Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 36180,03 грн., розмір якої уточнила відповідною заявою від 27.10.2016. Обґрунтовує позов тим, що з 2007 року працювала у ЛМКП «Львівтеплоенерго» маляром шостого розряду в Теплоелектроцентраль №1. Наказом №626 від 27.10.2014 звільнена у звязку з скороченням чисельності та штату працівників. Вказала, що починаючи з січня 2010 року по жовтень 2014 року відповідач самовільно став визначати заробітну плату на підприємстві, яка була нижчою від передбаченої законом України «Про державний бюджет України». Вважає, що проведення такого розрахунку є порушенням норм чинного законодавства, у звязку з чим відповідач проводив нарахування та виплату заробітної плати неправильно із суттєвим її заниженням. Тому просить позов задоволити і стягнути на її користь суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 36180,03 грн. Представник позивача [PERSON], діючи згідно договору про надання правової допомоги від 31.05.2016 (а.с.11), у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення, викладені у фабулі позову. Представник відповідача [PERSON], діючи згідно довіреності від 20.09.2016, позов не визнала. Вказала, що всі накази «Про зміни в оплаті праці працівників» є чинними, не скасовані у встановленому порядку. Вважає, що ці накази належать до правових актів локального характеру, котрі місять норми права, які регулюють конкретні правовідносини, є обовязковими до застосування на підприємстві і видаються директором підприємства за погодженням з первинною профспілковою організацією. На виконання даних наказів відділом організації праці і заробітної плати відповідачем формується тарифна сітка (схема посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника І розряду, з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок за видами робіт та кваліфікаційних коефіцієнтів; розробляється штатний розклад із врахуванням нової схеми посадових окладів (тарифної сітки) та подається на погодження в Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради; нараховується та виплачується заробітна плата в терміни, встановлені наказом, у відповідності до затвердженого штатного розкладу. Зазначає, що зміст наказів доведений до відома працівників, в тому числі позивача, шляхом безпосереднього повідомлення керівниками структурних підрозділів (начальниками відділів, служб, лабораторій, цехів тощо) своїм підлеглим про їх прийняття та механізм впровадження в дію, а також шляхом розміщення примірників наказів на дошках оголошень. Зазначила, що позивач була ознайомлена з наказами про зміни в оплаті праці працівників у вказаний вище спосіб, а також була обізнана при отриманні щомісячної заробітної плати, отримувала розрахункові листки про нарахування з розшифровкою. Проте позивач не оскаржувала накази, у встановлений законом тримісячний строк після звільнення впродовж двох років не вимагала стягнення не донарахованої заробітної плати, тому пропустила строк позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго», 01.04.2013 переведена в господарську групу Теплоцентралі-1 малярем по шостому розряду (наказ №163 від 01.04.2013), звільнена у звязку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ №626 від 27.10.2014. Це вбачається із записів трудової книжки, копії якої долучені до матеріалів справи. (а.с.4-5) Згідно приписів ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 96 КЗпП України\~основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схеми посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Згідно ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно з ч. 3\~ст. 6 Закону України «Про оплату праці», тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до\~ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. З додатку №3 колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009 2010 роки вбачається, що встановлено міжрозрядний тарифний коефіцієнт відповідно до займаної позивачем посади 1,80. У колективному договорі ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 року в Додатку №3- Схема посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго», міжрозрядний тарифний коефіцієнт відповідно до займаної позивачем посади 1,80. З копії наказу №186 від 21.07.2010 вбачається, що з 01.07.2010 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 892,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.). (а.с.6-10) В ст.53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 становить 888 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №150 від 23.04.2012 вбачається, що встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 в розмірі 1 042,80 грн. В ст.13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2012 становить 1094 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №170 від 29.04.2013 вбачається, що встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 в розмірі 1106,40 грн. В ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 становить 1147 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №176 від 30.04.2014 вбачається, що встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 в розмірі 1152 грн., а з наказу №264 від 27.06.2014 1204,80 грн. В ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата станом на травень 2014 року складала 1218 грн., а з липня 2014 року 1218 грн. З наведеного вбачається, що на підприємстві ЛМКП «Львівтеплоенерго» при формуванні тарифної сітки, встановлена тарифна ставка робітника першого розряду, розмір якої нижчий від законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати; що призвело до встановлення мінімальної заробітної плати позивачу в розмірі, нижчому від передбаченої законодавством. З копії постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013, вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП, а саме за порушення вимог законодавства про працю: п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст.ст. 96,\~97 КЗпП України\~та ч.3\~ст. 6 Закону України «Про оплату праці». Вказана постанова набрала законнї сили. Отже, встановлено, що на підприємстві мав місце факт порушення трудових прав на належний рівень оплати праці, в тому числі позивача. З розрахунку, наданого представником позивача, заборгованість ЛМКП «Львівтепленерго» по недоплаті заробітної плати позивачу становить 36\~180,03 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, тому береться судом до уваги. Заперечення представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду не береться судом до уваги. Вимогами ч. 2\~ст.233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, ст. ст.\~1,\~2 Закону України «Про оплату праці», Конституційний Суд України від 15.10.2013 №8-рп/2013 дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що заперечення представника відповідача на позов не можуть слугувати підставою для відмови в позові. Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач при здійсненні заробітної плати позивачу невірно здійснював нарахування і виплату, факт такого порушення прав позивача на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством встановлений судом, тому позов слід задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по недонарахованій і не виплаченій заробітній платі в розмірі 36180,03 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.97, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved