Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що 23.03.2018 року вона передала в борг [PERSON] 19500 грн., про що остання власноруч написала розписку в якій зазначила, що зобов'язується повернути борг на першу вимогу. 08.05.2018 року позивач вислала їй вимогу про повернення грошей, однак борг не повернуто. Просить стягнути з відповідача на її користь борг в розмірі 19500 грн., 3% річних - 259,64 грн., відсотки за користування позикою - 1471,32 грн., інфляційні витрати - 370,50 грн., витрати на правничу допомогу - 5000 грн та при винесенні рішення вказати про нарахування 3% річних, витрат через інфляцію та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ до моменту виконання судового рішення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, що підтверджується відміткою про отримання судової повістки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, в суд не з'явилася, про причину неявки не повідомила, клопотань не подала. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ст.525,526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходу громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 23.03.2018 року взяла в борг у [PERSON] грн та зобов'язувалася повернути борг при першій вимозі (що підтверджується розпискою). 08.05.2018 року позивачем направлено відповідачу вимога про повернення боргу в сумі 19500 грн. до 25 травня 2018 року. Відповідно до відмітки у рекомендованому повідомленні відповідач отримала вимогу 21.05.2018 року. Станом на день розгляду справи борг відповідачем не повернено. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.09.2018 борг відповідача перед позивачем становить 19500 грн., 3% річних - 259,64 грн., відсотки за користування позикою - 1471,32 грн., інфляційні витрати - 370,50 грн. Відповідно до ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Приймаючи до уваги, що відповідач не надала суду доказів, які б спростовували докази позивача, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг в розмірі 19500 грн., 3% річних - 259,64 грн., відсотки за користування позикою - 1471,32 грн., інфляційні витрати - 370,50 грн. Згідно Угоди про надання правничої допомоги від 08.05.2018, акту виконаних робіт, розрахунку часу, витраченого на надання правничої допомоги та квитанції до прибуткового касового ордера №10 від 28.05.2018, позивач понесла витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 тис.грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки відповідач не надала суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та доказів, які б доводили необхідність їх зменшення, суд прийшов до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному розмірі - 5 000 грн. В частині позовної вимоги при винесенні рішення вказати про нарахування 3% річних, витрат через інфляцію та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ до моменту виконання судового рішення, суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає, оскільки вказані вимоги пов?язані із розміром відсотків , який безпосередньо зазначений не в договорі, а в Цивільному кодексі України станом на час розгляду справи та може бути змінений законодавцем в подальшому. Суд не наділений повноваженнями встановлювати розмір відповідальності, передбачений нормою права, на майбутнє, тому зазначити в рішенні відповідні відсотки до моменту виконання рішення суд не має можливості, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial