Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

позивач звернулась з позовом, в якому просила: розірвати Договір довічного утримання від 30 березня 1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за №1447; скасувати заборону на відчуження житлового будинку № 54, розташованого по вул. Г.Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, накладену у зв'язку з укладанням Договору довічного утримання від 30 березня 1996 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] 30 березня 1996 року за №1447; скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок № 54 розташований по вул. Г. Павлова, в м. Новомосковську Дніпропетровської області; повернути у власність [PERSON], житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Г.Павлова, № 54 та визнати право власності на це майно за [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була власником домоволодіння № 54 розташованого по вул. Г.Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Дане домоволодіння перебувало у її власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Новомосковською нотаріальною конторою від 08 липня 1985 року, свідоцтва про право на спадщину виданого Новомосковською нотаріальною конторою від 08 липня 1985 року. У 1996 році, будучи престарілою особою пенсійного віку зі слабким здоров'ям, позивач погодилась на пропозицію свого сина - [PERSON] укласти договір довічного утримання, який запевнив, що буде старанно турбуватися про неї і її стан здоров'я, утримувати її та забезпечить всім необхідним для старості. 30 березня 1996 року позивач уклала з [PERSON], договір довічного утримання, відповідно до умов п. 1 якого передала у власність відповідачу належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Г.Павлова, 54. В свою чергу відповідач зобов`язався забезпечити позивача доглядом та утриманням на умовах, встановлених договором: довічно утримувати [PERSON]; надавати [PERSON] матеріальне забезпечення (харчування, догляд і необхідну допомогу), яке на день укладання договору було визначене в сумі 1 700 000 крб. Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований за №1447 з накладенням заборони на відчуження вищевказаного житлового будинку до моменту припинення нього договору. Впродовж дії договору довічного утримання відповідач порушив умови договору, жодним чином не утримував позивача, будь-якого догляду не надавав, фінансової (матеріальної) та моральної підтримки не здійснював, належний медичний догляд не забезпечував. У звязку із чим позивач прийняла рішення розірвати даний договір, однак відповідач не надає згоди на розірвання договору за згодою сторін, як це передбачено п.6 укладеного договору. Вважає, що Договір довічного утримання повинен бути розірваний, оскільки, відповідачем не вчиняється жодної дії щодо виконання його умов. Зокрема, позивач є людиною похилого віку зі слабким здоров'ям, хворіє в тому числі і на гіпертонічну хворобу III ступеня, перенесла інсульт, не може самостійно пересуватися і потребує постійного стороннього догляду. Укладаючи договір довічного утримання позивач сподівалась, що відповідач, догляне позивача в старості, оточить любовю і турботою, забезпечить належний догляд. Відповідач свідомо ігнорує моральні обовязки сина та не бажає виконувати юридичні зобовязання, які взяв на себе при укладанні договору довічного утримання. Внаслідок ігнорування відповідачем своїх обовязків, виникла заборгованість за спожитий природний газ та електроенергію. Відповідач, навіть не переоформив на себе особові рахунки по оплаті комунальних платежів, тому в усіх комунальних службах позивач значиться як споживач, однак, юридично не являючись власником будинку не може бути повноцінним учасником правовідносин з комунальними службами та іншими організаціями та установами, не може укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, про реструктуризацію боргу та інше. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позові та просив їх задовольнити. В наступному надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності виданого Новомосковською нотаріальною конторою від 08 липня 1985 року за реєстровим № 2266, свідоцтва про право на спадщину, виданого Новомосковською нотаріальною конторою 08 липня 1985 року за № 2268 на праві власності належав житловий будинок №54, розташований за адресою: вул. Г.Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області. 30 березня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Г.Павлова, 54. В свою чергу відповідач зобов`язався пожиттєво утримувати [PERSON], зобов`язати її їжею, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в її безплатному по життєвому користуванні одну житлову кімнату розміром 28,7 кв.м. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначена в розмірі 1 700 000 крб. Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований за №1447. Державним нотаріусом також накладено заборону на відчуження вищевказаного жилого будинку до моменту припинення договору та зареєстровано в реєстрі за № 9. Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач не оплачує вартість комунальних послуг, не надає догляд [PERSON], не придбаває їй продукти харчування (акт від 27 вересня 2016 року), оплату вартості комунальних послуг за утримання будинку здійснює позивач. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем обов`язків за договором. Таким чином, з огляду на те, що позивачем підтверджено належними доказами факт невиконання відповідачем умов договору, відповідачем належними доказами означений факт не спростовано, наявні підстави для розірвання договору. Відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. В даному випадку відповідач з моменту укладення договору набув право власності на спірний будинок, оскільки виникнення права власності на будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, окрім як укладення договору не пов'язано. Таким чином, відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України, суд вважає за необхідне скасувати право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок та повернути вказане нерухоме майно у право власність позивача, скасувавши накладену заборону у зв`язку з реєстрацією договору довічного утримання. Розглядаючи питання щодо судових витрат суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, внаслідок чого судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved