Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . У вказаному будинку разом із позивачкою та її сином з 17.10.2017 року за згоди позивачки були зареєстровані відповідачка [PERSON] , як співмешканка сина, разом із своєю малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідачка 10 серпня 2018 року створила сім`ю та виїхала проживати в місто Біла Церква, позивач зверталася до неї про добровільне зняття з місця реєстрації. Відповідач категорично відмовляється в добровільному порядку знятися з місця реєстрації, а ще й повідомила позивача, що матиме право на частку в її будинку. Відповідача не проживають у вказаному будинку понад один рік, їх особистих речей в домоволодіння не має. Позивач є пенсіонеркою та мамою загиблого сина в зоні АТО, через частоту хвороб, вирішує питання про продаж власного будинку та виїзд в місто, але дана ситуації із відповідачами, чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Долинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, справу розглянути відповідно до висновків органу опіки і піклування від 13.03.2020 року, згідно яких позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник третьої особи - Богданівська сільська рада Долинського районну Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Свідок [PERSON] підтвердила факт відсутності проживання відповідачів та користування житловим будинком. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією договору купівлі-продажу від 28.11.2016 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено право власності позивача [PERSON] на будинок та надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-15). Згідно копії довідки виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради від 12.08.2018р. слідує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] але фактично з 10.08.2018 року за вказаною адресою не проживають (а.с.16). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] є малолітньою особою (а.с.10). Згідно копії довідки виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради від 13.04.2020 р. слідує, що станом на 13 квітня 2020 року згідно запису по господарської книги села Богданівка за 2016-2020 роки у користуванні [PERSON] , 1982 року народження знаходиться житловий будинок на території сільської ради за адресою : [ADDRESS] (а.с.77) Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно приписів ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина перша статті 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для: особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 1 Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено, неприпустимість зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень та передбачено здійснення органами опіки та піклування контролю за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Крім того встановлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Враховуючи вище викладене встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , у вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , але фактично з 2018 року за вказаною адресою не проживають та мають у користуванні інший будинок, який розташований за адресою : [ADDRESS] . Висновком органу опіки та піклування від 13.02.2020 року за вих. № 01-29/17/1 визнано за доцільне визнати малолітню [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою : [ADDRESS] (а.с.68-69) Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на вказані норми закону суд, суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаного позову, оскільки відповідачі зареєстровані в даному будинку, однак там не проживають з 2018 року, тобто понад рік без поважних причин відсутні за місцем проживання, домовленостей між ними та власником житла з приводу користування житлом не виникало, відповідно відповідачі є такими, які втратили право користування спірним житловим приміщенням. З огляду на встановленні обставини, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved