Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували 07.05.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 476. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Між ними часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Шлюбні відносини припинилися з серпня 2017 року. Втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна немає. За таких обставин, вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. У судове засідання сторони не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі та вказала, що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Зазначила, що шлюбні відносини припинені з 10.06.2017. Просила залишити прізвище «Чеботок». Відповідач через канцелярію суду надав заяву, в якій також просив слухати справу без його участі, зазначив, що позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Зазначив, що шлюбні відносини припинені з 10.06.2017. У відповідності до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.05.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 476. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх стосунків не підтримують з 10.06.2017, спільне господарство не ведуть, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, беручи до уваги те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved