Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та, з урахуванням уточнень, просила продовжити їй строки прийняття спадщини на отримання нею у спадщину майна, що залишилося після смерті її сина. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її син [PERSON] був наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Згодом, до зазначеної квартири, після одруження [PERSON], вселилася його дружина [PERSON] 28.01.1992 року син позивача припинив подружні стосунки із [PERSON], однак, у зв'язку з тим, що у квартирі був прописаний їх малолітній син - [PERSON], [INFO], [PERSON] залишилась проживати разом з малолітнім у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок того, що стосунки між [PERSON] та [PERSON] значно погіршились, син позивача вимушений був проживати у своїх знайомих та орендованих жилих приміщеннях. Користуючись даною обставиною, [PERSON] звернулась з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про позбавлення сина позивача права користування вищевказаною квартирою. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2007 року було позбавлено [PERSON] права користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Однак, після подання сином позивача заяви про перегляд заочного рішення від 19.07.2007 року, Голосіївським районним судом м. Києва було переглянуто зазначену справу та ухвалено нове рішення, яким було підтверджено право [PERSON] на користування квартирою. Згодом, сину позивача стало відомо, що [PERSON] використавши у 2007 році рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2007 року та виписавши його з квартири, подала до органу приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про приватизацію житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаної заяви, Розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.09.2010 року [PERSON] було надано право приватизувати вищезазначене житлове приміщення. Зазначене Розпорядження було оскаржено в судовому порядку та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2013 року воно було визнано недійсним та скасовано. Однак, [INFO] син позивача [PERSON] помер. Позивач неодноразово зверталась до П'ятої київської державної нотаріальної контори із наміром подати заяву про прийняття спадщини після померлого сина, однак їй було в цьому відмовлено. Зазначила, що П'ятою київською державною нотаріальною конторою затягується час та строки, які встановлені ст. 1269 ЦК України, у зв'язку з чим нею був пропущений встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду письмові пояснення в яких просила у задоволенні позову відмовити, оскільки порушень прав позивача зі сторони управління та нотаріальної контори немає. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Врахувавши заяву представника позивача, врахувавши письмові пояснення представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], який був наймачем квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ордером (обмінним) [NUMBER] від 19.04.1989 року на житлове приміщення. До квартири за адресою: [ADDRESS], після одруження з сином позивача, була вселена [PERSON] 28.01.1992 року син позивача з [PERSON] припинили подружні стосунки, однак оскільки в квартирі був прописаний їх малолітній син [PERSON], [INFO], [PERSON] залишилася проживати разом із малолітнім сином в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок того, що відносини між [PERSON] та [PERSON] після розлучення погіршилися, син позивача вимушений був проживати у своїх знайомих та в орендованих кімнатах. Користуючись даною обставиною, [PERSON], звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про позбавлення [PERSON] права користування жилим приміщенням. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2007 року [PERSON] було позбавлено права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Зазначене рішення було переглянуто судом та ухвалено нове від 11.03.2011 року яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було відмовлено. Згодом [PERSON] стало відомо, що [PERSON] використавши рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2007 року та виписавши його з квартири, подала до Органу приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про приватизацію житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Розпорядженням Органу приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 35984 від 22.09.2010 року [PERSON] було надано право приватизувати вищезазначене житлове приміщення та видано свідоцтво про право власності на житло. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2013 року було визнано недійсним та скасовано розпорядження Органу приватизації житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №35984 від 22.09.2010 року. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS], що видано на підставі розпорядження Органу приватизації житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №35984 від 22.09.2010 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, син позивача [PERSON] мав намір приватизувати квартиру [ADDRESS]. Однак, [INFO] [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкодавців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач просила продовжити їй строки для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON] Як на підставу своїх вимог посилалась на те, що вона неодноразово зверталась до П'ятої київської державної нотаріальної контори із заявою при прийняття спадщини, однак їй в цьому було відмовлено. Зазначені твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до П'ятої київської державної нотаріальної контори із наміром подати заяву про прийняття спадщини (вх.№1749/01 від. 04.12.2015 р.), однак їй було відмовлено. Згідно відповіді П'ятої Київської державної нотаріальної контори №2213/01-16 від 13.05.2016 року, станом на 13.05.2016 року за даними алфавітних книг за 2014-2016 роки спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилась. Як зазначено в ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що строки позивачем були пропущені не з її вини, оскільки вона зверталась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак їй було в цьому відмовлено. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску позивачем терміну для прийняття спадщини та визначити додатковий строк для подання заяви про її прийняття. Враховуючи те, що Київська міська рада, відповідно до покладених на неї повноважень, не відслідковує порушення прав спадкоємців, суд вважає, що відповідач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved