Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування позову зазначив, що 13.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Атур» був укладений кредитний договір № КЛ-Ю/07/0014. 13.07.2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та фізичною особою - [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П., зареєстрований в реєстрі за № 748 . 13.07.2007 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П. у зв'язку із посвідченням Іпотечного договору наклав заборону відчуження квартири [ADDRESS], яка зареєстрована в реєстрі за № 4. Згідно до умов Іпотечного Договору Відповідач 2 передав в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. 26.07.2002 року за реєстр. № 2342, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 31.07.2002 року, в реєстровій книзі № 189, номер запису 34686, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15222600, виданим ОП ЗМБТІ, (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 17464059). Однак, укладанням вказаного іпотечного договору були порушені права його неповнолітньої онуки - [PERSON] , [INFO] Про порушення прав неповнолітньої онуки він дізнався випадково, 28.10.2015 року в судовому засіданні Апеляційного суду Запорізької області, де розглядається його апеляційна скарга на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.06.2015 року у справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до його про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, з пояснень представника ПАТ «Брокбізнесбанк» йому стало відомо, що його син - [PERSON] виступив майновим поручителем по кредитним зобов'язанням ТОВ «АТУР» та передав в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір був посвідчений 13.07.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П., зареєстрований в реєстрі за № 748, накладена заборона до припинення чи розірвання договору. Позивач вважає, що укладенням Іпотечного договору були грубо порушені права його неповнолітньої онуки - [PERSON], [INFO], яка проживала з 26.07.2002 року в квартирі (предметі іпотеки) з моменту її придбання, а зареєстрована була батьками з 14.11.2005 року, а відтак мала право користування квартирою на момент укладення Іпотечного договору. Отже, батьки не мали права без дозволу органу опіки та піклування укладати іпотечний договір квартири, права користування якою мала і має його неповнолітня онука - [PERSON]. Вважає, що Іпотечний договір, укладений 13.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П., зареєстрований в реєстрі за № 748 є недійсним з моменту його вчинення у зв'язку з чим звертається до суду. Представники позивача наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в позовній заяві на підставі заперечень, які знаходяться в матеріалах справи. Приватний нотаріус Редька В.П. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши про необхідність відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представники третіх осіб, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування та Товариство з обмеженою відповідальністю «Артур» повідомлені належним чином до суду не з'явилися. Свідки [PERSON] та [PERSON] є сусідами онуки позивача, які пояснили, що весь час [PERSON] проживала з батьками у спірній квартирі не виїжджаючи з неї. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та інші докази, прийшов до наступного висновку. Посилання представника відповідача на застосування позовної давності до даного позову є хибним та таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався 28.10.2015 року в судовому засіданні Апеляційного суду Запорізької області, де розглядається його апеляційна скарга на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.06.2015 року у справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до його про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, з пояснень представника ПАТ «Брокбізнесбанк» йому стало відомо, що його син - [PERSON] виступив майновим поручителем по кредитним зобов'язанням ТОВ «АТУР» та передав в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір був посвідчений 13.07.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П., зареєстрований в реєстрі за № 748, накладена заборона до припинення чи розірвання договору. 13.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Атур» був укладений кредитний договір № КЛ-Ю/07/0014. 13.07.2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та фізичною особою - [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П., зареєстрований в реєстрі за № 748 . 13.07.2007 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П. у зв'язку із посвідченням Іпотечного договору наклав заборону відчуження квартири [ADDRESS], яка зареєстрована в реєстрі за № 4. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, за загальним правилом місцем проживання неповнолітньої особи є місце проживання її батьків, одного з них, з ким вона проживає. Підставою для виникнення в неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один із його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення. [PERSON] вселилися в квартиру разом із своїми батьками, в момент придбання квартири - 26.07.2002 року, та користувалася квартирою на законних підставах, як член сім'ї власника жилого приміщення, іншого житла у дитини не має, і весь склад родини, у тому числі батьки неповнолітньої дитини, а також сама неповнолітня дитина, користувалися та були зареєстровані і фактично проживали за адресою: [ADDRESS], її право на користування цим житлом виникло з моменту вселення батьків неповнолітньої до житлового приміщення відповідно до статей 150, 155, 156 Житлового кодексу Української РСР та статей 331, 402, 405 ЦК. Отже, на момент укладення Іпотечного договору право користування квартирою [ADDRESS] мала неповнолітня [PERSON], [INFO], якій на момент укладення договору іпотеки було всього 7 років. Жодних дозволів на укладення договору іпотеки не отримувалося, а відтак Іпотечний договір суперечить ст. 32 ЦК України, ст.177 СК України та ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», відповідно до яких батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. На момент укладення договору іпотеки онука позивача була неповнолітньою, а саме їй було 7 років, що підтверджується свідоцтвом про її народження , яке додається. Дитина постійно проживала та була зареєстрована в спірній квартирі з 14.11.2005 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Голови правління ЖБК-7 «Радіоприлад» за № 123 від 06.10.2015 року та довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 21 «Кораблик», які є додатками до цього позову. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. На підставі статті 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України; розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 Цивільного кодексу України, статтею 177 Сімейного кодексу України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійсння будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Згідно частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки будуть порушені майнові, житлові права, тому договір іпотеки суперечить правам та інтересам неповнолітньої дитини в момент його вчинення. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. На підставі частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 6 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей. Згідно до умов Іпотечного Договору Відповідач 2 передав в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. 26.07.2002 року за реєстр. № 2342, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 31.07.2002 року, в реєстровій книзі № 189, номер запису 34686, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15222600, виданим ОП ЗМБТІ, (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 17464059). Укладенням Іпотечного договору були грубо порушені права неповнолітньої - [PERSON], [INFO], яка проживала з 26.07.2002 року в квартирі (предметі іпотеки) з моменту її придбання, а зареєстрована була батьками з 14.11.2005 року, а відтак мала право користування квартирою на момент укладення Іпотечного договору. Оскільки, батьки не мали права без дозволу органу опіки та піклування укладати іпотечний договір квартири, права користування якою мала і має неповнолітня онука позивача - [PERSON]. Вище викладені обставини також підтверджуються відповіддю архівного відділу Запорізької міської ради від 25.01.2016 року № 02-24/04 згідно якої відповідно до протоколів опікунської ради Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 2007 року, інформація про розгляд питання, яке б стосувалось [PERSON] [INFO], не значиться. Таким чином, надати копію рішення опікунської ради Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради щодо [PERSON] [INFO], прийнятого у визначений період, неможливо. Згідно з переліком розпоряджень голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради у період з 09 січня по 29 грудня 2007 року розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, яке б стосувалось [PERSON] [INFO], не значиться, нумерацію розпоряджень з № 1 по № 3852 не порушено. У зв'язку з викладеним договір іпотеки укладений 13.07.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу - Редькою В.П., зареєстрований за № 748 необхідно визнати недійсним. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частина 1 статті 216 Цивільного кодексу України встановлює що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю. За змістом статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому, позовні вимоги з приводу внесення до державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо об'єкту нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. При вирішення питання про стягнення з відповідача суми сплаченого позивачем судового збору, суд застосував положення ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved