Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому вказала, що з 2004 року добросовісно заволоділа чужим майном житловим будинком за адресою Луганська область, Кремінський район, с. Новомикільське, вул. Залізнична, 1, яке на час заволодіння належало [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 9 вересня 2014 року та спадщину після його смерті прийняла [PERSON], а тому просить визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку набувальної давності. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про визнання позову у повному обсязі. Суд не приймає визнання позову зі сторони відповідача на підставі ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання позову суперечить вимогам закону. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню на підставі наступного. Як встановлено в судовому засіданні відповідач є власником житлового будинку за адресою Луганська область, Кремінський район, с. Новомикільське, вул. Залізнична, 1 (а.с. 9-18, 22-27). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові Пленуму ВССУ № 5 від 7 лютого 2014 року, згідно якої \~вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача можливості для звернення до суду з позовом про визнання права власносі за набувальною давністю, але внаслідок відсутності доказів на підтвердження 10-ти річного терміну відкритого володіння вказано майна суд приходить до висновку про необґрунтованість позову. Суд не може прийняти як доказ відгук на позовну заяву відповідача, де він фактично визнає факт набувальної давності, оскільки в даному випадку вона може бути заінтересована. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 344 ЦК України та

Outcome: dismissed