overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 08 травня 2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Боблівською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис №1. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, між ними відсутні почуття взаємоповаги та любові, чоловік вчиняв сварки, з вини відповідача примирення неможливе, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя і збереження сімї стали неможливими, в даний час спільно з відповідачем не проживають, шлюбних відносин не підтримують. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Оксентюк». Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, яке є у матеріалах справи, в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 08 травня 2015 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Боблівською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони примирення не бажають, ніяких подружніх відносин не підтримують. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 10 листопада 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницької області, актовий запис №1999. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, відповідач вчиняє сварки, з його вини примирення неможливе, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сумісне життя і збереження сімї стали неможливими, спільно з відповідачем не проживають з 2016 року, шлюбних відносин не підтримують. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Заєць». Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог, просив строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, розгляд справи проводити за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 10 листопада 2012 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницької області, актовий запис №1999, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дітей. Сторони примирення не бажають, ніяких подружніх відносин не підтримують. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 18 жовтня 1987 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Базалійської селищної ради Хмельницької області, актовий запис №13. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, через непорозуміння, які виникають між ними, примирення неможливе, від шлюбу мають трьох дітей, двоє з них вже дорослі, а третя неповнолітня [PERSON], [INFO]. Сумісне життя і збереження сімї стали неможливими, спільно з відповідачем не проживають, шлюбних відносин не підтримують. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Дзюба». Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила шлюб розірвати, оскільки примирення неможливе, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, яке є у матеріалах справи, в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 18 жовтня 1987 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Базалійської селищної ради Хмельницької області, актовий запис №13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони примирення не бажають, ніяких подружніх відносин не підтримують. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів dрозмірі 1/6 частки доходу відповідача на кожного з дітей на утримання неповнолітніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, вказала, що шлюб між сторонами розірвано в липні 2014 року. Відповідач не надає допомоги на утримання неповнолітніх дітей і тому вона наполягає на стягненні аліментів в примусовому поряду в зазначеному в позові розмірі. Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання синів у розмірі вказаному позивачем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та визнавши докази належними і допустимими, суд встановив, що батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] [PERSON] та [PERSON] ( свідоцтва про народження на а.с. 7, 14). Обов»язок батьків утримувати неповнолітніх дітей передбачений ст.. 180 СК України. В силу ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, оскільки позивач була звільнена від сплати на момент звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 1000 гр-н щомісячно. У позові позивач зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, про те з липня 2013 року сторони проживають окремо. Відповідач не працює, має не стабільний дохід, інших непрацездатних осіб не утримує. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, зазначила, що грошові кошти в розмірі 1000 гр-н щомісячно достатні для утримання та розвитку дитини, не заперечувала проти того, що відповідач бере дитину до себе інколи на три дні і в цей час дочка знаходиться на утриманні батька, не заперечувала проти того, що відповідач сплачує за дитячий садочок і сплачував за підготовчу школу, інколи купує дитині речі. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмір 400 гр-н щомісячно, вказав, що три дні в тиждень дитина перебуває на його утриманні, він купує дитині речі, сплачує за садочок, сплачував за підготовчу школу до часу поки позивач відмовилась від неї. Суд дослідив матеріали справи, визнав докази належними і допустимими та встановив, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO]( свідоцтво про народження на а.с. 4), яка зараз проживає з матір»ю [PERSON] ( довідка на а.с. 7) та надає допомогу на утримання дочки періодично за потребою. Як визнаний сторонами факт суд приймає повідомлення , про те, що відповідач офіційно не працює, має не стабільний дохід При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд приймає до уваги ст. 7 Закону України » Про державний бюджет України на 2014 рік»,згідно якого прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає 1286 гр-н. Відповідно до вимог ст.. 180 СК України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд приймає до уваги пояснення сторін про утримання дитини батьком в час відвідин з розрахунку 3 дні за 2 тижні, періодичне придбання батьком речей для дочки. Тому суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідач на користь позивача аліменти в розмірі 600 гр-н щомісячно. При цьому суд також приймає до уваги строк стягнення та щорічний зріст прожиткового мінімуму. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідач на користь держави належить стягнути судовий збор, оскільки позивач була звільнена від його сплаті на момент подання позову до суду.. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] за минули час до подання позовної заяви з жовтня 2013 року до дати подання позову 1000 гр-н в місяць, з часу подання позовної заяви до повноліття дитини 2000 гр-н в місяць. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, вказала, що доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів та неможливості їх отримання з ухиленням відповідача від їх сплати вона не має. Їй відомо, що відповідач працює не офіційно, інших утриманців немає. При визначенні розміру стягуваних аліментів вона виходила з цін на теперішній час та потреб дитини. Відповідач до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки не сповістив. Вислухавши думку позивача суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного розгляду. Згідно матеріалів справи, ( свідоцтва на а.с.3) батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Отже з відповідача належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу утримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд приймає до уваги відсутність доказів отримання відповідачем не регулярного мінливого доходу чи отримання частини доходу в натурі, тому підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не вбачає. Відповідно до ст.. