Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей. Позивач в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки старшого по будинку, посвідченої КП «Житломасив» від 21 лютого 2017 року, [PERSON] проживає за адресою: [INFO], бул. 30 років Перемоги[ADDRESS] зі своїми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча є працездатним, служить у ВЧ А 1214, 121 окремий полк звязку, і має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, з урахуванням вимог чинного сімейного законодавства України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 лютого 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved