Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким виселити з житлового будинку [ADDRESS] відповідача як тимчасового мешканця без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги позивач та її представник обґрунтовують тим, що позивач є власником зазначеного будинку на підставі свідоцтва №2022 від 20.12.1974. Відповідач вселилась до будинку за згоди позивача для догляду за останньою через її незадовільний стан здоров'я. Однак, позивач почала вчиняти сварки, не доглядає позивача, не забезпечує її їжею та ліками. На вимоги залишити будинок відповідач відповідає відмовами. Відповідач та її представник заперечили щодо задоволення позову. Зокрема, зважаючи на те, що позивач є рідною матір'ю відповідача, остання здійснює її догляд. До будинку в'їхала відповідач разом із своєю неповнолітньою донькою [PERSON], народженою [INFO]. У зв'язку з розірванням шлюбу у 2015 році із батьком [PERSON] та не підтриманням відносин із ним, вона не може проживати за місцем своєї реєстрації, оскільки цей будинок не перебуває у її власності чи користуванні. Також, відповідач не вважає себе тимчасовим мешканцем у своєї матері, оскільки на момент смерті батька, який також належав і йому, вона мало право на частку у його спадщині, але не оформила її оскільки була малолітньою. Судом розглянуті та задоволені клопотання позивача щодо допиту свідків та приєднання документів, представника відповідача - про приєднання та перегляд електронних доказів (відеозаписів). Судом розглянуто та відмовлено у задоволені клопотання представника позивача щодо приєднання додаткових письмових доказів, у тому числі висновку депутата, оскільки вони подані із порушенням порядку надання доказів та є неналежними. На підставі досліджених судом доказів, зважаючи на пояснення сторін та їх представників судом встановлено, що спірні правовідносини стосуються порядку та підстав користування житлом, а також виселення з жилого приміщення тимчасових мешканців. При цьому, спірним є статус відповідача як користувача житловим приміщенням позивача. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що позивач просила їх декілька разів принести воду до хати, безпосередніми свідками сварок не були. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що позивач сама провокує сварки та імітує її побиття й тілесні ушкодження. Відповідача позивач сама запросила жити із нею. Свідок [PERSON] вказала, що позивач після спілкування із донькою погано себе почувала й свідок давала їй заспокійливе. У лікарні була разом із позивачем, яка не хотіла бачити відповідача, коли вона приходила до неї провідувати в лікарню. При перегляді відеозаписів, наданих відповідачем, встановлено, що позивач вступає у суперечки з відповідачем та її донькою, імітує погане самопочуття та завдання їй тілесних ушкоджень, сама намагається спричинити тілесні ушкодження відповідачу та її доньці. З наданих відповідачем доказів (лист Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області від 26.12.2017 та доданих до нього рапортів чергових відділу від 04.07.2017, 25.04.2017, 16.06.2017 вбачається, що відповідач зверталась тричі до органів поліції із питання вчинення сварок з боку позивача. З повідомлення СВ Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області від 10.11.2017 та доданих до нього матеріалів вбачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст.125 КК України щодо отримання 27.09.2017 відповідачем легких тілесних ушкоджень під час сварки із позивачем. Право власності позивача на будинок [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом №2022 на право особистої власності на жилий будинок від 20.12.1974. З копії будинкової книги вбачається, що у будинку проживала [PERSON], народжена [INFO], запис № 3. Також містяться два записи про проживання [PERSON], народженої [INFO], записи №№ 6,7. З акта депутата Переяслав-Хмельницької ради від 07.08.2017 вбачається, що позивач після смерті сина, родина якого їй допомагала, прийняла до себе доньку [PERSON] із донькою, 2000 року народження. При дослідженні змісту цього акту вбачається, що обставини, викладені в ньому не сприймались депутатом безпосередньо, а є відображенням слів іншої людини, що не дає суду підстав для визнання їх допустимими не у контексті із іншими доказами у цій справі. Факт розірвання шлюбу між відповідачем та батьком [PERSON], 2000 р.н., підтверджується рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.01.2015. У цьому рішенні також встановлено обставини неприязних стосунків між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 98 Житлового кодексу Української РСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 99 цього Кодексу передбачено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Частиною 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З досліджених судом доказів, а також зважаючи на аналіз норм Житлового законодавства вбачається, що відповідач є донькою позивача, мешкала та була зареєстрована тривалий час у цьому будинку. У 2015 році відповідач із своєю донькою за згоди позивача заселилась до будинку, належного позивачу. Також вбачається, що зазначене вселення відбувалось з метою догляду відповідача за позивачем. Також, відповідно до довідки Дем'янецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 14.09.2017 № 718 [PERSON] зареєстрована, але не проживає в [ADDRESS] Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач має статус члена сім'ї позивача, як власника будинку, що виключає застосування положень ст.ст. 98, 99 Житлового кодексу Української РСР до правовідносин виселення з жилого приміщення відповідача, як тимчасового мешканця, що визначено позивачем предметом позову. Крім того, суд знаходить недоведеним твердження позивача про вчинення із нею сварок відповідачем за ініціативи останньої. Підстави виселення відповідача з будинку [ADDRESS], інші, ніж визначені у позові, судом не встановлені та не можуть братись до уваги, зважаючи на приписи ст.13 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed