Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання тимчасового дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний 27.12.2013 року, сторони проживають окремо. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Дитина проживає з позивачкою, яка несе усі втрати по утриманню дитини. Позивач планує поїхати до м. Довжанськ, який знаходиться на тимчасово окупованій території але не має на це згоди батька. Відповідач мешкає у м. Довжанськ, та не може надати нотаріально згоди на виїзд дитини, оскільки не бажає приїжджати на підконтрольну територію України. Тому просить надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд з тимчасово неконтрольованої території (зони проведення АТО) з м. Довжанськ Луганської обл.. до м. Лисичанськ Луганської області та на багаторазовий в'їзд до м. Довжанськ Луганської області з м. Лисичанська Луганської області, неповнолітній доньці, [PERSON] у супроводі матері без згоди та супроводу її батька строком на один рік. У судове засідання позивачка та представник позивача не з'явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі. В уточненій позовній заяві, поданої 13.02.2018 року позивач уточнила позовні вимоги: просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без дозволу (згоди) батька неповнолітній доньці [PERSON] до Росії (РФ), та в'їзд до України з Росії (РФ) строком на три роки з 13.02.2018 року по 12.02 2021 року у супроводі матері без згоди батька. Представник служби у справах дітей до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 27.08.2011 року, який було розірвано 27.12.2013 року рішенням Сердловського міського суду Луганської області (а.с. 9) Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], батьками якої в свідоцтві про народження, [NUMBER], вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням від 27.12.2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] (а.с. 10). Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] є тимчасово переміщеними особами з м. Сердловськ, Луганськох області, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням доньки, не приймає участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-Х1, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) . Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків ( усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) визначено, зокрема , що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів : паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину , яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України ( під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Бажання позивача в отриманні дозволу на виїзд дитини з України до Російської Федерації без згоди та супроводу батька на строк з 13.02.2018 року по 12.02.2021 року не грунтується на нормах чинного законодавства. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дітей за кордон без згоди одного із батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди одного з батьків на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial