Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, який в ході розгляду справи уточнила, про надання дозволу на виїзд за межі України та в»їзд в Україну неповнолітній дочці та малолітньому синові без згоди батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що з квітня 1997 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Томашпільського районного суду 28.08.2012 року. у шлюбі народилися діти 13.02.1999 року дочка [PERSON], 19.11.2004 року син [PERSON], які в даний час проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. 06.11.2014 року позивачка зареєструвала шлюб з гр-ном [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON]. На даний час сім»я проживає за місцем реєстрації другого чоловіка позивачки, а саме, в м. МукачевоЗакарпатської області. Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, на її прохання надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дітей за кордон, так як там, зокрема у Словачинні, у неї проживає багато знайомих, не надає, мотивуючи свої дії відсутністю для цього вільного часу. Зазначені обставини змусили позивачку звернутись до суду з даним позовом, в якому вона просить надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньої дочки малолітнього сина без згоди відповідача, надати дозвіл неповнолітній та малолітній дітям на тимчасові неодноразові виїзди за кордон, зокрема, в країни Євросоюзу, а також, Австралії, Арменії, Грузії, Єгипту, Канади, Китаю, Норвегії, Росії, Сполучених Штатів Америки, Тайланду,Туреччини. В судовому засіданні [PERSON] (у першому шлюбі [PERSON]) С.В. позов підтримала із наведених у позовній заяві та уточнених в ході розгляду справи підстав, просить їх задовльнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечує в його задоволені. При цьому пояснив, що позивачка дійсно зверталася до нього з приводу надання дозволу на можливість виїзду дітей за кордон на що він відповів їй, що у нього не має для цього вільного часу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як убачається з рішення Томашпільського районного суду від 28.08.2012 року, зазначеним рішенням було розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 8 квітня 1997 року у відділі РАГС Васильківського міськвиконкому Київської області, актовий запис за №70. Відповідно до описової частини вищевказаного рішення встановлено, що за час шлюбу у сторін народилися діти 13 лютого 1999 року дочка [PERSON], 19 листопада 2004 року син [PERSON]. Крім того, у підтвердження обставин щодо народження спільних дітей за час шлюбу сторін, позивачкою надані суду свідоцтва про народження дітей, 13.02.19999 року дочки [PERSON], 19.11.2004 року сина [PERSON]. Судом встановлено, що відділом ДРАЦС по м. Мукачеву РС Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 06.11.2014 року, актовий запис за №603, було зареєстровано шлюб між громадянами [PERSON] і [PERSON] та після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ №121332 видане 06.11.2014 року). Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення фізичного, духовного та морального розвитку дітей, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд неповнолітньої та малолітньої дітей за кордон у передбаченому чинним законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 33 Конституції України\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі\~ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. За змістом\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231\~(із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року\~встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої\~Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно із вимогами\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~- мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до\~ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Встановлюючи обмеження права дитини на виїзд за межі України, законодавець виходив із презумпції розумності й добросовісності дій учасників цивільних правовідносин, тобто батьків. Тобто, за умови добросовісності й розумності дій матері можна дійти висновку, що немайновому праву дитини на виїзд за межі України з матір`ю кореспондує суб`єктивний цивільний обов`язок батька надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини. Крім цього,\~статтею 272 ЦК України\~передбачено, що особисті немайнові права здійснюються батьками в інтересах малолітніх дітей. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема,\~ст. 155 СК України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. \~\~\~ \~ З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] виїхати за кордон порушує їх законні права та інтереси, зокрема\~ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та\~ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач підтримує позовні вимоги, а відповідач не заперечує проти задоволення останніх. А тому суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними, достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах та є такими, що не суперечать інтересам неповнолітньої та малолітньої дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved