Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. [PERSON] в визначений законом терміном, як спадкоємець померлого звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття справи, відкрита спадкова справа. До спадкового майна належить будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.1989 року виданого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою реєстровий номер 1565/1566. В грудні 213 року позивачка [PERSON] мала намір оформити свої спадкові права, але 28.12.2013 року нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори відмовив мені у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки відсутня реєстрація права власності спадкового майна. Позивач до суду не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області до суду не з'явився, але надав до суду заява про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач є спадкоємцями після смерті [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.07.1994 року, видане Виконкомо Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області). На момент смерті [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.1989 року виданого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою реєстровий номер 1565/1566. Враховуючи, що відкриття спадщини відбулось до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Згідно із ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Постановою держаного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори №4224/02-31 від 28.12.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Дана обставина унеможливлює оформлення їх спадкових прав через державну нотаріальну контору. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що їх позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved