Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача і просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за законом після смерті вітчима [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, в 1990 році її мати [PERSON] уклала повторний шлюб з [PERSON] Після укладення шлюбу позивач разом з матірю та вітчимом проживали в с.Богодарівка, користувались спільним побутом та мали окремі права та обовязки. 27.08.1996 її мати [PERSON] померла. Після смерті матері позивач продовжила проживати разом з вітчимом однією сімєю та вважала останнього батьком до 1997 року. В 1997 році [PERSON] поїхав з їх постійного місця проживання й зник. Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 07.03.2017 її вітчима [PERSON] оголошено померлим, після його смерті відкрилася спадщина. Позивач звернулася\~\~до Компаніївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася по смерті вітчима. Однак\~\~у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, так як згідно із документами наданими нотаріусу не підтверджено факт родинних відносин з вітчимом. Враховуючи викладене, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку після смерті вітчима [PERSON] в порядку спадкування за законом у пяту чергу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву в якій просять слухання справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги визнали у повному обсязі (а.с.37). Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що знайома з позивачем з дитинства, її мати проживала в шлюбі з [PERSON] в с.Богодарівка, разом вони виховували доньку [PERSON] забезпечували матеріально, відвідували батьківські збори, тощо, після смерті матері позивач проживала з вітчимом, коли останній зник її забрала тітка в м.Донецьк. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що з позивачем ходили разом до школи, вітчим [PERSON] виховував [PERSON], як рідну доньку, піклувався та дбав про неї, позивач дійсно проживала з [PERSON] однією сімєю та мала спільний побут. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 07.03.2017 її вітчима [PERSON] оголошено померлим, на підставі рішення зареєстровано факт смерті та видано свідоцтво про смерть [PERSON] від 28.04.2017.(а.с.28) Згідно копії Сертифікати на право на земельну частку (пай) серії КР № 005372 від 02.09.1996 за життя [PERSON] належала земельна ділянка площею 8,43 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (а.с.14). Постановою державного нотаріуса Компаніївської державної нотаріальної контори від 17.10.2017 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON], в звязку з не підтвердженням факту родинних відносин з спадкоємцем. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт родинних відносин та факт проживання та утримання позивача з спадкодавцем однією сімєю. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, показами свідків. З матеріалів справи слідує, що позивач, здійснила дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно (земельну ділянку для сільськогосподарського призначення) після смерті [PERSON], тому її позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судові витрати сплачені позивачами при подачі позову до суду.

Outcome: approved