSON] є її сином та був зареєстрований у спірній квартирі у 1989 році, однак з 1991 року він та за вказаною адресою не проживає, оскільки з чотирьох років постійно проживає в США. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, а відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з витягу з наказу (а.с.8) [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], у якій крім її та [PERSON] також зареєстрований і відповідач, що підтверджується довідкою за формою №3 (а.с.10). Вказана квартира не була приватизована. Як вбачається з пояснень представника позивача, відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі у 1989 році, однак з 1991 року він та за вказаною адресою не проживає, оскільки з чотирьох років постійно проживає в США. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі також підтверджується актами ( а.с. 28-30). Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності членів сім'ї наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації більше двадцяти років, а тому [PERSON] необхідно визнати такими, що втратив право на користування даним житловим приміщенням. При цьому, суд вважає вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідача, необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів існування спору з ВГІРФО Дарницького району м. Києва. Крім цього, відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 229,41 грн. (а.с. 1). На підставі ст.ст. 71 ЖК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання втратившим право користування [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, відповідно до договору дарування квартири від 10.04.1997 року на право приватної власності, є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], зареєстрований в [ADDRESS], однак не проживає в ній з 2005 року по теперішній час, не бажає сплачувати комунальні платежі за відповідача. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, представник позивача [PERSON] подала заяву, якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу слухати без участі позивача та представника та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 10.04.1997 року посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району м. Києва відповідач по справі являється чоловіком [PERSON] Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. З викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом. Вона у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подала, оскільки не знала про існування заповіту. Просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Позивач позовні вимоги підтримала, подавши про це письмову заяву, просила їх задовольнити. Представник відповідача надав письмову заяву про визнання позову та згоду на розгляд справи в його відсутність. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Третя особа надала письмову заяву про згоду на розгляд справи в її відсутність визнання позову та в прийнятті рішення покладається на розсуд суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, яким померла заповіла своє право на земельну частку (пай) позивачеві. Згідно ст.1272,ч.3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно інформації від нотаріуса, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, на момент смерті вона проживала одна, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом. Вона у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подала. Просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач позовні вимоги підтримав, подавши про це письмову заяву, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився, про причини неявки не повідомив, своїх заперечень щодо позовних вимог не надав. Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом. Згідно ст.1272,ч.3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно інформації від нотаріуса, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, на момент смерті вона проживала одна, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved