Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідачів та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дев'ятою держнотконторою 21.12.2005 року №1-4063. На момент отримання вказаного свідоцтва, за даними довідки Форма№3 від 11.12.2013 року №224 у вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі. Проте, [PERSON] та її донька [PERSON], які зареєстровані у будинку з серпня 2006 року фактично у ньому не мешкають багато років. Вважає, що відповідачі порушують її права, яка власника, а тому просила позов задовольнити. Позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дев'ятою держнотконторою 21.12.2005 року №1-4063. На момент отримання вказаного свідоцтва, за даними довідки Форма№3 від 11.12.2013 року №224 у вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі. Проте, [PERSON] та її донька [PERSON], які зареєстровані у будинку з серпня 2006 року фактично у ньому не мешкають багато років. Позивач просив, визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі змінивши своє місце проживання не знялися з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвалися за місцем нового проживання. Відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що відповідачі у належному позивачу на праві власності будинку не проживають, залишили його добровільно, їх особистих речей у ньому немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несуть, так само як і інших витрат, також не приймають участі у спільному побуті. Крім того відповідачі не є членами сім'ї власника - позивача [PERSON] З Акту обстеження житлово - побутових умов мешканців будинку за адресою: [ADDRESS], складеного Органом самоорганізації населення у м. Києві «Комітет мікрорайону «Жуляни» від 26.02.2014 року, вбачається, що відповідачі, будучі зареєстрованими за даною адресою протягом останніх двох років у будинку не проживають. Отже, відповідачі, будучи зареєстрованими у будинку, порушують її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved