Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватно власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Успенського, 24. 20.07.1998 року син позивача [PERSON] відповідач по справі, був зареєстрований у вказаному будинку. Відповідач за місцем реєстрації з весни 1999 року не проживає. У звязку з реєстрацією відповідача в будинку на нього нараховуються комунальні послуги, які вимушена сплачувати позивач, що ставить останню у скрутне матеріальне становище. Реєстрація відповідача позбавляє можливості позивача оформити субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивач не має можливості у повному обсязі скористатися своїм правом власності для укладання деяких цивільно-правових угод, що створю для позивача перешкоди у користування та розпорядженні належним нерухомим майном. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком 24, який розташований по вул. Успенського у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, тим частим позбавив його права користування зазначеним житловим приміщенням, знявши з реєстраційного обліку за цією адресою. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи за не заперечує. Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Правом на відзив не скористався. Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Металургійної районної у м. Кривому Розі ради про час місце розгляду справи повідомлений належним чином до суду не зявився. Правом надати письмові пояснення не скористався. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на праві приватної власності [PERSON] належить житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Успенського, 24 (а.с. 4-6). Після реєстрацію шлюбу 04.09.1999 року позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Успенського, 24 (а.с. 10,с 12-13). З Акту від 07.08.2018 року, посвідченого Вуличним комітетом №2, вбачається, що відповідач [PERSON] в будинку №24 по вул. Успенського в м. Кривий Ріг не проживає з весни 1999 року. Майна та речей [PERSON] у вказаному вище будинку не має (а.с. 9) Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З свідоцтва про народження судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивача (а.с. 8). Згідно з п. 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї\~понад один\~рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], як член сімї власника будинку, фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов в частині визнання [PERSON] втратившим право користування житлом необхідно задовольнити. В частині заявленої вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до абз. 2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного й

Outcome: partial