Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому вказала, що на підставі рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 17 травня 2012 року їй належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. З 23 вересня 1999 року за вказаною адресою є зареєстрованими відповідачка, яка доводиться колишньої дружиною її чоловіку, та їх діти від першого шлюбу. З січня 2008 року їх подружні стосунки були припинені, після чого відповідачка разом зі своїми дочками переїхали до іншого місця проживання. В жовтні 2008 року їх шлюб було розірвано. Не дивлячись на це, відповідачі залишаються зареєстрованими за вказаною адресою і досі. Виписуватись з належного їй будинку в добровільному порідку вони не бажають. Реєстрація відповідачів створює для позивачки багато труднощів, пов'язаних з тим, що вона не має можливості зареєструватись в своєму житловому будинку разом зі своїм малолітнім сином. Просила позбавити [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою. 13 травня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], у якому вказала, що у вказаній у позовній заяві частині житлового будинку вона та її неповнолітні діти проживали у якості членів сім'ї власника будинку. На той час, тобто в 1999 році вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], онуком власниці частини будинку [PERSON] Їхні діти: [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2004 року народження, народились під час їхнього проживання у спірному житловому будинку, тому також зареєстровані як члени сім'ї власника. Після розпаду сім'ї її чоловік [PERSON] фактично вигнав її та дітей з будинку. Вважаючи, що право проживання за дітьми зберігається, вона не заявляла позов про вселення, оскільки спільне проживання з колишнім чоловіком було неможливе. Про перехід права власності до позивачки [PERSON]. їй стало відомо лише після відкриття провадження у цій цивільній справі. Вважає, що набуваючи право власності на частину житлового будинку, позивач набула й обов'язки, які виконувала колишній власник, тобто забезпечувати житлом колишніх членів сім'ї власника. Більше того, вважає, що передача прав власника була здійснена з порушенням діючого законодавства, що забезпечує право користування житлом позивачку та її дітей. Вважає, що право на користування будинком вони не втратили, воно порушено незаконними діями відповідачки та її чоловіка. Вона та її діти не проживають в спірному будинку не за власним бажанням, а через відсутність такої можливості, бо [PERSON] не дозволяє їм жити в спірному будинку. Просила вселити її та її неповнолітніх дітей в будинок за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Відповідачка заявлені до неї позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, та задовольнити її зустрічний позов. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ровеньківської міської ради, в судове засідання не з'явився. Був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглядати без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності. підтримав свої пояснення щодо згоди з позовом [PERSON] Представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглядати без їх участі та прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши представника позивачки та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 17 травня 2012 року Ровеньківським міським судом Луганської області було затверджено мирову угоду, згідно якої за [PERSON] було визнано право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] з належними до неї господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка раніше належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 1992 року (ар.с. 4). Згідно копії домової книги [ADDRESS], там є зареєстрованими відповідач [PERSON], та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (ар.с. 5). Частиною 1 ст. 156 Житлового Кодексу України (із змінами від 6 травня 1993 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка та її неповнолітні діти не є членами сім'ї власника спірного житлового приміщення, тому суд не має законних підстав вважати, що вони мають право користування [ADDRESS]. Посилання відповідачки на незаконне придбання [PERSON] у власність спірного житлового приміщення не може бути прийнято судом до уваги, оскільки позивачка є власницею житлового приміщення на підставі ухвали Ровеньківського міського суду Луганської області від 17 травня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми, яка набрала законної сили у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідач [PERSON], не погоджуючись з ухвалою Ровеньківського міського суду Луганської області від 17 травня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми, в червні 2013 року подала до Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу. Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON], вказану апеляційну скаргу їй було повернуто у зв'язку з відсутністю заяви про поновлення строку на оскарження. Подавати заяву на поновлення строку на оскарження вона не стала. Оскільки ухвала Ровеньківського міського суду Луганської області від 17 травня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми набрала законної сили у встановленому законом порядку,і не була скасованою, вона є обов'язковою для виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає за можливе захистити право власності позивача [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти не є членами її сім'ї і на вимогу власника мали звільнити житлове приміщення. З огляду на вищенаведене суд не має законних підстав для задоволення зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved