overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який уточнила, про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 506 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина знаходяться на її повному утриманні, вона потребує грошової підтримки, яку бажає отримувати від відповідача як батька дитини, який повинен допомагати матеріально. В судове засідання позивачка не зявилась, надавши заяву про підтримання вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 506 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття та розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився надавши заяву про визнання вимог позову про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина та розгляд справи в його відсутність. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, та підлягає частковому задоволенню відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається у випадках, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Визначаючи аліменти у твердій грошовій сумі, суд відповідно до Сімейного кодексу України, враховує вимоги позивача, яка бажає саме в такому виді стягнути аліменти, думку відповідача, який не заперечує стягнення з нього аліментів в заявленому розмірі, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, тому суд дійшов висновку про можливість сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в заявленому позивачем розмірі 506 гривень. З відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь остаточний розрахунок при звільненні у сумі 5902,92 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала у Харківському національному технічному університеті сільського господарства ім.П.Василенка з 1997 року по 01.11.2016 року. Звільнена з займаної посади на підставі ст.36 КЗпП України, за власним бажанням. На день мого звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена їй частина заробітної плати в сумі 5902,92 грн. Відмову виплати їй усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] працювала у Харківському національному технічному університеті сільського господарства ім.П.Василенка з 1997 року по 01.11.2016 року. Згідно довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату №129, виданої 04.08.2017 року Навчальним центром Харківського національного технічного університету сільського господарства ім.П.Василенка, за даними бухгалтерського обліку станом на 04.08.2017 року сума заборгованості із виплати заробітної плати, без врахування сум податків та зборів, становить 5902,92 грн. Однак, до теперішнього часу зазначена сума заборгованості виплачена не була. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі викладеного суд приходить до висновку про порушення права позивача на отримання розрахунку, обґрунтованість його доводів, що спираються на відповідні норми матеріального права, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у зв'язку з доглядом за дитиною [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, починаючи з дня звернення до суду і до досягненням дитиною трирічного віку, тобто [INFO] року , свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюб, на теперішній час сім'я розпалась, від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'являвся, про день, час і місце розгляду справи був сповіщений у порядку ст. 74 ЦПК України, що підтверджується представленими в матеріалах справи документами. Від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки. У справі мається досить матеріалів про права і взаємини сторін, суд доходе до висновку про можливість розглянути дану справу заочно під час відсутності відповідача на підставі наявних досліджених у судовому засіданні доказів відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2012 року. Від спільного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст. 84 СК України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, але за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що малолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія Калінінського району м. Донецька» від 21.01.2013 року. Позивач в теперішній час не працює і доглядає за дитиною до досягнення нею трьох років, також позивач отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини і отримує щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 06.11.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При таких обставинах з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову, а саме з 19.12.2013 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] року. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стяганню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягненням дитиною повноліття, свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у цивільному шлюбі, від якого мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. У судовому засідання відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 180 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі. Від спільного проживання мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача, що підтверджується довідкою секретаря вуличного комітету № 2 Калінінської районної у м. Донецьку ради. Статтею 182 СК України вказуються обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стану здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші істотні обставини. Судом встановлено, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу, працює, аліменти на користь інших осіб не сплачує. При таких обставинах з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, а саме з 10.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стяганню на користь держави судовий збір у сумі 229 грн.40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягненням дитиною повноліття, свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'являвся, про день, час і місце розгляду справи був сповіщений у порядку ст. 74 ЦПК України, що підтверджується представленими в матеріалах справи документами. Від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки. У справі мається досить матеріалів про права і взаємини сторін, суд доходе до висновку про можливість розглянути дану справу заочно під час відсутності відповідача на підставі наявних досліджених у судовому засіданні доказів відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 180 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Від спільного проживання мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні у позивача, що підтверджується довідкою голови ЖБК «Мир-67» № 12 від 23.11.2013 року. Статтею 182 СК України вказуються обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стану здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші істотні обставини. Судом встановлено, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу, має задовільний стан здоров'я, аліменти на користь інших осіб не сплачує, тяжкими хворобами не страждає. При таких обставинах з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, а саме з 19.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стяганню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтовує наступним. Відповідно до договору - купівлі - продажу квартири позивач являється власницею квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки виданої ОСББ «Ювілейний - 41» разом з позивачем в квартирі зареєстровані: чоловік позивача [PERSON] та син позивача [PERSON]. Відповідач зареєстрований в квартирі з 05.09.2005 року, але фактично не мешкає з 11.03.2016 року. В серпні 2016 року він виїхав до м. Москви на заробітки і фактично там проживає, наміру повернутися не має. Оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. Відповідач зніматися з реєстрації місця проживання у добровільному порядку не збирається. Особистих речей його в квартирі не має. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору - купівлі - продажу квартири позивач являється власницею квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки виданої ОСББ «Ювілейний - 41» разом з позивачем в квартирі зареєстровані: чоловік позивача [PERSON] та син позивача [PERSON]. Відповідач зареєстрований в квартирі з 05.09.2005 року, але фактично не мешкає з 11.03.2016 року. В серпні 2016 року він виїхав до м. Москви на заробітки і фактично там проживає, наміру повернутися не має. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою належної позивачу квартири, позбавляє останньої права вільного розпоряджання своїм майном, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтовує наступним. Вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. З 27.07.2004 року відповідач який перебував у шлюбі з позивачем, проживав та був зареєстрований у будинку, яка належить позивачу. З червня 2007 року відповідач не проживає в будинку, не приймає участі в його утриманні. Шлюб між сторонами розірваний 20.12.2007 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 20.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.12.2007 року. Позивач є власником 19/50 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який отримала у спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.11.2003 року №3837, технічним паспортом на житловий будинок. Відповідно до витягу з домової книги, довідки Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 21.03.2015 року, сторони зареєстровані у житловому будинку з 27.07.2004 року. Згідно з довідкою комітету мікрорайону «Калінінський» від 18.03.2015 року, відповідач зареєстрований за адресою спірного будинку, але не проживає в ньому з червня 2007 року. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом встановлено, що будинок, в якому зареєстровані сторони, не є спільною сумісною власністю подружжя, а його частина є особистою власністю позивача, відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України. Також встановлено, що відповідач не проживає в житловому будтнку понад 6 місяців, що є підставою для його виселення за аналогієї зі ст.71 Житлового кодексу УРСР.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтовує наступним. Вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. Після укладення шлюбу з відповідачем 10.01.2003 року він був зареєстрований за адресою спірного будинку. Після розірвання шлюбу 20.08.2011 року відповідач зібрав свої речі та виїхав з будинку. Відповідач не погоджується знятись з реєстрації за адресою будинку, що створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], з 28.02.1990 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.02.1990 року. Сторони перебували в шлюбі з 10.01.2003 року по 20.08.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.10.2005 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Сторони зареєстровані за адресою вищезазначеного будинку, що підтверджується домовою книгою. Відповідач за адресою реєстрації не проживає з 20.08.2011 року, що сторони не оспорюють. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом встановлено, що будинок, в якому зареєстровані сторони, не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю позивача, відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України. В зв'язку з чим, суд зобов'язаний усунути перешкоди в здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення відповідача.

Outcome: approved