Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 20.02.1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі за спільні з відповідачем кошти подружжя придбало житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами по вул. Шевченко, 57 в м.Новоукраїнка Кіровоградської області. Титульним власником житлового будинку є відповідач [PERSON]. В зв'язку з тим, що житловий будинок придбаний під час шлюбу та в зв'язку з недосягненням з відповідачем згоди щодо належного, справедливого розподілу будинку позивач просить суд, в порядку розподілу спільної сумісної власності, визнати за нею право приватної власності на 1/2 житлового будинку з господарчими і побутовими спорудами, розташованого за адресою вул. Шевченко, 57 в м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Позивач в судове засідання не з'явилась. Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала та просить його задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе заочно розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. Судом в судовому засідання достовірно встановлено, що з 20.02.1993 року по сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що було підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ № 103629, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського РУЮ у Кіровоградській області (а.с.22). Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.23).\~ Згідно договору купівлі - продажу, посвідченного приватним нотаріусом Новоукраїнського районого нотаріального округу [PERSON]М 08.09.2008 року, [PERSON] дійсно придбав будинок за адресою м.Новоукраїнка Кіровоградської област по вул. Шевченко, 57 (а.с.5). Згідно п.11 зазначеного договору вказано, що цей договір укладається за згодою другого подружжя покупця [PERSON], справжність підпису на заяві засвідчена приватним нотаріусом [PERSON] 08.09.2008 року по р № 3014, цей факт доведено до відома продавця. Згідно із ст.368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.372 ч.2 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Домовленості щодо поділу спірної квартири між сторонами не досягнуто. Згідно з положеннями ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст.63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.\~\~Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної ресторації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керуєтьсяст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п.30 вказаної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. В позовній заяві позивач вказала на наявність усіх цих обставин, а належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач не подав будь-яких доказів на спростування доводів позивачки, а тому суд вважає ці обставини встановленими. Враховуючи викладене, а також те, що відсутні вимоги щодо поділу майна внатурі, зважаючи на те, що житловий будинок придбано в період шлюбу, за своїми технічними характеристиками становить із себе річ неподільну, та те, що сторони не наполягають на розподілі спірного будинку в натурі, суд вважає необхідним позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на 1/2 житлового будинку з господарчими і побутовими спорудами, розташованого за адресою вул. Шевченка, 57 в м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved