Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південьзахідшляхбуд» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з 03.03.2008 року по 14.10.2014 року працювала у ПАТ «Південьзахідшляхбуд». Наказом №575-Кр від 14.10.2014 року, позивач була звільнена з роботи з 14.10.2014 року. У день звільнення відповідач з позивачем не розрахувався, а саме не виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1517,48 грн. Тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів та просила суд: стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1517,48 грн.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 14.10.2014 року по 08.12.2014 року в розмірі 5392,75 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В судове засідання позивач не з'явилась, але подала до суду заяву про уточнення позовних вимог щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обрахований станом на 08.12.2014 року в розмірі 5392,75 грн. Уточненні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Розгляд справи просила провести у її відсутність та не заперечила проти ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Тому суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Крім того, позивач не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те. що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що №575-Кр від 14.10.2014 року, позивач була звільнена з роботи з 14.10.2014 року (а.с. 3). Частиною 1 ст. 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У день звільнення з роботи відповідач, в порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив належну позивачу до виплати компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1517,48 грн. (а.с. 5). Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата усіх належних йому сум здійснюється у день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У ст. 238 КЗпП України зазначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Суд під час розгляду справи дійшов висновку про обґрунтованість викладеного позивачем у позовній заяві розрахунку суми середнього заробітку в розмірі 5392,75 грн. за час затримки розрахунку за період з 14.10.2014 року по 08.12.2014 року. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1517,48 грн., а також в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 14.10.2014 року по 08.12.2014 року в розмірі 5392,75 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць задоволенню не підлягають, оскільки частиною 1 ст. 367 ЦПК України, встановлення такого порядку виконання рішення суду можливе при присудженні працівникові виплати заробітної плати, в той час як позивачем ставились вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, які не є заробітною платою в розумінні ст. 94 КЗпП України. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved