Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що у 2005 році між її сестрою [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] її сестра, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Діти знаходяться на повному її утриманні. [PERSON] надав нотаріально посвідчену згоду на призначення опікуном його дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , позивача [PERSON] [INFO] . Зазначає, що вона піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, створює умови для отримання дітьми освіти, в той час як відповідач свідомого нехтує своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків, а тому позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , судові витрати покласти на відповідача. 31.08.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей визнав, оскільки він не проживає з ними, їх вихованням і утриманням не займається. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у їх відсутності. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні позов підтримала. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 01.06.2006 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 12.03.2008 року, [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення суду від 27.02.2013 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 13.05.2021 року. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відтак, як встановлено судом, згідно копій свідоцтв про народження дітей Серії [NUMBER] від 12.03.2008 року та Серії [NUMBER] від 01.06.2006 року, батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] .05.2006 року, є [PERSON] , [INFO] . Відповідач протягом останніх 5 років з дітьми не проживає. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї вбачається, що 01.07.2021 року головним спеціалістом відділу з питань соціального захисту дітей ССД Заник А.В., спільно головним спеціалістом відділу з питань соціального захисту дітей ССД Дунь І.В. у присутності тітки [PERSON] проведено обстеження житлово-побутових умов сім`ї, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Обстеженням встановлено, що сім`я складається із 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Базові потреби дитини (дітей) забезпечені на достатньому рівні. Діти забезпечені одягом, взуттям відповідно до сезону, харчуванням, засобами для розвитку та навчання. [PERSON] працює в «Норд-бут інвест». Висновком встановлено, житлово-побутові умови задовільні та відповідають інтересам дітей. Із виписок з медичної карти амбулаторної карточки дитини [PERSON] , [INFO] , від 7.06.2021 року вбачається, що на даний час доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням займається тітка (рідна сестра мами) [PERSON] (мама померла [INFO] ). Із виписок з медичної карти амбулаторної карточки дитини [PERSON] , [INFO] , від 7.06.2021 року вбачається, що на даний час доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням займається тітка (рідна сестра мами) [PERSON] (мама померла [INFO] ). Як вбачається із відповіді на адвокатський запит, із Ліцею №10 Івано-Франківської міської ради від 24.06.2021 року №145/0138, учениця 7-Д класу [PERSON] , [INFO] , навчається в ліцеї №10 з першого класу. Зі слів класних керівників, батько, [PERSON] не підтримував контакт з ліцеєм. На батьківські збори не з`являвся, успішністю дитини не цікавився. Із класним керівником підтримувала зв`язок та спілкувалася мама [PERSON] . На даний час доглядом, вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням займається тітка [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Ліцею №18 Івано-Франківської міської ради про участь батька [PERSON] у вихованні та навчанні сина [PERSON] , [INFO] , від 22.06.2021 року № 386, вбачається, що [PERSON] , батько учня 9-Д класу [PERSON] впродовж навчання батьківські збори не відвідував; з класним керівником Пашкевич О.Я. не спілкувався; успішністю та вихованням сина не цікавився. Як вбачається із заяви [PERSON] від 24.05.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю., та зареєстровано в реєстрі №863, [PERSON] даною заявою надав свою згоду призначення опікуном його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , та його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , громадянці [PERSON] , [INFO] . Також із зазначеної заяви вбачається, що він не заперечує проти призначення опікуном його малолітнього сина [PERSON] та його малолітньої дочки [PERSON] - [PERSON] . Всі розгляди судових справ та інших справ, щодо призначення опікуном його малолітнього сина [PERSON] та його малолітньої дочки [PERSON] - [PERSON] просить здійснювати за його відсутності. Суть згоди на призначення опікуна, умови та наслідки її надання, право на відкликання згоди йому нотаріусом роз`яснено. За змістом ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , суду повідомив, що після смерті матері проживає з [PERSON] . Вона піклується про його розвиток, навчання, забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом. Батько не цікавиться його життям, а тому він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , суду повідомила, що після смерті матері проживає з [PERSON] . Вона піклується про її розвиток, навчання, забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом. Батько не цікавиться її життям, а тому вона не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.10.2021 року №1451 Про розгляд питань органу опіки та піклування встановлено, що з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач, знаючи про те, що діти залишилися без опіки матері, яка померла в травні 2021 року, свідомого нехтує своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не цікавиться їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не прикладає зусиль щодо налагодження стосунків з дітьми, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дітей та підлягає задоволенню. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачень з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Нормою ч. 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище відповідача, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дітей у розвитку, суд дійшов висновку про стягнення із [PERSON] аліментів на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України, та про стягнення із [PERSON] аліментів на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved