Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебувала з 28.03.2014 року, за час якого у них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] Наразі, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває питання щодо розірвання шлюбу між нею та [PERSON] . Разом з тим, впродовж останнього року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. [PERSON] є здоровим, працездатним, на своєму утриманні має ще одну дитину від першого шлюбу. Відповідач займається підприємницького діяльністю в сфері надання послуг з ремонту автомобілів, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на їх спільного сина. Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь витрати по справі, понесені на оплату правничої допомоги. До початку судового засідання представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 39). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи свідчать відповідні судові повістки (а.с. 17, 26, 36), які надсилалися [PERSON] за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області - а.с. 15), а також телефонограма (а.с. 35). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.03.2014 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). За час шлюбу у сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.08.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судом також встановлено, що малолітній син сторін проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітнього сина, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває та, як слідує зі змісту позовної заяви, на своєму утриманні має одну неповнолітню дитину від першого шлюбу. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, розмір його середньомісячного заробітку (доходу) суду не відомий. Малолітній [PERSON] , [INFO] , здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлено: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що він не здатний сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 01.08.2019 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначила, що у зв`язку з розглядом даної справи, вона планує скористатися правовою допомогою адвоката, за надання якої орієнтовно має сплатити адвокату 3000 грн. Однак, позивач та її представник жодних доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правову допомогу суду не надали, а тому підстав для стягнення в користь позивача зазначених коштів у даному випадку немає. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved