Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, вказала, що їй було виділено у користування земельну ділянку по [ADDRESS] відповідачка є власником суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Після складання в 2011 році кадастрового плану на земельну ділянку відповідач самовільно перенесла огорожу в бік земельної ділянки позивача, в результаті чого розмір земельної ділянки позивача зменшився. Вважаючи, що відповідачка цими діями порушила її право позивач просила суд зобов'язати [PERSON] відновити раніше існувавшу межу між земельною ділянкою [ADDRESS], належною [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯІ № 475010, кадастровий № 6520381000:01:017:0006 і земельною ділянкою по [ADDRESS], належною [PERSON], шляхом звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 34 м.кв., належної [PERSON], за рахунок [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 4001, 40 грн. З`явившись в судове засідання представник позивача та позивач позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити його. Представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення позову вказавши, що у позивача не виникло право звернення до суду, оскільки згідно ст. 158 ч. 5 ЗК України особа може звернутися до суду в разі незгоди з рішенням органу місцевого самоврядування з земельного питання, а оскільки такого рішення не було, то і право звернення до суду не виникло. Крім того висловили незгоду з висновками експертизи, оскільки при проведенні експертизи експерт не мав право проводити експертизу базуючись лише на ті дані, що були йому представлені. Представники третіх осіб поклалися на розсуд суду. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 252 від 22.03.2013 року відповідач є власником, а позивач користувачем суміжних земельних ділянок. Згідно показів свідків приблизно в 2012 році відповідач відновлювала паркан по всій довжині межі між земельними ділянками сторін. Згідно висновків експертизи № 22/23 від 30.04.2014 року фактичний порядок користування земельною ділянкою відповідача не відповідає технічній документації із землеустрою, а саме: кадастровому плану, плану меж та ксерокопії Державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], виданий 21.10.2011 року [PERSON] Між земельними ділянками по [ADDRESS] [ADDRESS] має місце порушення меж та накладення частин земельних ділянок. Частина земельної ділянки [NUMBER], накладається на земельну ділянку [NUMBER]. Розташування межі між вказаними земельними ділянками не відповідає її розташуванню, згідно технічної документації та ксерокопії вищевказаного Державного акту. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд встановив доведеність факту порушення з боку відповідача розташування межі між земельними ділянками сторін шляхом перенесення паркану в бік земельної ділянки позивача, чим було порушено право позивача, як користувача суміжної земельної ділянки. Тому, врахувавши надані суду докази суд дійшов висновку про задоволення позову частково, оскільки судом фактично не встановлено розмір самовільно зайнятої частини земельної ділянки, як вказувала позивач - площею 34 м.кв. Крім того суд задовольняє частково позовні вимоги в частині стягнення судових витрат - в сумі 2931,60 грн., вважаючи доведеними та пов`язаними з розглядом справи лише суми по сплаті судового збору та витрати на проведення експертизи. Посилання представника відповідача на відсутність у позивача права звернення до суду суд вважає хибними, оскільки судом встановлено, що позивач неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування з заявами про вирішення даного земельного спору, та отримала відповідь з рекомендацією звернутися до суду, крім того згідно положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Посилання представника відповідача на відсутність права у експерта проводити експертизу базуючись лише на ті дані, що були йому представлені суд вважає безпідставними та не доведеними в суді.

Outcome: partial