Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 3000, 00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50%; від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В позові позивачка покликається на те, що між нею та відповідачем укладено шлюб 05.09.2020. Від спільного подружнього життя у них з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Проте, на протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Після припинення спільного проживання з відповідачем, їхній син проживає разом з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. З часу при чинення спільного проживання, відповідач з сином спілкується рідко, матеріальну допомогу надає нестабільно та в недостатніх розмірах, приймаючи до уваги законодавчо встановлені мінімуми. Відповідач фізично здоровий, працездатний. Має можливість надавати матеріальну допомогу синові, однак добровільно цього не робить. Саме це змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася. До суду від представника позивача - адвоката Лесюка А.В. поступила заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Просить позовну заяву позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання призначені по справі не з`явився з невідомих суду причин. про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. До суду. через поштове відділення, від відповідача поступив відзив на позовну заяву. В поданому відзиві відповідач зазначив, що він надавав та продовжує надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання сина. Він працює на сезонних роботах та отримує сезонний заповітом, а тому виходячи з його матеріального становища в змозі оплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. та не менше 50%; від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Просить справу розглянути без його участі, при вирішенні справи просить взяти до уваги обставини зазначені у поданому відзиві. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.06.2021 Городенківським районним відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 05 вересня 2020 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 1561, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.06.2021. З копії довідки № 447 про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від позивачки та сина [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 згаданого Кодексу передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;. З цього слідує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2021 року не може бути меншим ніж 960,50 грн. та з 1 липня 2021 не менше ніж 1006,50 грн. Враховуючи обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, приймаючи до уваги відсутність даних про те, що відповідач має інших утриманців, відсутність доказів про розмір отримуваного відповідачем доходу (заробітку), відзив відповідача в якому він зазначає про можливість оплати аліментів на дитину в розмірі 1500 грн. виходячи з його матеріального становища, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 04.06.2021, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial