Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому вказала, що їй належить житловий будинок, на праві приватної власності, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі ухвали суду від 08.08.2011 р. і її право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг за № 1126 від 06.06.2013 р. Зі згоди колишнього власника будинку, її батька [PERSON], відповідач прописався за адресою вказаного будинку 16.12.1997 р., про свідчать відомості з домової книги, але не вселявся в будинок з метою проживання,оскільки проживав за іншою адресою. [INFO] батько позивача помер і їй, як спадкоємцю за законом будинок перейшов у власність. Під час реєстрації прав власності їй стало відомо про те, що відповідач залишився бути зареєстрованим за адресою мого будинку. Вона запропонувала відповідачу добровільно знятися з реєстраційного обліку, але відповідач добровільно це зробити відмовився. Таким чином, відповідач перешкоджає позивачеві здійснювати право користування та розпорядження будинком. Вона вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням в її будинку. Відповідач в будинок не вселявся і не проживав з моменту прописки, тобто з 1997 р., його особистих речей в будинку не має, він не несе жодних витрат щодо утримання будинку та сплати комунальних послуг. На теперішній час відповідач проживає за вказаною адресою. Вказані обставини підтвердять свідки. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності і визнати відповідача [PERSON], 1977 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень по суті позову суду не представив. Дослідивши матеріали справи, та надані позивачами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі ухвали Ровеньківського міського суду Луганської області від 08 серпня 2011 року (а.с. 4), [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У житловому будинку, належному позивачу, розташованому за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], про що свідчить запис у будинковій книзі (а.с. 7-8). Відповідач [PERSON] у житловому будинку не проживає, витрати за його утримання та комунальні послуги не несе, його особисті речі у будинку відсутні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов Дзержинської селищної ради міста Ровеньки Луганської області від 30 квітня 2014 року (а.с. 19). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.

Outcome: approved