Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовної заяви посилається на те, що дитина проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, зокрема не надає матеріальної допомоги. Оскільки відповідач відмовляється вирішувати питання в добровільному порядку, позивач вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в примусовому порядку. В судове засідання позивач не з»явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 17.03.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 119, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO] (а.с. 9) Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після чого, дитина залишилась проживати з матір'ю, [PERSON], на підтвердження чого позивач надала довідку з місця проживання (а.с. 2). Статтею 180 СК України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи. Згідно ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вимоги положення ч. 1 ст. 182 СК України, а також враховуючи матеріальний стан відповідача, відсутність постійного місця роботи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial