Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Головного регіонального управління публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» у Львівській області про повернення суми вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та відповідачем 03.10.2014 року укладено договір про відкриття банківського вкладу. З 01.01.2015 року відповідачем не виконуються договірні зобов'язання по сплаті відсотків та поверненню суми вкладу. На неодноразові звернення та скарги відповідач не реагував та відмовився повернути кошти. Просить суд у зв'язку із закінченням терміну дії договорів депозитних вкладів, стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 149628 грн. (7126 доларів США); стягнути відсотки по вкладу з 06.03.2015 року по 11.06.2015 року за договором №3000131/168798/1-15; стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 07.12.2015 року позивач уточнила позовні вимоги, просить суд стягнути суму депозитного вкладу станом на 07.12.2015 року в сумі 164610 грн. та відсотки з 01.01.2015 року по 01.04.2015 року; через невиконання договірних зобов'язань стягнути з відповідача відсотки в межах 01.04.2015 року по 01.07.2015 року визнавши її кредитором у вказаний термін; стягнути суму в розмірі 37000 грн., а також відсотки в сумі 12114 грн.; стягнути з відповідача неустойку в розмірі 50820 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та уточненні до неї. Просять суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Банк» «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №94 м.Львова Пилипіва Дмитра Ярославовича укладено Договір-Заяву №300131/159682/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті з виплатою 10 % річних на суму вкладу (а.с.15), за яким Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 901,69 доларів США на строк з 19 січня 2015 року по 19 лютого 2015 року. 06 лютого 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Банк» «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №94 м.Львова Пилипіва Дмитра Ярославовича укладено Договір-Заяву №300131/168798/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті з виплатою 9 % річних на суму вкладу (а.с.16), за яким Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 6190,11 доларів США на строк з 06 лютого 2015 року по 06 березня 2015 року. 13 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Банк» «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №95 м.Стрий АТ «Банк» «Фінанси та Кредит» Гиряк Наталією Василівною укладено Договір-Заяву №300131/156230/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті з виплатою 23,10 % річних на суму вкладу за яким Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 25000,00 грн. на строк з 13 січня 2015 року по 13 квітня 2015 року. 13 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Банк» «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №95 м.Стрий АТ «Банк» «Фінанси та Кредит» Гиряк Наталією Василівною укладено Договір-Заяву №300131/156243/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті з виплатою 23,10 % річних на суму вкладу за яким Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 20000,00 грн. на строк з 13 січня 2015 року по 13 квітня 2015 року. 15 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Банк» «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №94 м.Львів АТ «Банк» «Фінанси та Кредит» Пилипів Дмитра Ярославовича укладено Договір-Заяву №300131/157691/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті з виплатою 25,00 % річних на суму вкладу за яким Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 30000,00 грн. на строк з 15 січня 2015 року по 15 квітня 2015 року. Після закінчення строку дії вказаних договорів позивач неодноразово зверталася до відповідача зі заявами про повернення коштів (а.с.10, 13, 14), однак банк не виконав вимоги позивача, у зв'язку із чим вона зверталася до Національного банку України (а.с.6), Управління Національного банку України у Львівській області (а.с.7) зі заявами про повернення сум вкладу. У відповідності до вимог ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1 та 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Уклавши вищенаведений договір банківського вкладу, Банк взяв на себе зобов'язання сплатити проценти за збереження вкладу та повернути вкладнику розміщену в Банку суму разом з нарахованими процентами в порядку та строки, обумовлені договором, зокрема, по закінченню строку дії вкладу. Підписи сторін під договором свідчать про досягнення сторонами згоди за усіма його умовами. Досліджені судом докази свідчать про те, що відповідач в односторонньому порядку порушив зобов'язання, що випливають з його умов, а саме: не виконав належним чином зобов'язання за договорами банківського вкладу та у визначений договорами строк вклад не повернув. Не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором порушує гарантоване ст. 41 Конституції України його право приватної власності, позбавляє його права володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач належним чином не виконала умови договору банківського вкладу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу слід задовольнити. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення суми відсотків, неустойку в розмірі 50820 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується в тому числі і неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання, що передбачено п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем та її представником не надано суду доказів обґрунтування сум відсотків та неустойки за договором, відсутні будь-які розрахунки вказаних сум, з матеріалів цивільної справи не вбачається яким чином розраховані суми відсотків та пені. Крім того, сторонами не було заявлено клопотання про призначення фінансової експертизи для з'ясування вказаних питань. Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди). Однак відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах договором банківського вкладу не передбачено. Не містять такого виду відповідальності за неналежне виконання цього договору норми гл.71, ст.625 ЦК, Закону України «Про банки і банківську діяльність»; не доведено наявність підстав для відшкодування моральної шкоди і відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), виникає у випадках, передбачених законом. З урахуванням наведеного, моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» лише у разі, якщо така шкода заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Положення ст.1167 ЦК України щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду поширюються на недоговірні правовідносини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: partial