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже розмір стягуваних аліментів необхідно визначити в частці від заробітку ( доходу) відповідача. Суд враховує відсутність доказів що до обставин, які враховуються при стягненні аліментів ( ст.. 182 СК України) та вважає можливим визначити розмір стягуваних аліментів як 1\\4 частку заробітку ( доходу) відповідача. Суд вважає, такий розмір аліментів не суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ст. 191 СК України , аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня пред»явлення позову. Аліменти з минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходи для одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати у зв»зку з ухиленням останнього від їх сплати. Суд приймає до уваги відсутність доказів прийняття позивачем заходів що до отримання аліментів від відповідача та ухилення відповідача від їх сплати та вважає за можливе стягнення аліментів здійснювати з від дня пред»явлення позову тобто з 22.07.2015 року. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить сягнути судовий збір 487 гр-н 20 коп., оскільки позивач була звільнена від сплати на момент звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів розмірі 1\\3 частини доходу відповідача але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на утримання дочки [PERSON] [INFO]. В позові [PERSON] зазначила, що неповнолітня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову, вказала, що вона має мінімальний заробіток та утримує непрацездатну матір. Стягнення аліментів в розмірі 1\\3 частини доходу відповідача аргументувала потребами дитини та низьким заробітком. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. В запереченні зазначив згоду на стягнення аліментів в розмірі 1\\4 частини його доходу, надав документи про працевлаштування та проживання разом з матір»ю 1945 року народження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] ( свідоцтво про народження на а.с. 4), яка проживає з матір»ю ( довідка на а.с. 3). Відповідач працевлаштований та і його заробіток складає мінімальну заробітну плату ( контракт на а.с. 15). [PERSON] проживає разом з матір»ю [PERSON] 1945 року народження ( довідка про склад сім»ї на а.с. 14). Відповідно до ст. 180 СК України , батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Отже відповідач повинен приймати участь в утриманні неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері , батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні питання про розмір стягуваних аліментів суд приймає до уваги відсутність доказів про необхідність стягнення аліментів в розмірі 1\\3 частки доходу відповідача, наявність на утриманні відповідача матері похилого віку, отримання мінімальної заробітної платні. При цьому суд враховує те, що відповідно до ст.. 185 СК України позивач має право на стягнення додаткових коштів на утримання дитини в разі особливих обставин. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Отже стягнення аліментів необхідно почати з 27.04.2016 року. В силу ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, оскільки позивач була звільнена від його сплати на момент звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів розмірі 1\\4 долі заробітку ( доходу) відповідача щомісячно на своє утримання за час навчання, яке вона продовжує на денній формі навчання факультету менеджменту та права Вінницького національного аграрного університету на умовах контракту. [PERSON] вказала, що відповідач її батько. Вона проживає в гуртожитку та перебуває у скрутному становищі, оскільки на утриманні її матері знаходиться її неповнолітній брат, а працювати в зв»язку з навчанням вона не може. За рішенням суду батько сплачував аліменти на її утримання до повноліття. В судовому засіданні позивач підтримали вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з»явився, про причини неявки не сповістив. Вислухавши думку позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач є батьком [PERSON] ( свідоцтво про народження на а.с. 4) Позивач є студенткою денної контрактної форми навчання факультет менеджменту і права Вінницького національного аграрного університету ( довідка на а.с 6). Згідно договору про навчання № 139.15-НО від 18.08.2015 року строк навчання складає 4 роки , вартість 30000 гр-н ( договір на а.с. 7). Позивач проживає в студентському гуртожитку ( довідка на а.с. 8), оплачує навчання та проживання ( квитанції на а.с. 9- 10). За станом здоров»я позивач перебуває під наглядом лікаря- кардіолога ( медичні документи на а.с. 12-13). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23 річного віку, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд встановив, що [PERSON] продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги батьків на період навчання. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Документи про наявність у відповідача інших непрацездатних осіб , підтвердження інших обставин, які відповідно до ст.. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів в матеріалах справи відсутні. Тому суд вважає за можливе задовольнити позов. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, оскільки позивач була звільнена від його сплати на момент звернення до суду. З відповідач на користь позивача в силу ст.. 88 ЦПК України належить стягнути 350 гр-н відшкодування судових витрат на правову допомогу На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення боргу із [PERSON], посилаючись на те, що відповідач отримавши від неї в позику грошові кошти в розмірі 6000 Євро зобовязався повернути їх до 01 січня 2015, однак позичені гроші не повернув та ухиляється від виконання свого зобов'язання. В підтвердження існування боргу позивач представила суду письмову розписку відповідача на вказану суму, згідно якої відповідач позичив гроші і зобовязався їх повернути гроші 01.01.2015 року. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 6000 Євро що складає 141669 (сто сорок одну тисячу шістсот шістдесят девять) гривень, 84 копійки, відповідно до курсу гривні відносно Євро та судові витрати понесені нею при подачі позову до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити посилаючись на вказані обставини однак зазначила, що помилково до судових витрат віднесла банківські послуги, а тому просила в частині судових витрат стягнути 1416,69 гри вень. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснивши, що дійсно позичив вказані гроші але повернути їх в зазначений в розписці в строк не зумів. Повертати позичені гроші не відмовляється.. Заслухавши пояснення сторін, щодо обставин справи, а також дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, відповідно яких, суд переконався в необхідності задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так судом встановлено, що 09 травня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивача шість тисяч Євро, які зобовязався повернути до 01.01.2015 року, видавши про це письмову розписку Обставини щодо факту позичання грошей, написання письмової розписки про це, дати повернення позичених грошей, та факт їх неповернення в судовому засіданні сторонами в тому числі відповідачем визнавалися, а тому згідно положень ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина друга статті 1047 ЦК України визначає, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з цього, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню На підставі ст.ст.202, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved