Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить шлюб зареєстрований із відповідачем 31.07.2004 р. розірвати та стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання спільних неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердому грошовому розмірі у сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування вимог зазначила, що спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Сім'я розпалась остаточно, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення вважає неможливим, оскільки ніхто із сторін цього не бажає. Також, [PERSON] вказала, що діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Мотивуючи заявлені позовні вимоги додає, що відповідач у вихованні дітей участі не бере, добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча фізично здоровий, працездатний, інших дітей не має, а отже повинен матеріально допомагати позивачу. Спору щодо поділу спільного майна не має. Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особами вимог на підставі представлених сторонами доказів, а ст.ст. 10, 60 цього ж Кодексу, визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні 30.10.2014 р. позивач заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на підстави зазначені у позові та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував та вказав, що не відмовляється від сплати аліментів на утримання рідних синів, але не у заявленому позивачем розміру. /а.с. 21-22/ Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. 31.07.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрований шлюб між сторонами за актовим записом № 496. /а.с. 17/ Від даного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 15, 16/ Виписана 20.08.2014 р. директором і паспортистом КП «ВЖРЕП № 1» довідка під № 859 щодо складу родини свідчить про те, що неповнолітні діти сторін проживають разом із матір'ю - позивачем по справі. /а.с. 14/ Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу протирічить їхнім інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу спільного майна і місця проживання дітей - не має. За вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що згідно ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно норм ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Право на отримання аліментів має той з батьків, з ким дитина проживає. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини» батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності п. 17 Постанови Пленуму № 3 Верховного Суду України від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до вимог статей 1, 2 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Так, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, суд виходить з матеріального стану сторін, враховує, що відповідач фізично здоровий і працездатний, добровільно матеріальної допомоги на утримання рідних синів не надає, інших утриманців не має, тому своїм рішенням стягує із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердому грошовому розмірі у сумі 700 грн. щомісячно. Водночас, згідно норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає за потрібне залишити їх на подальше проживання при матері. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому, задовольняючи позов, відповідно до норм цієї ж статті ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial