Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання тимчасового дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини , посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має сина [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний 24.07.2008 року , сторони проживають окремо. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає з позивачкою, яка несе усі втрати по утриманню сина, зверталась до відповідача в усній формі з проханням приймати участь в утриманні та вихованні спільної дитини, однак звернення залишені без задоволення. Для забезпечення повноцінного відпочинку дитини в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, підвищення рівня світогляду , покращення стану здоровя дитини, зверталась в усній формі до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, але прохання були залишені без відповіді. Тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітньому сину, [INFO] без згоди його батька до досягнення дитиною 16-річного віку. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з»явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі. В уточненій позовній заяві , поданої 14.12.2017 року позивач уточнила позовні вимоги : просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без дозволу( згоди) батька [PERSON] до Росії (РФ), Німеччини, Польщі ,Туреччини, Єгипту та на тимчасово окуповану територію Луганської області в період з 01.07.2018 року по 01.07 2019 року неповнолітньому [PERSON], [INFO] з обовязковим поверненням до України та тривалістю одного виїзду за межі України не більше одного календарного місяця та задовольнити їх у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Столярова А.М. не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, подала письму заяву про розгляд справи без її участі та просила прийняти рішення, враховуючи інтереси дитини та захистити її права. Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, надіслав суду заяву, в якій посилається на те, що в теперішній час він проживає на території не підконтрольній державній владі України, тому не може бути присутнім у судовому засіданні та приймати участь у справі. Просить розглядати справу без його участі, проти позовних вимог позивача не заперечує. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 28.07.2006 року, який було розірвано , про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 305 від 24.07.2008 року. Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с. 9-10) Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьками якого в свідоцтві про народження, серія [NUMBER], вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11 ). Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], [INFO], разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] зареєстровані та мешкають в [ADDRESS], на території не підконтрольній владі України , відповідно даних паспорту позивача [NUMBER], виданого Алчевським МВ УМВС України в Луганській області ( а.с.4-5) Із копії паспорту [NUMBER] ,виданого [PERSON], [INFO], останній зареєстрований за адресою [ADDRESS], фактично мешкає [ADDRESS] ( а.с. 6,19) Таким чином встановлено, що сторони проживають окремо . Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням сина, не приймає участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з матірю за кордон з поверненням дитини в Україну, на період з 01.07.2018 року по 01.07.2019 року . Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобовязалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-Х1, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) . Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків ( усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку , без згоди та супроводу другого з батьків. Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) визначено, зокрема , що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів : паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину , яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України ( під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд [PERSON], [INFO] за кордон з метою спілкування з родичами, оздоровлення разом з матірю, у звязку з неповнолітнім віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку. Отримати дозвіл на виїзд за межі України у позасудовому порядку у позивачки немає можливості, а з іншого боку не зачіпає інтереси відповідача як батька дитини щодо можливості спілкуватися та приймати участь у вихованні сина, якщо у нього виникне таке бажання у майбутньому, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved